Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 32 954,01 грн заборгованості за договором №935/6-155 від 26.06.2007 року (а.с.2-3). В подальшому, подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просять стягнути з [PERSON] 10 499,56 доларів США заборгованості за кредитним договором та 13 353,26 грн судового збору (а.с. 112). В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 26.06.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 в сумі 16 000 доларів США, за умовами своєчасного (відповідно графіку) погашення заборгованості з кінцевим терміном користування кредитом. Проте, зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту, відсоткам. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача 10 499,56 доларів США заборгованості за кредитним договором та 13 353,26 грн судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.93-95). Вказав, що у відповідності до п.4.3 договору, обов'язок позичальника погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції настав через 5 днів, тобто 15 грудня 2008 року, та не був ним виконаний, а відтак саме з 16 грудня 2008 року, з наступного дня порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, Банк мав право захищати свої порушені права у визначеному законом порядку, у той час, як з позовними вимогами про стягнення заборгованості за даним кредитним договором позивач звернувся лише вже після жовтня 2017 року. За таких обставин позивач вже пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України. Посилався на ст. 266, ч.4 ст.267 ЦК України, якою встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У наступне судове засідання учасники справи не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України подальше фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 26.06.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назва якого змінена на АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 про надання кредиту в сумі 16 000 доларів США, зі сплатою 13,35% річних, з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 20.06.2017 року (а.с.4-5). У наступному, 10 жовтня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту №935/6-155 від 26.06.2007 року (а.с.6). Зміни внесені до додаткової угоди стосувались розміру процентної ставки. Судом встановлено, що в договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 сторони встановили як строк дії договору - до 20 червня 2017 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним платежами до 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому сплачені проценти, а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.5 Договору). Зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується заявами на видачу готівки №2 від 28.09.2007 року, №7 від 17.09.2007 року, №58 від 10.09.2017 року, №58 від 04.09.2007 року, №65 від 26.06.2007 року [PERSON] отримала від АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» загалом 16 000 доларів США (а.с.7-9). Як вбачається із матеріалів справи, позичальник прийняті на себе зобов'язання не виконав. Кредит, проценти за користування кредитом та інші передбачені кредитними договорами платежі у повному обсязі не сплачував. Останній платіж на погашення тіла кредиту та відсотків відповідачем здійснено 12.11.2008 року, про що свідчить розрахунок (а.с.14-17). 25.11.2017 року на адресу відповідача банком направлялась вимога про усунення порушень та вимога про добровільне виселення (а.с.12-13). Як вбачається із розрахунку позивача на а.с.113-114 за період з 20.11.2014 року по 19.11.2017 року заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 від 26.06.2007 року складає 10 499,56 доларів США, із них: заборгованість за кредитом - 4 171,09 доларів США, заборгованість за відсотками - 6 328,47 доларів США. З розрахунку АТ «Укрсоцбанк» на а.с.137 вбачається, що за період з 13.12.2014 року по 20.11.2017 року заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №935/6-155 від 26.06.2007 року складає 6 634,98 доларів США, із них: заборгованість за кредитом - 4 036,55 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 598,43 доларів США. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з підпунктом 4.3 кредитного договору в разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених підпунктами 3.3.2 - 3.3.13 цього договору, протягом більше п'яти днів, термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав та, відповідно позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Як вбачається із розрахунку на а.с.14 відповідач до 10 грудня 2008 року не сплатила чергову частку по кредиту (транш) та проценти за його користування відповідно до умов договору, а також не виконала зобов'язання протягом наступних 5 днів. Отже, останній платіж за тілом кредиту та відсотками [PERSON] здійснила 12 листопада 2008 року, а тому, враховуючи правила визначені пунктом 4.3 договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через п'ять днів, тобто з 16 грудня 2008 року. З позовною заявою до суду АТ «Укрсоцбанк» звернулося лише 13 грудня 2017 року (згідно поштового штампу - а.с.26). Представником відповідача заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності (а.с.93-95). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс 13 та від 29 жовтня 2014 року у справі 6-169цс 14 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд вважає необґрунтованими твердження представника позивача про те, що строк позовної давності не може застосовуватися до позовних вимог про повернення суми кредиту, так як строк дії договору не закінчився, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами, у тому числі і стосовно повернення отриманих у кредит грошових коштів поширюються положення ст. 257 ЦК України. Враховуючи, що строк виконання основного зобов'язання було змінено на 16 грудня 2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 13 грудня 2017 року, тобто з пропуском позовної давності, що є підставою відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України для відмови в задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed