Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 09 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 150 000,00 гривень боргу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 22 травня 2019 року [PERSON] отримав в борг грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. від позивача та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 30 грудня 2019 року, про що свідчить письмова розписка про отримання грошей від 22.05.2019 року написаною власноручно відповідачем. 24 липня 2019 року [PERSON] отримав в борг грошові кошти в сумі 70 000,00 грн. від позивача та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 30 грудня 2019 року, про що свідчить письмова розписка про отримання грошей від 24.07.2019 року написаною власноручно відповідачем. Зазначає, що вказані дві розписки про отримання грошей написані в присутності свідка [PERSON] , яка підтверджує факт передачі грошей. Однак відповідач у строк встановлений у розписках своїх зобов`язань не виконав, коштів за розписками не повернув, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Рух справи в суді. Ухвалою суду від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції сторін у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позиція суду. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи із наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 22 травня 2019 року [PERSON] отримав в борг грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. від позивача та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 30 грудня 2019 року, про що свідчить письмова розписка про отримання грошей від 22.05.2019 року написана власноручно відповідачем (а.с.5). 24 липня 2019 року [PERSON] отримав в борг грошові кошти в сумі 70 000,00 грн. від позивача та зобов`язався повернути гроші в повному обсязі до 30 грудня 2019 року, про що свідчить письмова розписка про отримання грошей від 24.07.2019 року написаною власноручно відповідачем (а.с.6). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Висновки за результатами розгляду справи. Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України перебачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Законодавцем зазначено, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 11 листопада 2015 року при розгляді цивільної справи №6-1967 цс15, - частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умову отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписки [PERSON] від 22.05.2019 року (а.с.5) та від 24.07.2019 року (а.с.4), як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певних грошових сум. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] та його волевиявлення у строк до 30.12.2019 року повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання. З детального аналізу змісту боргових розписок від 22.05.2019 року та від 24.07.2019 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача [PERSON] . Із змісту статті 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст.526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність для задоволення позову. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення. Щодо судових витрат Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1 500,00 гривень.

Outcome: approved