Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) в особі адвоката [PERSON], яка діє на підставі довіреності та контракту про надання правової допомоги, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на наступне. 17.02. 2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Форд», державний номерний знак [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням власника [PERSON] Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджена постановою Московського районного суду м. Харкова від 29.03. 2011 року. Розмір завданих збитків, згідно висновку експерта складає 8478,42 грн., в тому числі 20% ПДВ. На час скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. На підставі заяви [PERSON] та п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату йому відшкодування у розмірі 7065, 35 грн., виходячи із розрахунку: 8478,42 грн. (розмір шкоди)-1413,07 грн.(20% ПДВ). Крім того МТСБУ понесено витрати на аварійного комісара - 685,54 грн. Завдані збитки відповідачем, не зважаючи на звернення МТСБУ, в добровільному порядку не відшкодовані. А тому і просять стягнути на їх користь понесені витрати у сумі 7750 грн. 89 коп. та 993 грн. 60 коп. судових витрат. Сторони, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача, в наданій до суду письмовій заяві, просить розглядати справу у її відсутність на підставі наявних матеріалів справи. На задоволенні позову наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того подано: письмову заяву про поновлення строку позовної давності, додаткові письмові пояснення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, судову повістку про виклик до суду, копії позовної заяви з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, отримав 01.11.2014 року тобто завчасно, що вбачається із зворотного повідомлення відділення поштового зв'язку №6481000009016 про отримання поштової кореспонденції. Про причини неявки до суду не повідомив, заяв, клопотань не надав. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причину неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.5 ст.74, ст.77 ЦПК України, суд вважає судову повістку відповідачу врученою належним чином, а його неявку в судове засідання такою, що не має поважних причин. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін. Зі згоди представника позивача, яка викладена в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити повністю, виходячи із наступного. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із постанови Московського районного суду м. Харкова від 29.03. 2011 року [PERSON], 17.02. 2011 року о 18 год. 30 хв., керуючи автомобілем Форд, державний номерний знак [NUMBER] по вул. Гвардійців Широнінців в м. Харкові виїхав на зустрічну смугу руху де і скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ [NUMBER], під керуванням власника [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. Цим судом встановлено, що [PERSON] було допущено порушення п. 11.4 Правил дорожнього руху України за що він і був притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постраждалих осіб не було, автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.6). Вказана подія, відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», повністю підпадає під визначення терміну дорожньо-транспортної пригоди та є страховим випадком. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вбачається, що відповідачем завдана шкода в добровільному порядку відшкодована не була. Статтею 40.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку встановленому Уповноваженим органом для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках визначених статтею 41 цього Закону. Згідно висновку аварійного комісара [PERSON] та оцінщика [PERSON] про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин від 13 травня 2011 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ [NUMBER] станом на момент ДТП складає 8478, 42 грн.(а.с.8). Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством. Статтею 41 п.41.1. п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. При цьому суд враховує що відповідно до ст.1.6. цього Закону власниками транспортних засобів вважаються - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. У зв'язку з тим, що відповідачем на час скоєння ДТП не було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, 17 травня 2012 року власник пошкодженого автомобіля ВАЗ д.н. [NUMBER] [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про здійснення виплати шкоди, завданої його автомобілю внаслідок ДТП (а.с.7) На підставі наказу МТСБУ № 1724 від 05.07. 2011 року [PERSON] було сплачено суму відшкодування шкоди завданої його автомобілю ВАЗ д.н. [NUMBER] без врахування ПДВ, розмір якої складав 7065, 35 гривень. Платіжне доручення №2867 від 05 липня 2011 року (а.с.8, 11). Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Отже у позивача і виникло право зворотної вимоги до відповідача. Судом, на підставі наданих доказів (копії листів до [PERSON] від 02.06. 2011 року, 11.10. 2011 року) встановлено, що МТСБУ зверталося до відповідача з листами про наявність у нього полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності та компенсацію понесених витрат у добровільному порядку, однак відповідач проігнорував ці звернення. Вказані обставини свідчать про належне виконання відповідачем покладеного на нього законом обов'язку по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Згідно ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03. 1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців джерела підвищеної небезпеки в вини іншого - відшкодовується винним. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма дублюється статтею 38 п.38.2. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно -правову відповідальність. Як роз'яснено в п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року до страховика (МТСБУ) який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. На це ж вказує і підпункт 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якого МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13. статті 13 цього Закону. За послуги аварійного комісара сплачено 685, 54 грн., що підтверджено платіжним дорученням №2504 від 08. 06. 2011 року. Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Щодо строку позовної давності суд вважає що немає необхідності вирішувати питання про його поновлення оскільки він не сплинув. Згідно ч.ч.2-3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не враховується. Право зворотної вимоги до [PERSON] виникло у позивача починаючи з дня виплати страхового відшкодування, тобто з 05.07. 2011 року. У визначений законом трирічний термін, позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] але ухвалою судді позовна заява була повернута у зв'язку із її непідсудністю даному суду. Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року, регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди. Отже немає підстав вважати, що строки позовної давності сплинули. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Згідно правил ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. [PERSON] є адвокатом на підтвердження чого надано фотокопію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Встановлено, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 750 гривень, що підтверджується контрактом про надання правової допомоги від 27.09.2012 року, розрахунком погодинної оплати, який відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Вказана сума позивачем довіреній особі [PERSON], згідно платіжного доручення від 01.08. 2014 року, була перерахована. Крім того при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 243, 60 гривень на підтвердження чого свідчить наданий оригінал квитанції. Отже документально підтверджена сума понесених позивачем судових витрат також підлягає стягненню із відповідача. На підставі ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961 -ІV, ст.ст. 264,993, 1187,1188,1191 ЦК України, ст.8 Закону України «Про страхування», ст.ст.10,11,56,61, 79,88, 158, 209, 214-215, ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд -

Outcome: approved