Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн та судові витрати, понесені при розгляді справи. В обґрунтування позову вказано, що 31 липня 2020 року позивач [PERSON] , перебуваючи разом з малолітнім сином - [PERSON] , у купе вагону № 3 поїзду № 084 сполученням «Маріуполь-Київ», стала жертвою нападу та спроби зґвалтування з боку [PERSON] . Останній був пропущений працівниками відповідача, а саме провідником пасажирського вагона № 3 [PERSON] та начальником пасажирського поїзда № 10/9 [PERSON] без проїзного документа. Позивач та її син зазнали суттєвих душевних страждань та фізичного болю, які заважають їм нормально жити та не побоюватися за своє життя і до цих пір. Моральна шкода для позивача та її неповнолітньої дитини полягає в душевних переживаннях, психологічних травмах, неможливості повернутися до нормального темпу життя, а також довгостроковій втраті працездатності. Оскільки дана резонансна справа набула медійної популярності, [PERSON] в суспільстві асоціюють виключно, як жертву спроби зґвалтування, у зв`язку з чим вона відчуває дискомфорт та не може соціалізуватися. За попередніми висновками психіатра та побоюваннями матері у неповнолітнього сина позивача, психологічна травма може залишитися на все життя, що не дасть йому змоги нормально пристосуватися до соціуму та вести повноцінну життєдіяльність. Таким чином внаслідок неналежного виконання службових обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Українська залізниця» позивач та її малолітній син зазнали моральної шкоди, з метою відшкодування якої подано позов до суду. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 09 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю 14 червня 2021 року та передано, для вирішення питання про прийняття до провадження суду, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 17 червня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін у судове засідання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві і просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення його вимог, посилаючись на те, що є встановленою винна особа, яка скоїла злочин, власне подія не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з причиненою шкодою. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 31 липня 2020 року, близько 03:00 год., [PERSON] , перебуваючи у потязі № 010ДА сполученням «Маріуполь-Київ», наніс тілесні ушкодження потерпілій [PERSON] . Так, відповідно до талону-повідомлення, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», за номером № 2974, про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, після станції «Дніпро», [PERSON] увірвався до купе [PERSON] та її сина, з метою зґвалтування. Пасажирами поїзду було нейтралізовано протиправні дії зловмисника та зачинили його у купе вагону № 3 поїзду «Маріуполь-Київ». По прибуттю потяга на станцію «Київ-Пасажирський», а саме на платформі № 2 працівниками сектору кримінальної поліції [PERSON] був затриманий, як особа, на яку чітко указала [PERSON] . Відділом поліції на станціях залізничного транспорту ГУ НП у м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування № 12020100170000388 за ознаками злочинів передбачених частиною другою ст. 122, частиною першою ст. 153, частиною першою ст. 185 КК України, від 31 липня 2020 року, у якому [PERSON] перебувала у статусі потерпілої. У ході проведення службового розслідування було встановлено, що [PERSON] здійснив посадку до вагона на станції П`ятихатки-Стикові без проїзного документа, за що провідника пасажирського вагона № 3 [PERSON] - звільнено, начальника пасажирського поїзда № 10/9 [PERSON] - попереджено про розірвання контракту та про подальше звільнення відповідно до вимог законодавства. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 493 від 08 вересня 2020 року, ввечері 31 липня 2020 року на момент госпіталізації до КМКЛ № 12 підекспертна [PERSON] внаслідок отриманих нею під час розслідуваної події тілесних ушкоджень, виявляла наявність порушень здоров`я як соматичного, так і психічного характеру. На момент огляду 18 серпня 2020 року в КМЦСПЕ відмічалися ознаки емоційної лабільності та астенізованості, афективних порушень депресивного характеру та симптоматика астеноневротичного характеру, виникнення яких знаходиться у причинному зв`язку із скоєними по відношенню до неї протиправними діями. Продовжуються негативні психоемоційні та психосоматичні зміни, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень та перенесеним стресом, визначені психіатрами «як розлад адаптації». Згідно з висновком експерта № 042-1346-2020 від 08 жовтня 2020 року, у [PERSON] були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, підшкірна гематома лобної ділянки, гематома на повіках та субкон`юктивальний крововилив правого ока, гематома лівої навколо-очної та правої щічної ділянок, синці верхньої губи, правої вушної раковини, частковий скол коронки 48 зуба, перелом нижньої щелепи справа з переходом лінії перелому на вінцевий паросток. Так за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Синці на правій боковій поверхні шиї в верхній та середній третина, на ліктьові поверхні лівого передпліччя в нижній третині. Так за ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок ударів руками чи іншим тупими предметами, за давністю можуть відповідати 31 липня 2020 року. Крім того, вищенаведені факти підтверджуються судово-медичною експертизою проведеною у Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, висновок експерта № 042/1-800-2020 від 31 липня 2020 року. 19 травня 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження № 12020100170000388 у відношенні [PERSON] у зв`язку зі смертю обвинуваченого, а цивільний позов залишено без розгляду, оскільки задоволення цивільного позову в кримінальному судочинстві відповідно до ст.ст. 128, 129 КПК України нерозривно пов`язано та проводиться одночасно встановленням винуватості особи та проголошенням вироку. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України). Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт», підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. У своїй відповіді № ЦЦЛ-13/457 від 13 серпня 2020 року на адвокатський запит [PERSON] відповідачем АТ «Укрзалізниця» підтверджено що, у ході проведення службового розслідування було встановлено, що [PERSON] здійснив посадку до вагона на станції П`ятихатки-Стикові без проїзного документа, за що до причетних працівників було вжито заходи: провідника пасажирського вагона № 3 [PERSON] - звільнено, Начальника пасажирського поїзда № 10/9 [PERSON] - попереджено про розірвання контракту та про подальше звільнення відповідно до вимог законодавства /а. с. 18-19/. Отже АТ «Укрзалізниця», притягнувши до відповідальності вказаних осіб, підтвердила прямий причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями її працівників та інцидентом зі спробою зґвалтування позивача [PERSON] . Належне виконання своїх обов`язків працівниками та посадовими особами АТ «Укрзалізниця» могло би унеможливити виникнення ситуацій, які ставлять у небезпеку життя і здоров`я пасажирів як у випадку [PERSON] та її малолітнього сина, так і вцілому. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода для позивача та її неповнолітньої дитини полягає в душевних переживаннях, психологічних травмах, неможливості повернутися до нормального темпу життя, а також довгостроковій втраті працездатності. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, як передбачено частиною четвертою ст. 23 ЦК України. Європейським судом з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду). Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов полягає частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат. При поданні позовної заяви було сплачено суму судового збору у розмірі 5 000, 00 грн, зарахування якої до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується випискою /а. с. 8, 36/. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial