Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом у якому прохає стягнути з [PERSON] , [PERSON] , за рахунок спадкового майна, отриманого після смерті [PERSON] , у солідарному порядку на його користь заборгованість у сумі 503412 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 04 серпня 2015 року та 29 грудня 2015 року між ним та [PERSON] (батьком відповідачів) було укладено два договори позики на суму 17000 доларів США та 5000 доларів США. На виконання вимог ст. 1047 ЦК України, було складено дві розписки написані та підписані власноручно [PERSON] та завірені його особистою печаткою. На виконання умов першого договору позики, 04.08.2015 року, він передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США; на виконання умов другого договору позики він 29.12.2015 року передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США. За першим договором позики, [PERSON] зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 20.08.2016 року, за другим - до 29.03.2016 року. [PERSON] помер [INFO] . На час відкриття спадщини з [PERSON] проживали його діти та цивільна дружина [PERSON] , яка є законним представником спадкоємців. Останню він повідомив про те, що спадкодавець отримав від нього за договорами позики грошові кошти в сумі 22 000 доларів США та показав їй розписки складені спадкодавцем, в яких письмово підтверджуються його зобов`язання і попросив її повернути позичені грошові кошти, шляхом одноразового повернення всієї вищевказаної суми, або виплати заборгованості частково. [PERSON] гарантувала повернення всієї суми позики 22000 доларів США, але повідомила, що повертати борг буде частинами, на що він погодився за умови, якщо вона буде щомісячно повертати грошові кошти, щомісячними платежами по 400-500 доларів США до повного повернення всієї суми грошових коштів в сумі 22000 доларів США. З 02.10.2016 року [PERSON] почала повертати грошові кошти, і до 10.12.2018 року нею було повернуто - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015 року - 2500 доларів США.\~\~ Факт щомісячної сплати позики [PERSON] підтверджувала особистим підписом з вказівкою повернутої грошової суми на зворотній сторони кожної розписки. Однак, з січня 2019 року, з її боку, повернення грошових коштів по договорам позики від 04.08.2015 року та 29.12.2015 року припинилося і на сьогоднішній день залишається неповернутими грошові кошти в сумі 18200 доларів США. Крім того, зазначає, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області у справі № 577/3456/19, зокрема встановлено що «29 грудня 2015 року [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язувався повернути позивачу у строк до 29 березня 2016 року, що підтверджується розпискою від 29.12.2015 року, проте зобов`язання з повернення боргу не виконав. \~\~\~ Також, 04 серпня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США, які зобов`язувався повернути позивачу у строк до 20 серпня 2016 року, що підтверджується розпискою від 04.08.2015 року, проте зобов`язання з повернення боргу не виконав. З 02.10.2016 року [PERSON] , яка є законним представником неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , до 10.12.2018 року повернула йому - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015р - 2500 доларів». Зазначає, що, з врахуванням положення ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Одночасно нормами ЦК України не визначається, яким саме чином пред`являється претензія, а також передбачається домовленість про порядок погашення заборгованості. Вважає, що пред`явивши претензію на погашення заборгованості до [PERSON] , яка є законним представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] , та домовившись про порядок погашення заборгованості, позивачем були дотримані строки та вимоги ЦК України щодо погашення заборгованості спадкодавця. Позивач зазначає, що має право на звернення до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості зі спадкоємців за рахунок отриманого майна у спадок. Залишок боргу по розпискам станом на сьогодні за договором позики від 04.08.2015 року - 15700 доларів США, по договору позики від 29.12.2015 року 2500 доларів США, а всього 18200 доларів США, що на сьогоднішній день дорівнює 503412 грн. Законний представник відповідачів [PERSON] ( [PERSON] ) надала суду письмовий відзив на позов в якому позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позовні вимоги про стягнення коштів за розпискою на суму 17000 доларів США від 04.08.2015 року не підлягають задоволенню, оскільки такого боргу в її покійного чоловіка не було, а якби був то він би погоджував його з нею. Позику за розпискою у сумі 5000 доларів США чоловік узгоджував з нею і позивач просив її погодитися, що таку позику він дає під її відповідальність, наголошуючи, що домовлялись, що обіцяв дати більше, але вийшло лише 5000 доларів США. Питання надання позивачем позик її покійному чоловіку вже було предметом судового розгляду і позивач не надав суду доказів передачі 17000 доларів США. Правовідносини, що склалися з позивачем по позичці в 5000 доларів США, де вони досягли двосторонньої угоди про повернення позики з розстроченням, існують. Повернення нею цієї позики, позивач описав у судовій справі. У чотирьох випадках повернення позивачу позики в другій декаді лютого 2016 року 10000 грн., 09.03.2016 року - 5000 грн., на початку квітня 2016 року - 4060 грн. та 22.12.2018 року - 100 дол. США, позивач отримавши кошти в рахунок погашення позики, підтверджено показами свідків, допитаних у справі. Позивач не видав підтвердження їх отримання, а згодом не дав і розписки щоб вчинити на ній запис про повернення вказавши, що то в рахунок оплати відсотків за користування позикою. Вважає, що позивач порушив її права не підтвердженням угоди з розстрочення погашення позики, чим спричинив настання факту прострочення кредитора (втративши можливість посилатися на переривання строку позовної давності і надавши боржнику право на зупинення виконання); нав`язуванням умов з оплати відсотків за користування позикою; привласненням 19000 грн та 100 доларів США; односторонньою відмовою від угоди з розстрочення погашення позики вимогою одномоментного погашення позики; пред`явленням завідомо неправдивої вимоги про стягнення коштів за розпискою на суму 17000 доларів США. Також при винесенні рішення прохає застосувати строк позовної давності. (а.с. 43-44). Законний представник відповідачів також надала суду заяву про застосування строків давності, мотивуючи тим, що перебіг позовної давності відповідно до ст. 253 ЦК України розпочався 11.07.2016 року (що є датою завершення 6-місячного строку звернення спадкоємців і кредиторів до нотаріальної контори з дня смерті спадкодавця 11.01.2016 року) тривав три роки і закінчився 11.07.2019 року. Підстави поновлення строків позовної давності відсутні. Крім того, з моменту прийняття нею зобов`язань за договором розстрочення погашення позики за розпискою у 5000 доларів США, право вимоги до спадкоємців у позивача припинилося заміною сторони у договорі позики за розпискою у 500 доларів США з договором розстрочення погашення позики, яку вона виплачувала. Заявляє про сплив строку позовної давності і просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 48). Позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, посилаючись на норми ч.1 ст. 261 ЦК України та ч. 1 ст. 1281 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначив, що своїм правом пред`явлення вимоги скористався, та після смерті [PERSON] , повідомив [PERSON] про отримання спадкодавцем від нього 22000 доларів США за договорами позики. З 02.10.2016 року [PERSON] повернула йому - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015 року - 2500 доларів США. Усною домовленістю було встановлено часткове погашення заборгованості, а тому право на пред`явлення позову у нього виникло після припинення щомісячних платежів, тобто з 10.12.2018 року, строк пред`явлення позову три роки ним не пропущений, оскільки даний строк закінчується 10.12.2021 року. Борг за розпискою на суму 17000 доларів США встановлений рішенням Конотопського міськрайонного суду у справ 577/3456/19. Звертає увагу, що обидві розписки про борг використовувалися [PERSON] для почеркознавчої експертизи у справі № 577/3456/19, а тому про їх існування було відомо представнику відповідачів. При сплаті грошових коштів за розписками [PERSON] особисто робила відмітки про сплату грошових коштів із зазначенням суми. Питання про сплату відсотків взагалі відсутнє (а.с. 53-55). Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позов зазначив, що позивач [PERSON] як кредитор спадкодавця звернувся до суду не до боржників з позовом про стягнення заборгованості (з таких підстав йому було відмовлено у справі № 577/3456/19), а до спадкоємців, які прийняли спадщину з вимогою про накладення стягнення на майно. Вважає, що з такою вимогою він міг звернутися в розумінні ст. 1282 ЦКУкраїни лише за умови, що спадкоємці відмовилися від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу. Докази такого звернення в строки, визначені ст. 1281 ЦК України відсутні, а тому в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги. Також зазначає, що у випадку відмови в сплаті одноразового платежу за рахунок успадкованого майна, з моменту відмови виникає право на звернення до суду і застосовується загальна позовна давність. Вважає, що строк позовної давності розпочався з моменту смерті і скінчився 12.07.2019 року. Підписи [PERSON] на зворотній стороні розписок не є допустимим доказом переривання позовної давності (а.с. 74-75). [PERSON] у письмових поясненнях на позов зазначив, що після смерті [PERSON] він повідомив [PERSON] , яка є законним представником спадкоємців про борг спадкодавця за договорами позики. Усною домовленістю було встановлено часткове погашення позики, а тому право на пред`явлення позову у нього виникло після припинення щомісячних платежів, тобто з 10.12.2018 року, і тому ним не пропущено трьохрічний строк позовної давності, оскільки цей строк закінчується 10.12.2021 року. (а.с. 110-11). ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законний представник неповнолітніх [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики; залучено до участі в справі в якості третьої особи Службу у справах дітей виконавчого комітету Конотопської міської ради; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено о 09:00 год 14 квітня 2021 року (а.с. 29 30). 14 квітня 2021 року у зв`язку з неявкою позивача підготовче судове засідання відкладено до 14:00 год 29 квітня 2021 року (а.с. 62). Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 114). 22 червня 2021 року об 11:00 год розгляд справи відкладено за клопотанням позивача у зв`язку з перебуванням позивача за межами міста. Розгляд справи відкладено до 12 серпня 2021 року (враховуючи перебування головуючого судді у щорічній відпустці з 05 липня по 02 серпня 2021 року) (а.с. 125). 12 серпня 2021 року об 11:00 год розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з перебуванням на лікарняному, що підтверджено медичною довідкою (а.с. 130). 02 вересня 2021 року о 13:30 год судове засідання відкладено за клопотанням сторін для підготовки до судових дебатів. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити з підстав викладених у позові. Cуду пояснив, що він підтримував близькі дружні стосунки з спадкодавцем [PERSON] і є хресним батьком його дитини [PERSON] . \~04 серпня 2015 року та 29 грудня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено два договори позики на суму 17000 доларів США та 5000 доларів США, про що було складено дві розписки написані та підписані власноручно [PERSON] . Одразу після поховання спадкодавця, 12.01.2016 року, він звернувся за місцем постійного та останнього проживання спадкодавця і повідомив його цивільну дружину [PERSON] , яка також є законним представником спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] про те, що спадкодавець отримав від нього по договорам позики грошові кошти в сумі 22 000 доларів США та показав їй розписки. [PERSON] гарантувала повернення всієї суми позики 22000 доларів США, але повідомила, що повертати борг буде частинами, на що він погодився за умови. З 02.10.2016 року [PERSON] почала повертати грошові кошти, і до 10.12.2018 року нею було повернуто - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015 року - 2500 доларів.\~\~ Факт щомісячної сплати позики [PERSON] підтверджувала особистим підписом з вказівкою повернутої грошової суми на зворотній сторони кожної розписки. Однак, з січня 2019 року, з її боку, повернення грошових коштів по договорам позики припинилося і на сьогоднішній день залишається неповернутими грошові кошти в сумі 18200 доларів США. Вирішити мирним шляхом це питання [PERSON] відмовляється, тому він звернувся до суду. Представник позивача адвокат Іванцов А.В. позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити та стягнути з відповідачів у солідарному порядку 503412 грн. При цьому суду пояснив, що заборгованість за договорами розписки становить 18200 доларів США, що в перерахунку згідно офіційного курсу НБУ на час звернення до суду 27,66 грн. за 1 долар США, складає 503412 грн. Законний представник відповідачів [PERSON] ( [PERSON] ), будучи повідомленою про час і місце розгляду справи, зокрема через представника [PERSON] , у судове засідання не з`явилася. У письмових поясненнях додатково зазначила, що позивач при зверненні до нотаріуса не надав письмових доказів правомірності своїх вимог і не звертався до органу опіки та піклування щодо погодження своїх дій, нотаріус не узгоджував покладення зобов`язань на малолітніх спадкоємців. Вже тоді (до 11.07.2016 року) позивачу було відомо про відхилення його вимоги, але він не став звертатись до суду. Вважає, що строк узгодження тривав протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця 11.01.2016 року по 11.07.2016 року, а строк позовної давності у 3 роки збіг 11.07.2019 року. Позивач не надав нотаріусу наявності в нього дозволу на здійснення валютних операцій. Також вважає, що розписка не є допустимим доказом укладення договору позики. Борг в розмірі 17000 доларів США вважає «вдаваним боргом». Просить врахувати факт відмови позивача у видачі документального підтвердження часткового задоволення його вимог за розпискою де вказано 5000 доларів США. Відсутність у позивача дозволу на проведення валютних операцій свідчить про нікчемність розписок (а.с. 134-135). Представник відповідачів адвокат Чередник С.В. прохав відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов та застосувати строк позовної давності. Неповнолітні діти не є боржниками, вони не захищені, орган опіки не надавав дозволу на відчуження нерухомого майна. Представник третьої особи Дем`яненко А.О. заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що задоволення позову суперечитиме інтересам неповнолітніх дітей. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які зобов`язувався повернути позивачу у строк до 29 березня 2016 року, що підтверджується розпискою від 29.12.2015 року, проте зобов`язання з повернення боргу не виконав (а.с.5). Оригінал зазначеної розписки було досліджено в судовому засіданні. Також, 04 серпня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 доларів США, які зобов`язувався повернути позивачу у строк до 20 серпня 2016 року, що підтверджується розпискою від 04.08.2015 року, проте зобов`язання з повернення боргу не виконав (а.с. 6). Оригінал зазначеної розписки було досліджено в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні встановлено і це визнано сторонами, що [INFO] [PERSON] помер та спадкоємцями після смерті останнього є його діти [PERSON] та [PERSON] , які спадщину у встановленому законом порядку прийняли, оскільки 06.02.2016 року їх законний представник мати [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 80). З 02.10.2016 року [PERSON] , яка є законним представником неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , до 10.12.2018 року повернула позивачу [PERSON] - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015р - 2500 доларів (а.с.10 на звороті, 11 на звороті). Так, за розпискою від 29 грудня 2015 року [PERSON] частково повернула [PERSON] : 02.10.2016 року 250 доларів США, 30.10.2016 року 400 доларів США, 06.12.2016 року та 18.12.2016 року по 100 доларів США, 22 січня 2017 року 200 доларів США, 25.02.2017 року 350 доларів США, 08.04.2017 року, 21.04.2017 року, 20.05.2017 року, 17.06.2017 року по 100 доларів США, 24.06.2017 року, 05.07.2017 року, 15.07.2017 року, 24.07.2017 року та 29.07.2017 року по 50 доларів США, 19.08.2017 року 100 доларів США, 05 вересня 2017 року 50 доларів США, 26.09.2017 року, 11.11.2017 року та 27.05.2018 року по 100 доларів США (а.с. 10 на звороті). За розпискою від 04.08.2015 року [PERSON] частково повернула [PERSON] : 05.01.2017 року, 28.10.2017 року, 09.12.2017 року, 04.03.2018 року по 100 доларів США, 28.04.2017 року 150 доларів США, 17.06.2018 року 200 доларів США, 30.07.2018 РОКУ, 17.08.2018 року, 29.09.2018 року, 06.10.2018 року, 28.10.2018 року по 100 доларів США та 10 грудня 2018 року 50 доларів США (а.с. 6 на звороті). Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 244 від 01.08.2016 року надано дозвіл [PERSON] на отримання в Конотопській міській державній нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 87). 11 серпня 2016 року державним нотаріусом Ворона Г.І., після смерті [PERSON] , його синам [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожному на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,9339 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 5910400000:06:017:0004 (а.с. 91-92), на 1/2 частину цілого вбудованого нежитлового приміщення, загальною площею 2036,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 96, а.с. 96 на звороті); на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 92 на звороті, а.с. 93) Право власності [PERSON] та [PERSON] на вказані об`єкти нерухомості зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-13). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 13.11.2019 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законний представник малолітніх відповідачів: [PERSON] \~\~ про повернення спадкоємцями грошових коштів по договорам позики спадкодавця було відмовлено оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. IV. Норми права. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047\~ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно ст.1281 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у зазначені строки позбавляється права вимоги. Відповідно до ст.1282 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. З системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року N 61-5552свп18 зробив висновок, що застосування правила статті 1282\~ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16\~ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282\~ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. V. Оцінка суду. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~\~суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Законодавець у частині першій статті 16\~ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16\~ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оскільки у наданих [PERSON] , [PERSON] розписках зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, то суд приходить до висновку, що ці розписки є одночасно документами, які підтверджують передання грошей позикодавцем позичальнику й укладення договору позики, а те, що оригінал розписок знаходиться у [PERSON] свідчить про невиконання [PERSON] та відповідачами умов договору позики. Ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а тому, з огляду на наявність у позивача [PERSON] боргових документів - розписок [PERSON] доводи законного представника [PERSON] про те, що [PERSON] кошти в сумі 17000 доларів США не отримував та [PERSON] повернула частину коштів про які не зазначено, на увагу не заслуговують, як такі, що не підтверджуються допустимими доказами. При цьому суд враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові ВС/КЦС від 30.01.18 року у справі № 303/5407/15-ц, постанові ВС/КЦС від 18.07.18 року у справі № 143/280/17. Неспроможними також є заперечення законного представника відповідачів з приводу відсутності у позивача дозволів на здійснення валютних операцій. Так, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству Як встановлено судом, зі смертю боржника [PERSON] , відносини між позикодавцем [PERSON] і боржником за договорами позики від 04 серпня 2015 року та від 29 грудня 2015 року припинилися, а зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (№14-53цс18) визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), натомість сплив позовної давності є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності заявила одна зі сторін. За змістом ч.1 ст. 257 ЦК України з агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку\~(ч.1).\~Позовна давність\~переривається у\~разі пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач (ч.2).\~ Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново\~(ч.3). Час, що минув Суд дійшов висновку, що позивач у встановлений ч.1 ст. 1281 ЦК України строк (протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з 11 січня 2016 року) усно пред`явив вимогу до законного представника неповнолітніх спадкоємців [PERSON] про повернення заборгованості за договорами позики, наслідком якої була усна домовленість про часткове повернення заборгованості. Так, законний представник [PERSON] у письмових додаткових обґрунтуваннях відзиву від 10 серпня 2021 року зазначає наступне: «Вже тоді (до 11.07.2016 року) позивачу було відомо про відхилення його вимоги, але він не став звертатись до суду» (а.с. 134 на звороті). Дослідженими в суді оригіналами розписок, копії яких долучені до справи, підтверджується, що з 02.10.2016 року до 10.12.2018 року [PERSON] повернула позивачу [PERSON] - по договору позики від 04.08.2015 року 1300 доларів США, по договору позики від 29.12.2015р - 2500 доларів, про що свідчать її підписи (а.с.10 на звороті, 11 на звороті). При цьому за розпискою від 29 грудня 2015 року останній платіж в сумі 100 доларів США [PERSON] здійснила 27 травня 2018 року (а.с. 5 на звороті), а за розпискою від 04 серпня 2015 року останній платіж в розмірі 50 доларів США було здійснено 10 грудня 2018 року (а.с. 6 на звороті). Вказане свідчить про переривання строку позовної давності і станом на 12 лютого 2021 року коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за рахунок спадкового майна, строк позовної давності не сплив. Так, враховуючи переривання строку позовної давності, за договором позики від 29.12.2015 року цей строк сплив лише 21 травня 2021 року, а за договором позики від 04.08.2015 року строк позовної давності сплине 10 грудня 2021 року. У даному випадку підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин)\~\~ щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. З приводу визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, суд бере до уваги наступні обставини. Позивачем на підтвердження вартості успадкованої земельної ділянки надано Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки іншої земельної ділянки комерційного використання в [ADDRESS] згідно якої грошова оцінка 1 кв.м. становить 273,0686013 грн. Тобто, на думку представника позивача, вартість лише однієї успадкованої земельної ділянки комерційного використання площею 0,9339 га може становити 2549547 грн., що значно перевищує боргові зобов`язання в розмірі 503412 грн. За необхідності, оцінка нерухомого майна може відбутися на стадії виконання. Суд враховує, що згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити наявність та обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц. З огляду на викладене, встановивши відповідно до положень ст.\~1282\~ЦК України наявність\~непогашеної спадкодавцем\~заборгованості за\~кредитними договорами\~на загальну\~суму 503412\~грн.,\~факт прийняття\~спадщини відповідачами\~після смерті\~позичальника [PERSON] ,\~наявність спадкового\~майна у\~вигляді земельної\~ділянки,\~загальною площею\~0,9339\~га,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~з цільовим\~призначенням для\~будівництва та\~обслуговування будівель\~торгівлі,\~кадастровий номер\~5910400000:06:017:0004\~(а.с.\~91-92),\~цілого вбудованого\~нежитлового приміщення,\~загальною площею\~2036,9\~кв.м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.с.\~96,\~а.с.\~96\~на звороті)\~та 1/2\~частини житлового\~будинку з\~надвірними будівлями,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , не надання\~відповідачем доказів\~на спростування\~того,\~що вартість\~спадкового майна\~не перевищує\~розмір боргу,\~а також, що частки відповідачів у спадщині є рівними, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку по 251706 грн. з кожного в межах вартості одержаного у спадок майна. Так, заборгованість за договором позики від 04.08.2015 року становить 15700 доларів США, що в перерахунку згідно курсу НБУ на час звернення до суду 27,66 грн за 1 долар США, становить 434262 грн., тобто з відповідачів підлягає стягненню по 217131 грн. в межах вартості спадкового майна. Заборгованість за договором позики від 29.12.2005 року становить 2500 доларів США, що в перерахунку згідно курсу НБУ на час звернення до суду 27,66 грн за 1 долар США, становить 69150 грн., тобто з відповідачів підлягає стягненню по 34575 грн. в межах вартості спадкового майна. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: partial