Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Керівник Парафії Зіслання Святого Духа с.Доброводи Монастириського району Бучацької Єпархії Української Греко-Католицької церкви в особі - Джиджора І.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, а саме, житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Парафія Зіслання Святого Духа с.Доброводи Монастириського району Бучацької Єпархії Української Греко-Католицької церкви є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровані, зокрема, відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які протягом останніх двадцяти років не проживають у зазначеному будинку без поважних причин. Право відповідачів на користування житловим будинком (сервітут), як речове право на чуже майно, відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, виникло у відповідачів на підставі призначення [PERSON] парохом «Парафії заслання святого духа» с.Доброводи Монастириського району Бучацької єпархії Української Греко-Католицької церкви і добровільного виділення керівництвом Єпархії окремого житлового приміщення для задоволення його потреб та його сім`ї у проживанні в процесі перебування в даній парафії. [PERSON] разом із сім`єю розпочав проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] у жовтні 1997 року, і припинив в травні 2006 року, вчинивши добровільні вольові дії щодо виселення з даного житлового будинку. Відповідачі не проживають за вищевказаною адресою у зв`язку із припиненням діяльності пароха «Парафії заслання святого духа» с.Доброводи Монастириського району Бучацької єпархії Української Греко-Католицької церкви - [PERSON] та членів його сім`ї, які вчинили добровільні вольові дії щодо виселення з даного житлового будинку, що на думку позивача можна розцінити як односторонній правочин, з яким пов`язується припинення права користування чужим житлом (сервітут). Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірної суми грошових коштів за комунальні послуги, які нараховуються однак не надаються, чим об`єктивно порушуються права власника майна. В судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступного. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10.10.1997 року, житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області, належить Церковному комітету с Доброводи. Відповідно до копії виписки із протоколу загальних зборів членів с/с «Нове життя» №3 від 28.08.1997 року, вирішено приміщення колгоспного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке є власністю с/с «Нове життя», передати у власність церковної громади с.Доброводи. Згідно довідки №415 від 02.10.2019 року, виданої виконкомом Доброводівської сільської ради Монастириського району, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить парафії церкви [ADDRESS] ». За вказаною адресою проживає священник [PERSON] з травня 2006 року. Як вбачається з пункту 1 розділу 1 статуту релігійної організації «Парафії Зіслання Святого Духа» с.Доброводи Монастириського району Бучацької Єпархії Української Греко-Католицької церкви, прийнятого рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради №212 від 25.08.1991 року, затвердженого Єпархом [PERSON] 06.06.2017 року, вона є місцевою релігійною організацією, утвореною з метою спільного задоволення релігійних потреб громадян, яка у канонічних і організаційних питаннях підлегла Єпархіальному управлінню Бучацької єпархії Української Греко-Католицької Церкви, очолюваному єпархіальним Єпископом, що є складовою і невід`ємною частиною Вселенської Католицької Церкви, очолюваної Папою Римським. Згідно п.37 розділу 5 Фінанси та майно Парафії, майно парафії формується шляхом придбання або створення Парафією за рахунок власних коштів. Також джерелом формування майна Парафії можуть бути пожертвування прихожан, інших фізичних чи юридичних осіб, передача майна державою чи органами місцевого самоврядування, та інші джерела, що передбачені законодавством та не суперечать меті та основним завданням Парафії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно дост.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користування житловим будинком (сервітут), як речове право на чуже майно, відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, виникло у відповідачів на підставі призначення [PERSON] парохом «Парафії заслання святого духа» с.Доброводи Монастириського району Бучацької єпархії Української Греко-Католицької церкви і добровільного виділення керівництвом Єпархії окремого житлового приміщення для задоволення його потреб та його сім`ї у проживанні в процесі перебування в даній парафії. [PERSON] разом із сім`єю припинив проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] в травні 2006 року, вчинивши добровільні вольові дії щодо виселення з даного житлового будинку. Відповідно до акту обстеження проживання сім`ї [PERSON] №89 від 12.03.2019 року, комісія в складі сільського голови Хребтак М.І., секретаря сільської ради Вартовник М.П., депутата сільської ради Митрофайло Л.С., в присутності сусідів провела обстеження проживання сім`ї [PERSON] . В ході обстеження встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , який належить церковній громаді. В даному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Дана сім`я на території сільської ради не проживає, оскільки перебуває за межами території України більше десяти років, що підтвердили сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Незважаючи на зміну місця проживання, відповідачі не подали заяв про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання в житловому будинку по [ADDRESS] . Згідно частини 1 статті 401, частини 3 статті 404 Цивільного кодексу України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо), для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини 1 статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно частин 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що [PERSON] разом із сім`єю розпочав проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] у жовтні 1997 року, таким чином відповідачі мали право на користування чужим житлом на праві особистого строкового сервітуту, який виник на підставі усного договору з парафією, обумовленого метою його функціонування та призначення [PERSON] парохом. Відповідачі припинивши проживання у вказаному житловому будинку в травні 2006 року, вчинивши добровільні вольові дії щодо виселення з даного житлового будинку, у зв`язку із припиненням діяльності пароха «Парафії заслання святого духа» с.Доброводи Монастириського району Бучацької єпархії Української Греко-Католицької церкви - [PERSON] . Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений та припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача підлягають до задоволення, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, а саме, житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст.319,321,406 ЦК України,

Outcome: approved