Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Комарівська сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, доки фахівцями соціальної роботи будуть проведені відповідні заходи роботи з матір'ю, підвищення її виховного потенціалу, лікування від алкогольної залежності; стягнути з [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь закладу або особи, де буде виховуватися дитина. Свої вимоги обгрунтовує тим, що мати не проводить належного догляду за сином, який має хронічні хвороби і потребує їх лікування; дитина постійно неохайно вдягнута, не помита, неналежно харчується, проживає у невідповідних умовах; при відвідуванні відповідачку було виявлено в стані алкогольного сп'яніння зі сторонніми особами, продукти самогоноваріння, про що складено відповідний акт та дитину переміщено до Борзнянської ЦРЛ; після цього мати не відвідувала сина, хоча той потребував її уваги та матеріального забезпечення, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками. Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що з 05 березня 2019 року малолітній син відповідачки [PERSON] знаходиться в м. Чернігові у патронатній сім'ї, але мати жодного разу не відвідувала дитину, хоча працівники сільської ради щотижня їздять на автомобілі до обласного центру й у разі надходження від [PERSON] відповідного прохання могли взяти її з собою. В останній час відповідачка не була помічена у вживанні алкогольних напоїв, умови її проживання стали дещо кращими, але не настільки, щоб повернути дитину, так як у неї відсутні кошти, немає достатньо продуктів харчування, одягу, предметів гігієни. [PERSON] щомісяця отримує державні допомоги на дітей в розмірі близько 16000 грн, але цими коштами розпоряджається нерозумно, надає перевагу задоволенню особистих інтересів. З огляду на вік [PERSON] (два роки) суд у відповідності до ч.2 ст.171 СК України вважав за недоцільне заслуховувати думку дитини щодо вирішення даного спору. Відповідачка відзиву на позов не подала; в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що перестала вживати спиртні напої, наводить у будинку порядок, спілкується з сином по телефону, буде намагатися знайти роботу й має намір довести своє виправлення, щоб повернути сина в сім'ю. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами ч.3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків. Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Приписами п.2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, ухилення батька, матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164, ч.1 ст.170 СК України може бути підставою для відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживає у будинку свого діда, присадибну земельну ділянку не обробляла, дітям уваги приділяє мало, надаючи перевагу особистим потребам, часто залишала дітей самих вдома, вживала алкогольні напої, діти неналежним чином забезпечені продуктами харчування, одягом, в будинку брудно. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] року, його матір'ю є [PERSON] (відповідачка по справі), яка зареєстрована в [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS], а батьком батьком дитини значиться [PERSON], який записаний за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України. Сім'я [PERSON] має статус внутрішньо переміщених осіб, перебуває на обліку в УСЗН Борзнянської РДА та отримує відповідні державні соціальні допомоги. Рішенням виконкому Комарівської сільської ради №07 від 19.02.2019р. в зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я малолітньої дитини [PERSON] було відібрано від матері й поміщено до Борзнянської ЦРЛ. Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. В березні 2019 року малолітній син відповідачки [PERSON] поміщений до патронатної сім'ї в м. Чернігів, де знаходиться і по даний час. Однак, з часу відібрання дитини [PERSON] жодного разу не відвідувала свого сина [PERSON], хоча мала таку можливість, лише інколи спілкувалась з ним по телефону; ніякої участі у вихованні сина не приймала, не піклувалась про нього, не створила йому належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, дозвілля, медичного забезпечення (дитина має хронічне захворювання дихальних шляхів), матеріально не утримує, надаючи перевагу влаштуванню особистого життя та задоволенню власних потреб, за місцем проживання характеризується посередньо, умови її проживання є неналежними та не відповідають інтересам дітей. Таким чином, оскільки [PERSON], будучи матір'ю свого малолітнього сина [PERSON], на протязі тривалого періоду часу (понад два місяці) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, то суд вважає, що маються всі підстави для відібрання вказаної дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є матір'ю сина [PERSON] й не звільнена від обов'язку по його матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне задовольнити й позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON]. Тому, враховуючи, що відповідачка є особою працездатного віку, але не працює, коштів на утримання сина не виділяє, то виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання сина [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved