Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2011 року по вул. Жовтневій в м. Перечин з вини відповідача, який в стані алкогольного спяніння керував автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою судді Перечинського районного суду від 25 січня 2012 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Альфа Ромео», н/з 3С3 7945, що належав [PERSON] Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля № 20 від 27 лютого 2012 року, складеного ТОВ «Експерт Сервіс Авто», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Альфа Ромео» склала 24 741 грн. Шкода винуватцем ДТП не була відшкодована, на дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у звязку з чим МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 18 589,52 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку вказані витрати йому не компенсував, тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 18 589,52 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та 2 000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2011 року біля 19.50 год. біля АВС «Зина» по вул. Жовтневій в м. Перечин з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті даної ДТП був пошкоджений автомобіль «Альфа-Ромео», д/н 3С3 7945, який належить [PERSON], а [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Вина [PERSON] у скоєнні вищевказаного ДТП підтверджується постановою Перечинського районного суду від 25 січня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення № 708/119/2012 (а. с. 2). Також встановлено, що на дату скоєння цієї пригоди, відповідач [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а розмір заподіяних ним матеріальних збитків, згідно звіту №04 про оцінку автомобіля Alfa Romeo 156 1.9JTD, реєстраційний номер 3С3 7945 від 10 січня 2012 року з урахуванням утилізаційної вартості склав 18 589 грн. 52 коп. Зазначена шкода відповідачем відшкодована не була (а. с. 6-11). У звязку з цим, [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою (а. с. 3-5). Договірних зобовязань між позивачем, потерпілим та відповідачем не виникло. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначеним Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 22 зазначеного Закону Моторне (транспортне) бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Крім цього ст. 29 цього ж Закону передбачає, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. У судовому засіданні встановлено, що у звязку з настанням події, передбаченої п.41.1 ст.41 вищевказаного Закону, позивач 03 квітня 2012 року здійснив виплату належного [PERSON] відшкодування в розмірі 18 589 грн. 52 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1528 від 03 квітня 2012 року (а. с. 12). Стаття 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV передбачає, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Як розяснено в п. п. 26, 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, після проведення виплати [PERSON] у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON], а тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Також з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved