Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вони з відповідачкою по справі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.11.2018р. за результатами розгляду цивільної справи №448/1313/2018. Від даного шлюбу у них з відповідачкою народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом з відповідачкою [PERSON] за адресою: с.Княжий Міст Мостиського району Львівської області. Вказує, що фактично з моменту припинення спільного проживання, а саме з 25.03.2018р. у нього з відповідачкою по справі почалися непорозуміння щодо прийняття його (позивача) участі у вихованні сина, а відповідачка стала створювати штучні перешкоди у вільному спілкуванні з дитиною. Всі його (позивача) намагання щодо нормального та мирного врегулювання даного спору призводять лише до конфліктів з відповідачкою. Стверджує, що протягом тривалого часу намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, бажає приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей, забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Однак, відповідачка [PERSON] порушує його (позивача) права як батька дитини: така не відповідає на його (позивача) телефонні дзвінки, коли він намагається з`ясувати стан здоров`я дитини чи узгодити переддень свого приїзду згідно розпорядження служби захисту Мостиської РДА; у попередньо визначені комісією з захисту прав дітей дні відвідування дитини в моменти його (позивача) прибуття до місця фактичного проживання сина двері до будинку являлись зачиненими. Зазначає, що комісією з питань захисту прав дитини Мостиської РДА Львівської області 01.03.2019р. та 09.07.2019р. приймались розпорядження, якими визначено порядок прийняття його (позивача) участі у спілкуванні з дитиною та визначено відповідний порядок побачень з сином, однак відповідачка [PERSON] ігнорувала такі розпорядження та продовжувала чинити йому (позивачу) перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Така поведінка відповідачки негативно впливає як на його (позивача) відносини з дитиною, так і на розвиток дитини, її характер, поведінку, тощо. Покликається на те, що відповідачка [PERSON] працює у ЛКП «Муніципальна варта» за певним графіком, в тому числі і в нічні зміни, а дитина протягом тривалого часу залишається без нагляду матері. Стверджує, що він (позивач) неухильно та систематично здійснює матеріальне забезпечення сина [PERSON] , за місцем його проживання є належні та сприятливі умови для виховання та розвитку дитини, він бажає особисто бачитися та спілкуватися з сином, бути йому підтримкою та наставником. З огляду на наведене, просить: зобов`язати відповідачку [PERSON] не перешкоджати йому брати учать у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - сином [PERSON] , [INFO] та обумовити зобов`язання відповідачки повідомляти його (позивача) про раптове погіршення здоров`я та самопочуття дитини, а також у разі від`їзду та зміни місце перебування дитини, відмінного від наступного - [ADDRESS] ; визначити наступні способи його (позивача) участі у вихованні дитини - сина [PERSON] , [INFO] , особисте спілкування з встановленням наступного графіку побачень з урахуванням відвідування дошкільного (в подальшому - шкільного закладу) та стану здоров`я дитини, зокрема: -перший день - середа з 09.00 год. до 21.00 год. за місцем фактичного проживання дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] , в присутності матері дитини [PERSON] або будь-кого, кому довіряє [PERSON] (близькі люди для [PERSON] - її мама чи бабуся); -другий день - кожна друга та четверта субота місяця з 09.00 год. (година виїзду з с.Княжий міст) до 21.00 год. (година приїзду в с.Княжий Міст) за місцем фактичного проживання позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в присутності матері дитини [PERSON] або будь-кого, кому довіряє [PERSON] (близькі люди для [PERSON] - її мама чи бабуся); -третій день - кожна перша та третя неділя місяця з 09.00 год. (година виїзду з с.Княжий міст) до 21.00 год. (година приїзду в с.Княжий Міст) за місцем фактичного проживання позивача [PERSON] за адресою [ADDRESS] без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в присутності матері дитини [PERSON] або будь-кого, кому довіряє [PERSON] (близькі люди для [PERSON] - її мама чи бабуся); -передбачити додаткові дні та години перебування дитини [PERSON] по місцю його (позивача) проживання - тоді, коли відповідачка [PERSON] перебуває на роботі згідно її робочого графіку (початок роботи 08.00 год. та завершення роботи 20.00 год. (денна зміна); початок роботи 20.00 год. та завершення роботи 08.00 год. (нічна зміна)); -кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 10.00 год. до 21.00 год. При цьому він (позивач) зобов`язується, що у визначені дні саме він забезпечує транспортування дитини з с.Княжий Міст Мостиського району до м.Львів (і в зворотному напрямку). ІІ. Позиція учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лилик В.В. підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] пояснив, що з квітня 2018 року проживає окремо від відповідачки [PERSON] , а їхня малолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з матір`ю - відповідачкою [PERSON] . Сторона позивача ствердила, що відповідачка [PERSON] продовжує систематично чинити позивачу як батьку перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з їхньою дитиною, така не виконує розпоряджень, виданих органом опіки та піклування щодо участі позивача у вихованні малолітнього сина, не надає позивачу побачень з сином [PERSON] , він (позивач) з вересня 2020 року лише двічі бачився з сином, на його (позивача) вмовляння та прохання відповідачка не реагує. Позивач справно сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості по аліментах немає. При цьому позивач [PERSON] просить визначити зазначені ним у позовних вимогах дні побачень з дитиною за місцем його (позивача) проживання у м.Львові без присутності матері дитини - відповідачки по справі [PERSON] . З приводу заявленої ним позовної вимоги щодо побачень з дитиною кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 10.00 год. до 21.00 год.,- то просить встановити такі побачення з сином «що через рік [INFO]». Також просить врахувати ту обставину, що змінилося його (позивача) фактичне місце проживання, оскільки він вже не проживає за адресою, що зазначена у позовній заяві, а проживає за іншою адресою: [ADDRESS] , яку просить взяти до уваги при вирішенні даного спору по суті. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Якимишин О.З. в судове засідання не з`явилися. Позивачка [PERSON] скерувала на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи через неможливість її (відповідачки) прибути в судове засідання за сімейними обставинами. У зв`язку з численними повторними неявками сторони відповідача, які кожного разу повідомлялись належним чином та багаторазовими відкладеннями розгляду даної справи у зв`язку з неявкою сторони відповідача та за їх клопотаннями, суд приходить до переконання про необхідність вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів та за відсутності сторони відповідача. При цьому, суд керується нормами ст.223 ЦПК України, зокрема системного аналізу сукупності норм, передбачених п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України та ч.4 ст.223 ЦПК України, у відповідності до яких суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; у разі ж повторної неявки відповідача - незалежно від наявності повторних - будь-яких поважних причин у відповідача зазначені норми визначають обов`язковий розгляд справи. Крім того, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування Онохова О.В. в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] неодноразово звертався до органу опіки та піклування зі зверненнями з приводу того, що відповідачка [PERSON] чинить йому перешкоди у вихованні малолітнього сина [PERSON] , 2017 року народження. Представниками органу опіки та піклування здійснювались виїзди до відповідачки [PERSON] , відносно останньої складався протокол про відповідне адміністративне правопорушення та така визнавала, що дійсно чинить позивачу перешкоди в побаченнях сином. Органом опіки та піклування видавались відповідні розпорядження про участь позивача [PERSON] як батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Останнє розпорядження №234 від 18.09.2020р., яким внесено зміни до розпорядження від 31.07.2019р. №141, відповідачка [PERSON] визнала та не оскаржувала, лише заперечувала дане розпорядження в частині побачень позивача з дитиною без її (відповідачки) присутності. Представник органу опіки та піклування підтримала ті способи участі позивача [PERSON] як батька у вихованні малолітнього [PERSON] , які визначені розпорядженням №234 від 18.09.2020р. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо. Цією ж ухвалою залучено до участі у даній цивільній справі Мостиську районну державну адміністрацію Львівської області як орган опіки та піклування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2020р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про встановлення способу участі у вихованні дитини батьком та визначення місця проживання дитини - повернуто заявниці [PERSON] . Ухвалою суду від 13.04.2020р. закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо. Призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.10.2020р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Лилик Василя Васильовича про викладення прохальної частини позовної заяви у новій редакції. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 06.08.2015р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.11.2018р. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення відносин між сторонами малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, відповідачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] проживає окремо від дитини, на даний час такий фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] піклується про сина, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, має належні умови для проживання. Між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення [PERSON] з цього приводу до органу опіки та піклування, а в подальшому - до суду. Розпорядженням першого заступника голови Мостиської райдержадміністрації Львівської області від 31.07.2019р. №141 встановлено наступний спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] : періодичні побачення як спосіб участі у спілкуванні та вихованні з його малолітнім сином [PERSON] в наступні дні - щомісячно кожної середи з 12.00 год. протягом дня за адресою проживання дитини: с.Княжий міст Мостиського району Львівської області у присутності матері дитини; одна неділя кожного місяця з 10.00 год. протягом дня у присутності матері дитини у м.Львові. Після звернення до суду з даним цивільним позовом, зокрема під час розгляду справи судом, головою Мостиської райдержадміністрації Львівської області видано розпорядження від 18.09.2020р. №234, яким внесено зміни до розпорядження від 31.07.2019р. №141, зокрема визначено [PERSON] періодичні побачення як спосіб участі у спілкуванні та вихованні з його малолітнім сином [PERSON] в наступні дні - щомісячно першої і третьої суботи та другої і четвертої неділі з 09.00 год. до 19.00 год. у м.Львові без присутності матері дитини. Підставою звернення [PERSON] до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина, оскільки мати чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що в свою чергу породжує конфлікти між батьками та негативно впливає на малолітню дитину. Неможливість батька вільно спілкуватись з малолітнім сином підтверджується поясненнями сторони позивача та представника органу опіки та піклування. Відносини між сторонами емоційно напружені. V. Застосовані судом норми права. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANTv. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Між сторонами склались відносини, які позбавляють позивача [PERSON] можливості регулярно спілкуватися з дитиною - малолітнім [PERSON] ; відповідачка [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, який проживає з матір`ю, відтак наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Відносини між сторонами є емоційно напружені, в переважній більшості закінчуються словесними перепалками, відтак суд приходить до переконання, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та приходить до висновку про доцільність спілкування батька з сином шляхом визначення способу участі відповідача як батька у вихованні малолітнього сина шляхом встановлення графіку спілкування батька з сином, який, як вважає суд, не суперечитиме інтересам саме дитини, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. При встановленні порядку побачень батька з сином, судом враховуються інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. Разом з тим, враховуючи вік дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , якому на даний час виповнилося три повних роки, тривале проживання дитини з матір`ю, її прив`язаність до матері, а також те, що позивач [PERSON] проживав спільно з сином лише близько 9-ти місяців (з часу народження дитини, що мало місце [INFO], до квітня 2018р.), суд вважає, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачкою не доведено та матеріали справи таких доказів не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідачки [PERSON] не чинити перешкод позивачу [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , у відповідності до визначеного судом графіку побачень. Суд вважає за доцільне визначити наступний спосіб та порядок участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] , встановивши такий порядок побачень батька з дитиною: - кожна середа місяця з 12.00 год. до 16.00 год. за місцем фактичного проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , в присутності матері дитини [PERSON] або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю; - друга та четверта субота кожного місяця з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем фактичного проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем, в присутності матері дитини [PERSON] або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю; - перша та третя неділя кожного місяця з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем фактичного проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем, в присутності матері дитини [PERSON] або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю; - в день народження дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з 10.00 год. до 13.00 год. за місцем фактичного проживання дитини, в присутності матері дитини [PERSON] або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю. В частині висновку щодо встановлення саме такого графіку побачень позивача [PERSON] з сином у період протягом дня (а саме до 18.00 год.), в тому числі за місцем фактичного проживання батька або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем, у присутності матері або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю, суд вважає, що саме такий порядок та спосіб відповідатиме інтересам трирічної дитини, її поступової адаптації, а також враховуватиме інтереси матері трирічної дитини на піклування про дитину у пізній період доби (вечірній час). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у визначені судом дні (другу та четверту суботу кожного місяця, першу та третю неділю кожного місяця) саме позивач [PERSON] забезпечує транспортування дитини з с.Княжий Міст Мостиського району до м.Львова (і в зворотному напрямку), згідно взятого позивачем зобов`язання у заявлених ним же позовних вимогах; визначений судом період часу побачень батька з дитиною (з 10.00 год. до 18.00 год. у другу та четверту суботу кожного місяця, першу та третю неділю кожного місяця) за місцем фактичного проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , включає в себе час перебування в дорозі дитини з с.Княжий Міст Мостиського району до м.Львова, що займає орієнтовно до 2 год. (і в зворотному напрямку з м.Львова до с.Княжий Міст) та передбачає повернення батьком дитини матері не пізніше 18.00 год. З цих же інтересів трирічної дитини та матері виходив суд і в частині визначення позивачу [PERSON] побачення з дитиною в день її народження з 10.00 год. до 13.00 год. за місцем фактичного проживання дитини, в присутності матері дитини [PERSON] або в присутності іншої особи, яка визначена матір`ю. Суд вважає, що у визначений судом час позивач матиме можливість привітати сина та провести з ним спільний час. Крім того, позивач не позбавлений організувати святкування чи дозвілля сину з нагоди дня народження у будь-яку наступну суботу чи неділю після дня народження згідно визначеного судом графіку побачень. Також суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачку [PERSON] повідомляти позивача [PERSON] про раптове погіршення здоров`я та самопочуття дитини - [PERSON] , [INFO] , а також про зміну місця проживання (перебування) дитини. Щодо позовних вимог в частині передбачення додаткових днів та годин перебування дитини [PERSON] по місцю його (позивача) проживання - саме тоді, коли відповідачка [PERSON] перебуває на роботі згідно її робочого графіку (початок роботи 08.00 год. та завершення роботи 20.00 год. (денна зміна), початок роботи 20.00 год. та завершення роботи 08.00 год. (нічна зміна)), то такі задоволенню не підлягають з тих підстав, що на даний час відповідачка [PERSON] не працює у ЛКП «Муніципальна варта». Згідно матеріалів справи відповідачка [PERSON] 01.08.2018р. прийнята на роботу в ЛКП «Муніципальна варта» на посаду диспетчера відділу «Центр безпеки міста», а 29.05.2020р. звільнена з роботи в ЛКП «Муніципальна варта» за угодою сторін. Встановлений спосіб та порядок участі позивача як батька у вихованні дитини, як вважає суд, є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає віковим потребам та інтересам дитини, не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини (досягнення шкільного чи іншого віку), станом здоров`я, психо-емоційним станом, розвитком та потребами, відношенням до батька, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статті 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно статті 159 СК України звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Суд при вирішенні заявлених позовних вимог по суті не керувався розпорядженням голови Мостиської райдержадміністрації Львівської області від 18.09.2020р. №234, оскільки таке розпорядження прийняте в ході розгляду справи по суті в суді (після закриття підготовчого провадження, згідно ухвали суду від 13.04.2020 року), а позовні вимоги свідчать про заявлення іншого порядку спілкування батька з дитиною та участі у її вихованні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені частково (одна позовна вимога задоволена повністю, інша - на 30%), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - у розмірі 1024,54 грн. Згідно ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. В матеріалах справи наявна копія квитанції від 11.12.2019р. про оплату правової допомоги (платник [PERSON] , отримувач «Правнича Ліга Аргумент АО»). Зазначена копія квитанція додана 01.10.2020р. представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Якимишин О.З. як додаток до клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Суд не вирішує питання з приводу даних витрат, понесених відповідачкою [PERSON] з наступних підстав: суд вважає недостатньо обґрунтованим той факт, що зазначені витрати [PERSON] понесла саме у зв`язку з розглядом даної цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо, оскільки аналогічна квитанція про оплату правової допомоги на таку ж суму та датована тією ж датою була додана [PERSON] до зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення способу участі у вихованні дитини батьком та визначення місця проживання дитини, який ухвалою судді від 27.01.2020р. повернуто їй ( [PERSON] ); квитанція датована 11.12.2019р., а договір між [PERSON] та [PERSON] укладено 12.12.2019р., відтак витрати понесені [PERSON] ще до укладення нею договору з адвокатом; згідно акту виконаних робіт від 12.01.2020р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] слідує, що робота, виконана виконавцем згідно даного акту щодо представлення інтересів довірителя [PERSON] у Залізничному районному суді м.Львова, а не в Мостиському районному суді Львівської області.При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними і допустимими доказами.

Outcome: partial