Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 13.06.2018 року позивач ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 21485,77 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» під час виконання [PERSON] трудових обов`язків, а також стягнути судовий збір. Ухвалою від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито. 20.08.2018 року відповідач [PERSON] до суду подала відзив на позовну заяву. 04.09.2018 року ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» до суду подано відповідь на відзив. 12.10.2018 року стороною відповідача до суду подано заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні 20.03.2019 року представник позивача Гуцол Н.М. позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 20.03.2019 року позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 29.03.2018 року в магазині «Сільпо» №180, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 1, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», при прийманні торгової виручки касиром центральної каси вказаного вище магазину [PERSON] від касира цього ж магазину «Сільпо» відповідача [PERSON] була виявлена нестача грошових коштів в сумі 21485,00 грн. Відповідно до письмових заяв [PERSON] від 29.03.2018 року грошові кошти були у неї викрадені під час роботи за касою, коли вона показувала тютюнові вироби одному із покупців, не закривши при цьому касу. В зв`язку з укладенням між [PERSON] та керуючим магазином «Сільпо» №180 Договору про повну матеріальну відповідальність відповідач [PERSON] як особа, що несе повну матеріальну відповідальність, повинна відшкодувати шкоду, завдану ТОВ «СІЛЬПО-ФУД». Також представник позивача посилається на те, що відповідач недбало ставилась до зберігання грошових коштів, які отримувала від покупців в якості розрахунку за товари, та порушувала Посадову інструкцію касиру торговельного залу. У відзиві на позов відповідач посилається на те, що 29.03.2018 року вона обслуговувала двох невідомих осіб, один з яких попрохав тютюнові вироби, що знаходились позаду неї у вітрині. В час, поки [PERSON] відчиняла вітрину, один з цих невідомих осіб витягнув гроші з касового апарату, що було зафіксовано камерами охорони, після того як особи вийшли з магазину, відповідачем було виявлено недостачу в касі, про що було повідомлено охорону та касира центральної каси, які викликали працівників поліції. Враховуючи, що було зареєстроване кримінальне провадження та шкода була заподіяна не з вини відповідача, [PERSON] вважає, що позов ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» задоволенню не підлягає. Також відповідач зазначає, що між її діями та недостачею, що утворилась внаслідок крадіжки, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, та позивачем не були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідач [PERSON] з 17.11.2016 року була прийнята на роботу в Магазин №180_С ОДЕСА Корольова вул., 44, Відділ каса касиром торговельного залу за переведенням з ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», що вбачається з Наказу №1/МПД180 к Керуючого магазином №180 ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» від 14.11.2016 року /а.с.6/. З зазначеним наказом, як і з посадовою інструкцією [PERSON] була ознайомлена 14.11.2016 року, що підтверджується її власноручним підписом. 17.11.2016 року між Керуючим [PERSON] , яка діяла від імені ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», та [PERSON] був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за довірені Адміністрацією цінності /а.с.11/. Судом встановлено, що 29.03.2019 року відповідач [PERSON] працювала на касі №7. З заяви відповідача [PERSON] на ім`я директора магазина [PERSON] вбачається, що касир торгового зала [PERSON] , працюючи на касі №7 29.03.2018 року в 21.08 відпускала двох молодих людей, один з яких спитав табак, що знаходиться за склом. [PERSON] відвернулась, щоб відкрити вітрину і не до кінця закрила касу. Поки [PERSON] . діставала товар з вітрини і показувала одному з них, інший взяв гроші з ящика. Вони нічого не купили, розвернулися і вийшли. Розвернувшись до каси знову для подальшої роботи, [PERSON] з`ясувала, що грошей (крупних) в ящику немає /а.с.14/. Також відповідачем [PERSON] на ім`я директора магазина [PERSON] 29.03.2018 року була написана заява про те, що [PERSON] не закрила касу з метою прискорення сканування (прискорення процесу роботи), внаслідок чого відбулася крадіжка грошових коштів /а.с.15/. З Акту про результати інвентаризації наявних коштів 29.03.2018 року, що зберігаються в ЦК магазина за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 44, маг. №180 вбачається, що за підсумками інвентаризації встановлено нестачу грошових коштів в розмірі 21485,00 грн. /а.с.61-62/. 30.03.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження з приводу того, що 29.03.2018 року біля 21:10 годин, невстановлена особа, знаходячись в приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 44, таємно, шляхом вільного доступу викрала з каси №7 грошові кошти в сумі 21486 грн., чим спричинила матеріальну шкоду ТОВ «Фозі-фуд» на зазначену суму /а.с.42/. Вказане кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України (крадіжка), про що суду надано постанову про закриття кримінального провадження, винесену ст. слідчим СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області лейтенантом поліції М.Г. Рябоконь /а.с.126/. З вказаної постанови вбачається, що в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчо-розшукових дій, спрямованих на встановлення осіб, причетних до скоєння вказаного у заяві правопорушення, свідків чи очевидців вчинення вказаного правопорушення, але встановити вказаних не виявилось можливим. Вищезазначена постанова про закриття кримінального провадження не була оскаржена стороною позовича у визначений КПК України строк. Натомість 01.10.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване ще одне кримінальне провадження з приводу того, що 29.03.2018 року в період часу з 21.00 год. по 22.00 год., невстановлена особа, знаходячись в магазині «Сільпо», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 44, шляхом вільного доступу таємно викрала з каси №7 грошові кошти в сумі 21486 грн., чим спричинила матеріальний збиток на суму 21486 гривень /а.с.76/. Належних та допустимих доказів щодо ходу досудового розслідування на підставі зазначеного звернення суду не надано. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Частиною 1 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. У відповідності до п. 1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей Статтею 138 КзПП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Вирішуючи спір щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, який ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за винятком прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі №6-139цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що під час обслуговування покупців на касі №7 відповідачем [PERSON] одним з покупців була здійснена крадіжка грошових коштів з ящику для грошей. Вказані обставини не заперечуються представником позивача та підтверджуються матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем були здійснені звернення до правоохоронних органів з приводу виявленої недостачі та крадіжки, проте після закриття кримінального провадження ніяких дій щодо оскарження постанови про закриття кримінального провадження з боку позивача ТОВ «Сільпо-Фуд» здійснено не було. Лише 01.10.2018 року мало місце повторне звернення до Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі з приводу подій, що мали місце 29.03.2018 року. При цьому відповідач повідомила суд, що її слідчий не викликав та не опитував, як при першому зверненні керівництва позивача, так і при повторному зверненні до правоохоронних органів. Сторони по справі підтвердили факт наявності відеозапису камер спостереження охорони магазину, який був наданий лише до правоохоронних органів. До доводів сторони позивача щодо того, що за п. 10 Стандарт обслуговування. Касир, а відповідно до п.п.10.4.2 Касир зобов`язаний отриману від Гостя суму розкласти у грошовому ящику після видачі решти та зачинити ящик, суд ставиться критично, оскільки вказаними Стандартами операційної діяльності не визначено, яким саме чином повинен закриватися ящик. Крім того, суд приймає до уваги пояснення сторони відповідача [PERSON] щодо відсутності у касирів ключів від ящиків, а також щодо того, що відповідно до п. 5 Стандарту обслуговування. Охорона саме охоронець підтримує громадський порядок у магазині, забезпечує безпеку Гостей і персоналу магазину, а також збереження товарно-матеріальних цінностей. В ході судового розгляду справи стороною позивача не оспорювались доводи відповідача [PERSON] щодо того, що нестача грошових коштів сталася в зв`язку з крадіжкою, яку вчинив один з покупців магазину. Встановленням винної особи в крадіжці грошових коштів з каси мають займатися відповідні правоохоронні органи та вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди мають бути пред`явлені саме до цієї особи. При цьому стороною позивача не спростовані належними доказами доводи відповідача, що Стандарт обслуговування виконується в магазині, оскільки доказів отримання відповідачем ключа для ящика з грошима та безвідповідальне ставлення відповідача до такої функції, як закриття ящика з коштами після обслуговування кожного клінта - гостя, до суду надано не було. Аналізуючи Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17.11.2016 року, укладений між ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» та [PERSON] , суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не були порушені його умови, в той час, коли Адміністрацією магазину всупереч п. 2.1. вказаного Договору не були створені Працівникові необхідні умови для нормальної роботи та зберігання матеріальних цінностей, ввірених йому. Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними обставини щодо того, що нестача грошових коштів на касі № була спричинена порушенням касиром [PERSON] своїх трудових обов`язків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed