Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває у шлюбу з відповідачем, зареєстрованому 15 листопада 2008 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №40. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки більше 5 років тому, після чого дитина залишилась проживати разом з матір`ю, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, лише інколи дарував дитині подарунки. При цьому, іншим особам відповідач аліменти не сплачує, інших дітей не має, позивачу відомо, що відповідач отримує дохід від надання транспортних послуг у якості водія-експедитора, маючи у власності транспортний засіб, розмір якого становить 10000 гривень щомісячно, а тому, на думку позивача, він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 гривень. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги. Аргументи учасників справи. 01 квітня 2021 року відповідач [PERSON] надав відзив на позов, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги частко, а саме: не заперечує проти стягнення з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідач зазначив, що останні декілька років не має постійного місця роботи, має періодичний заробіток та мінливий дохід, проживає в будинку матері, яка є пенсіонером, потребує фінансової підтримки та піклування, відповідач не має у власності транспортного засобу, а тому вважає, що всі доводи позивача є надуманими та не підтвердженими жодними доказами та відповідно до вимог ЦПК України не повинні прийматись. Не зважаючи на відсутність постійного заробітку, відповідач періодично намагався допомагати відповідачу в утриманні сина. Відповідач не відмовляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, однак вважає, що сума розміром 3000 гривень значно погіршить його матеріальне становище. Відповідач весь час надсилав своєму синові подарунки, бажає брати участь у його житті та розуміє свою відповідальність за розвиток та гармонійне існування, однак позивач перешкоджає його спілкуванню та зустрічам з сином, чим не дає йому можливості виконувати свій батьківський обов`язок. Крім того, просив врахувати ту обставину, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою і дохід, який він отримує, витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла, купівлю одягу, продуктів, медикаментів, оплату на проїзд, а також на утримання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , яка була народжена його дружиною під час попереднього шлюбу, а тому батьком дитини зазначена інша особа. Дані обставини, на думку відповідача, свідчать про зміну його матеріального та сімейного стану і стягнення з нього 3000 гривень на утримання [PERSON] щомісячно позбавить його можливості утримувати другу дитину, яка потребує такої опіки та піклування. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2021 року 26 грудня 2019року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 15 листопада 2008 року в Безлюдівській селищній раді Харківського району Харківської області за актовим записом №40 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 15 листопада 2008 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини записана позивач по справі [PERSON] , батьком - відповідач [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області 26 травня 2009 Року). Згідно довідки Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №60 від 14 січня 2021 року, неповнолітній [PERSON] , 2009 року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] . Як вбачається з довідки, наданої Головним Управлінням ДПС у Харківській області ДПС України №6/20-40-12-03-12 від 12 березня 2021 року, [PERSON] з 3 кварталу 2019 року будь-якого доходу не отримує, відомості щодо отримання доходу у 1 кварталі 2021 року в ДПС відсутні. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Відповідачем в ході судового розгляду надана довідка Головного Управління ДПС у Харківській області ДПС України №6/20-40-12-03-12 від 12 березня 2021 року на підтвердження відсутності у нього регулярного, стабільного доходу. Інші відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу в матеріалах справи відсутні, позивачем жодним чином не доведено в ході судового розгляду щодо отримання відповідачем доходу від надання транспортних послуг та його розміру. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи неповнолітній син проживає разом з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Відповідачем на підтвердження своїх доводів про те, що він приймає участь в утриманні неповнолітньої дитини, надана копія квитанція про переказ грошових коштів у розмірі 1500 гривень на рахунок позивача в якості аліментів у березні 2021 року після подання даного позову до суду. Зазначені обставини жодним чином не спростовані позивачем. Проте, стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] суд враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 2395 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дітей та батька суду не надані. Суд вважає безпідставними доводи відповідача про наявність на його утриманні іншої неповнолітньої дитини та непрацездатної матері з огляду на те, що такі доводи не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. З наданого відповідачем свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] народження , вбачається, що батьком дитини є [PERSON] , будь-які інші відомості щодо батька дитини, а також щодо її знаходження саме на утриманні відповідача, суду не надані. Також відповідачем надана копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 26 листопада 2008 року на ім`я [PERSON] , однак жодних відомостей щодо наявності родинного зв`язку із вказаною особою відповідача, суду не надано. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, при цьому, суд враховує ту обставину, що в ході судового розгляду він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень щомісячно, вважаючи, що на даний час має змогу сплачувати аліменти лише у такому розмірі. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на неповнолітню дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини, в матеріалах справи також відсутні. Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 3000 гривень щолмісячно, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень відповідача та наданих ним доказів, на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, доходу не має. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім будь-якого доходу, в тому числі доходу у розмірі 10000 гривень від надання транспортних послуг, про що зазначає позивач у своєму позові. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, суд також враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1500 гривень щомісячно. Також суд враховує ту обставину, що після подання позивачем даного позову до суду, відповідачем був здійснений грошовий переказ на рахунок позивача в якості аліментів на утримання дитини у розмірі 1500 гривень в березні 2021 року. Зазначені обставини свідчать про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку ст. 192 ЦК УКраїни. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 454 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial