Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Керівник Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Борзнянської міської ради Чернігівської області звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Борзнянської міської ради кошти в сумі 39444,35 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] з 18.03.2006р. є власником нежитлової будівлі, офісу, кафе загальною площею 253,2 кв.м., які розташовані на земельній ділянці площею 0,1300га по [ADDRESS] , але договір оренди землі відповідачем у встановленому законом порядку не був укладений та зареєстрований, хоча він продовжує користуватися даною земельною ділянкою без будь-яких правоустановлюючих документів, не сплачуючи при цьому у повному обсязі відповідних коштів, що позбавило міську раду права одержати дохід у виді орендної плати, який вона мала би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди. За період з 01.09.2016р. по 01.09.2019р. [PERSON] за користування вказаною земельною ділянкою повинен був внести кошти в сумі 70324,14 грн, тоді як ним сплачено лише 30879,79 грн, в зв`язку з чим заборгованість складає 39444,35 грн. Листи Борзнянської міської ради до [PERSON] щодо добровільного погашення даного боргу відповідачем проігноровані. Підставою представництва прокурора зазначає те, що Борзнянська міська рада є отримувачем коштів за використання земельних ділянок комунальної власності, несплатою [PERSON] коштів за землю порушуються безпосередньо інтереси територіальної громади м. Борзна, тоді як Борзнянська міська рада, будучи обізнаною про такий стан, протягом трьох років не вживає дієвих заходів, спрямованих на реальне поновлення інтересів держави й стягнення з відповідача в доход бюджету коштів. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що відповідач весь час фактично користувався земельною ділянкою площею саме 0,1300га, ухиляючись від укладення та державної реєстрації договору оренди землі; [PERSON] виготовив технічну документацію із землеустрою лише в 2018 році, в якій і було компетентною організацією встановлено точну площу земельної ділянки з визначенням її кадастрового номера; відповідач кошти за землю сплачував не у повному обсязі, що й призвело до виникнення заборгованості. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди прокурора та представника позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1/якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2/у разі відсутності такого органу. Оскільки Борзнянська міська рада є представником місцевої територіальної громади та отримувачем коштів за використання земельних ділянок комунальної власності, тобто уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (справляння платежів за землю, контроль за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель), тривалий час самостійно не реалізовувала своє процесуальне право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів, проявляючи пасивну бездіяльність, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 18.03.2006р. є власником нежитлової будівлі, офісу, кафе загальною площею 235,2кв.м, розташованих в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1300га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 7420810100:01:005:0124, що перебуває в комунальній власності Борзнянської міської ради. Сторонами договір оренди вказаної земельної ділянки в установленому законом порядку не було укладено. Зазначені обставини підтверджуються довідкою КП «Ніжинське МБТІ» №21 від 12.04.2019р., договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 18.03.2006р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією договору оренди землі від 01.01.2017р., рішеннями сесій Борзнянської міської ради від 18.12.2017р., 19.04.2018р., листуванням між сторонами. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст.80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Згідно зі ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Положеннями ст.126 ЗК України визначено, що документами, які посвідчують право на земельну ділянку, є державний акт про право власності на землю, або договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону. Згідно ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За змістом положень ч.2 ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Отже, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для кондиційних зобов`язань є характерним приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Відповідно до ст.1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В даному випадку достатньою правовою підставою для набуття права користування на майно (земельну ділянку) в силу положень ст.1, 15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» є виключно договір оренди земельної ділянки, який відповідно до ст.125\~ЗК України підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно з ч.1 ст.1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ст.1212, 1214 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на спірній земельній ділянці, [PERSON] належним чином не оформив правовідносини щодо користування цією земельною ділянкою. Водночас, з огляду на приписи ст.206 ЗК України, ст.1212, 1214 ЦК України ухилення [PERSON] від укладення та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, не звільняє його від обов`язку вносити плату за фактичне користування землею. Суд також не вбачає підстав сумніватися в правильності проведеного Борзнянською міською радою розрахунку недоотриманого доходу внаслідок використання [PERSON] земельної ділянки без правоустановлюючих документів, що підтверджується Положенням про розрахунок орендної плати на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах м. Борзна (зі змінами та доповненнями), інформацією відділу у Борзнянському районі ГУ ДГК у Чернігівській області від 03.05.2019р. про нормативну грошову оцінку землі за відповідні роки, відомостями з ГУ ДПС у Чернігівській області про внесення [PERSON] часткової оплати за землю. Наведений висновок суду також узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року по справі №629/4628/16-ц. Отже, [PERSON] в період з 01.09.2016р. по 01.09.2019р. (в межах заявлених позовних вимог) не в повному обсязі сплачував кошти за користування земельною ділянкою у встановленому розмірі, тоді як Борзнянська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у виді орендної плати, який вона мала би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що призвело до недоотримання нею коштів у розмірі 39444,35 грн. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора в інтересах держави в особі Борзнянської міської ради є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь прокуратури Чернігівської області сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved