Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. 1). Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів Підволочиської селищної ради, [PERSON] про визнання недійсними рішення селищної ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку посилаючись на те, що проживає у [ADDRESS] разом із своєю дружиною [PERSON] . Домоволодіння на зазначеній земельній ділянці знаходиться у кінці вулиці і є тупиковим. Єдиним можливим варіантом проходу та проїзду до його будинку завжди була [ADDRESS] , котра біля його обійстя закінчується тупиковим заїздом для розвороту автомобілів. Поруч із його будинком знаходиться будинковолодіння сусідки [PERSON] із якою неодноразово виникають спори з приводу використання прилеглої до них території [ADDRESS] орієнтовною площею 0,02 га. Вважає, що відповідач [PERSON] невірно розтлумачивши зміст окремих актів сільської ради, помилково стверджує, що зазначена ділянка вулиці була передана їй у користування, і використовує її для особистих потреб у спосіб, який унеможливлює використання цієї частини вулиці за призначенням, зокрема для проходу та проїзду до її обійстя. Незважаючи на неодноразове звернення до органу місцевого самоврядування щодо вирішення зазначеного земельного спору залишилось безрезультатним. Вважає, що Підволочиська селищна рада вчиняє дії, які завдають шкоди законним правам та інтересам позивача в приватних інтересах [PERSON] . Зокрема, рішенням Супранівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 242 від 13 вересня 2015 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,12 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На замовлення [PERSON] проектною організацією у 2019 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,12 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . При розробленні вказаної документації інженером-землевпорядником встановлено обмеження щодо використання даної земельної ділянки, а саме земельний сервітут площею 0,0119 га по її частині, на якій знаходиться проїзний шлях. Рішенням Підволочиської селищної ради № 3135 від 06 березня 2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за кадастровим номером 6124688000:02:001:0219. Пунктом 5 рішення рекомендовано [PERSON] виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту в [ADDRESS] та укласти договір безоплатного сервітуту. 19 березня 2019 року [PERSON] зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку. Вважає, що зазначені рішення органу місцевого самоврядування прийняті всупереч вимогам Земельного законодавства та порушують права та інтереси позивача, зокрема вважають, що відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. І здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Статтею 50 ЗУ «Про землеустрій передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Тому саме на етапі розроблення проекту землеустрою при формуванні нової земельної ділянки можливо встановити конкретну площу, а не відновити межі земельної ділянки, яка буде виділена у власність фізичній особі. Вважають, що органу, який приймав спірні рішення необхідно було з`ясувати чи був акт індивідуально-правової дії, який наділяв її правом власності чи користування земельною ділянкою. Разом із тим, у складі технічної документації міститься рішення Супранівської сільської ради № 66 від 06 червня 1995 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сіл сільської ради», згідно із яким сесія вирішила дозволити [PERSON] приватизувати земельну ділянку розміром 0,26 га, які знаходяться за тракторною бригадою, а ще 0,12 га залишено у користуванні. Вважає, що вказане рішення та протокол до нього не являється документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, оскільки не відомо яку площу дозволили приватизувати під будинком, неможливо також і встановити адресу об`єкту нерухомості, не зазначено цільового призначення. На підтвердження викладеного є витяг із земельно-кадастрової книги с. Супранівка, відповідно до якого [PERSON] приватизувала 0,10 га присадибної земельної ділянки, а тому орган місцевого самоврядування мав право надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації на 0,10 га., а не 0,12 га. Крім того, у складі технічної документації міститься рішення Супранівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 74 від 31 січня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки гр. [PERSON] , площею 0,12 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] ». Проте дане рішення було скасовано рішенням Супранівської сільської ради № 80 від 06 квітня 2012 року. Вказані обставини встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 року. Предметом зазначеної справи була все таж присадибна земельна ділянка площею 0,12 га, яка рішенням органу місцевого самоврядування від 15.06.2012 року вилучена з користування у зв`язку із визнанням її землею загального користування. Наголошує, що судом констатовано, що [PERSON] станом на 2012 рік не являвся ні власником, ні користувачем спірної земельної ділянки у зв`язку із відсутністю державного акту. З 2012 по 2015 рр. рішень щодо надання у власність спірної земельної ділянки не приймалось, тому орган місцевого самоврядування зобов`язаний був прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а не технічної документації. Також вважає, що орган місцевого самоврядування не дотримався вимог земельного законодавства при вчиненні дій щодо затвердження розробленої документації із землеустрою, оскільки порушив вимоги ст. 1 ЗУ «Про землеустрій», а також ст. 83 ЗК України, оскільки передали у приватну власність землю загального користування населеного пункту. Підтвердженням існування дороги на земельній ділянці, що передана у приватну власність [PERSON] є план схема, що міститься в складі технічної документації із землеустрою, виконаної на замовлення [PERSON] проектною організацією, затверджений перелік обмежень щодо використання спірної земельної ділянки серед яких проектною організацією виявлено можливість встановлення земельного сервітуту щодо проходу та проїзду, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19 квітня 2019 року, кадастровий план земельної ділянки за 2012 рік, затверджений сільським головою Супранівської сільської ради, а також справа із впорядкування присадибних і громадських земель с. Супранівка 1961 року, якою [PERSON] (бабця відповідача) користувалась, зазначена площа 0,10 га. Посилається на те, що відповідно до п.29 Постанови КМ України «Про порядок ведення Державного земельного кадастру» у разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер, тому розробити та затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки можливо лише сформованої, яка раніше перебувала у власності чи користуванні особи, та якій присвоєно кадастровий номер. Крім того, в матеріалах технічної документації міститься Акт прийомки-передачі межових знаків, який не містить підпису суміжного користувача [PERSON] . Відомості про повідомлення [PERSON] відсутні. З наявного акту погодження меж земельної ділянки від 04 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] не погоджує межі земельної ділянки із [PERSON] без поважних причин. Виходячи із пояснень сусідів, старости с. Супранівка та депутата округу № 24 межі даної земельної ділянки збережені, таким чином Підволочиська селищна рада погодила межові знаки самостійно, без відому суміжного користувача [PERSON] . Вважає, що вказаними діями, а саме передачею земельної ділянки із земель загального користування порушено її права, оскільки проживає разом із своєю дружиною у [ADDRESS] і єдиним проїзним (прохідним) шляхом до його домоволодіння є частина земельної ділянки, що передана у приватну власність відповідачу. Крім того Підволочиська селищна рада своїм рішенням рекомендувала виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення земельного сервітуту, як альтернативу вирішення даного земельного спору, що є обтяженням конкретної земельної ділянки підставою для відшкодування збитків, завдані встановленням такого сервітуту. У зв`язку з чим просить визнати незаконним та скасувати рішення Супранівської сільської ради № 242 від 13 вересня 2015 року, рішення Підволочиської селищної ради № 3135 від 06.03.2019 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,12 га за кадастровим номером 6124688000:02:001:0219 в [ADDRESS] . 2). В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що у них викладені та просять задовольнити у повному обсязі. 3) Відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] заперечили та пояснили, що дружина позивача [PERSON] , будучи депутатом сільської ради, протягом тривалого часу намагається збільшити свою земельну ділянку за рахунок земель, якими вона користується. З цього приводу у них виникають конфлікти щодо користування спільним заїздом після смерті її батька. Проте земельна ділянка, яка виділена рішенням Супранівської сільської ради площею 0,12 га належить їй, і протягом усього часу її використовувала. [PERSON] самостійно виставляє межі, провокує конфліктні ситуації. Крім того, дружина позивача, будучи депутатом сільської ради, також голосувала у 1995 році за приватизацію відповідачу [PERSON] земельної ділянки 0,26 га і залишення в користуванні 0,12 га. Пояснила, що раніше не було будь-якого заїзду до садиби позивача [PERSON] , однак незважаючи на те, що на даний час він існує, будь-яких перешкод у його користуванні позивачу не створювала і прав його не порушувала. Вважає, що рішення селищної ради прийнято в межах законодавства, підстав для його скасування не вбачає, а тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити. 4). Представники відповідачів - Підволочиської селищної ради проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі та пояснили, що присадибна земельна ділянка площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] на час винесення оскаржуваних рішень перебувала в користуванні [PERSON] . Вказане підтверджується наступними письмовими доказами, зокрема: 1) рішенням сесії Супранівської ради народних депутатів від 06 червня 1995 року № 66, яким передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,26 га за тракторною бригадою, а земельну ділянку, площею 0,12 га залишено у користуванні. 2) відомостями із облікової карти об`єкта по господарського обліку на 2011-2015 роки за домогосподарством [ADDRESS] обліковується земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель. 3) відомостями з журналу обмірів присадибних ділянок с. Супранівка за № 155 за громадянкою [PERSON] обліковується присадибна земельна ділянка розміром 0,12 га. 4) відомостями із журналу реєстрації земель с. Супранівки, які прирівнювались до земельно-шнурової книги. Дані вносились Супранівською сільською радою народних депутатів. На підставі цих журналів землекористувачі сплачували земельний податок та здавали звіти в районний земельний відділ. У даному журналі площа присадибної земельної ділянки [PERSON] становить 0,12 га. Отже фактично за [PERSON] за адресою [ADDRESS] обліковувалась земельна ділянка площею 0,12 га. Посилається на те, що на час прийняття оспорюваного рішення Супранівської сільської ради від 13 вересня 2015 року № 242 не було жодного документу, який підтверджує факт існування спільного заїзду між домоволодіннями [ADDRESS] та [INFO] , оскільки рішення щодо встановлення спільного заїзду були скасовані постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року. Крім того позивачу [PERSON] було відомо про прийняте рішення Супранівською сільською радою від 13 вересня 2015 року № 242 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,12 га, а тому ним пропущено строк звернення з даним позовом. Також пояснили, що у 1993 році землевпорядником Супранівської сільської ради [PERSON] було проведено обміри земельних ділянок, якими фактично використовувалися землекористувачі. Із журналів абрисів вбачається, що присадибна земельна ділянка становить 0,12 га. Також землевпорядником Супранівської сільської ради були заведені журнали реєстру земель, які прирівнювались до земельно-шнурових книг. На підставі цих журналів землекористувачі сплачували земельний податок та здавали звіти в районний земельний відділ. В даному журналі площа присадибної земельної ділянки [PERSON] становить 0,12 га. Що стосується відсутності підпису суміжного землекористувача щодо погодження меж, посилаються на правову позицію, що викладена у рішенні Верховного Суду від 28 березня 2018 року, та вважають, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких прав у процедурі приватизації право позивача не порушено. Тому відсутність підпису позивача щодо погодження зовнішніх меж присадибної земельної ділянки не являється підставою для скасування оспорюваного рішення Підволочиської селищної ради № 3135 від 06.03.2019 р. Крім того, державний реєстратор відповідно до ч.ч.5,6,8 ст. 25 ЗУ «Про державний земельний кадастр», перевіривши надану йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, видав витяг із Державного земельного кадастру, а тому рішення Супранівської селищної ради від 06.03.2019 року №3135 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості та передачу земельних ділянок у власність», прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, у задоволенні позовних вимог просять відмовити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5). 09.07.2019 року під час підготовчого розгляду справи від представника позивача [PERSON] поступило клопотання про виклик свідків, яке судом на місці було задоволено. 6). 27 вересня 2019 року через канцелярію суду від Підволочиської селищної ради Тернопільської області поступив відзив на позовну заяву. Вважають, що оспорювані рішення прийняті в межах наданих органу місцевого самоврядування повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити. 7). 14.05.2020 року від представника позивача Василишин К. поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю транспортного сполучення. 8). 22.10.20 року від представника позивача Василишин К. поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю у іншій справі в Тернопільському міськрайонному суді. 9) 28.10.2020 року від представника позивача [PERSON] поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю у іншій справі у Восьмому апеляційному адміністративному суді. 10). 29.10.2020 року від представника відповідача - Підволочиської селищної ради поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника у зв`язку із поширенням захворюваності на Ковід-19. 11). 30.10.2020 року від представника позивача Василишин К. поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю у іншій справі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 12). \~Ухвалою Підволочиського\~районного суду\~Тернопільської області\~від 10\~червня 2019\~року відкрито\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом [PERSON] до Підволочиської селищної ради, [PERSON] про визнання недійсними рішень Підволочиської селищної ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 липня 2019 року 14.00 год. та встановлено строк відповідачу для надіслання до суду відзиву на позовну заяву і усіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. 13). Ухвалою Підволочиського районного суду від 09 липня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 серпня 2019 року о 14.10 год. IV. Фактичні обставини, встановлені судом. 14). Згідно рішення Супранівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 242 від 13 вересня 2015 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного рішення рекомендовано [PERSON] звернутись у землевпорядну організацію для виготовлення технічної документації. 15) Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 3135 від 06 березня 2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок на місцевості загальною площею 1,0100 га, з них: ділянка № [NUMBER] площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером 6124688000:02:001:0219 в [ADDRESS] , ділянка № [NUMBER] площею 0,1600 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 6124688000:02:001:0220 в с. Супранівка, ділянка № [NUMBER] площею 0,7300 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 6124688000:02:002:0005 в с. Супранівка та передано вказані земельні ділянки у власність [PERSON] . 16) Пунктом 5 вказаного рішення, рекомендовано [PERSON] виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту в [ADDRESS] (право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прогону худоби по наявному шляху до будинковолодіння в [ADDRESS] ), та укласти договір безоплатного сервітуту. 17) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2019 року відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,12 га. кадастровий номер 6124688000:02:001:0219, що внесена на підставі рішення органумісцевого самоврядування, серія та номер: 3135 від 06.03.2019, видавник Підволочиська селищна рада. 18) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 6124688000:02:001:0219, площею 0,12 га призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд знаходиться у [ADDRESS] . 19). Таким чином [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 0,12 га. по [ADDRESS] . 20). Рішенням Супранівської сільської ради № 66 від 06 червня 1995 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сіл сільської ради» вирішено дозволити [PERSON] приватизувати земельну ділянку в розмірі 0,26 га, які знаходяться за тракторною бригадою, 0,12 га залишено в користуванні. 21).\~ Згідно протоколу Супранівської сільської ради від 06 червня 1995 року серед іншого, розглядали заяву [PERSON] , щодо приватизації земельної ділянки. Виступали, крім інших депутатів, дружина позивача та свідок по справі [PERSON] та вирішено дозволити [PERSON] приватизувати земельну ділянку в розмірі 0,26 га, які знаходяться за тракторною бригадою, та 0,12 га залишити в користуванні. 22) Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Супранівської сільської ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області від 13 листопада 1992 року «Про розгляд заяв до виконкому» та рішення Супранівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області від 15 червня 2012 року «Про визнання спірної земельної ділянки в [ADDRESS] землями загального користування». 23) Мотивами прийняття рішення апеляційної інстанції послужило те, що органом місцевого самоврядування всупереч вимогам ст. 19 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про встановлення спільного проїзду було розглянуто на пленарному засіданні Супранівської сільської ради, а не на пленарному засіданні її виконавчого комітету. 24) Згідно земельно-кадастрової книги с. Супранівка вбачається, що за [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,12 га. 25) Згідно довідки Підволочиської селищної ради № 5035 від 05.07.2016 року вбачається, що у жительки с. Супранівка гр. [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,12 га станом на 01 січня 2004 року. Крім того сільська рада зазначає, що у земельно-кадастровій (шнуровій) книзі погосподарського обліку наявні записи, що за гр. [PERSON] , обліковується земельна ділянка загальною площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того у записах книги погосподарського обліку наявні записи про наявність у гр.. [PERSON] житлового будинку, господарських будівель та споруд 1950 рік забудови. 26) В судовому засіданні досліджено також акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні меж земельної ділянки в натурі, а також акт погодження меж земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні гр. [PERSON] від 04 жовтня 2017 року площею 0,12 га по [ADDRESS] . 27) Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 19 квітня 2019 року встановлено, що рішення Супранівської сільської ради № 248 від 11 жовтня 2015 року прийнято з порушенням вимог ст.ст. 12; 141; 142; 143; 149 ЗК України. Рішення Підволочиської селищної ради № 3135 від 06.03.2019 року прийнято з порушенням ст.12; п.4 ст. 116 ЗК України. Мотивами даного висновку Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області послужила постанова про закриття кримінального провадження та покази свідків про те, що за [PERSON] обліковувалась земельна ділянка площею 0,10 га, а не 0,12 га. 28) Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що являється дружиною позивача по справі. За дідом [PERSON] рахувалось 0,26 га присадибної і 0,10 га для обслуговування будинку. У 1994 року [PERSON] звернулась із заявою про збільшення площі її земельної ділянки. Рішенням сесії сільської ради вирішено надати їй із земель запасу земельну ділянку площею 0,11 га. У 1995 році [PERSON] подала заяву на приватизацію 0,38 га, проте такої земельної ділянки загальною площею у неї не було, однак сільська рада не перевірила і залишила у її користування 0,12 га, хоча таку площу було прийнято помилково. В подальшому сільська рада виправила свою помилку. Надалі землевпорядник, будучи недосвідченою, знову помилково наміряла [PERSON] площу 0,12 га. Звернувшись у прокуратуру, було порушено кримінальне провадження і за наслідком прийнято постанову про закриття кримінального провадження, однак встановлено, що за [PERSON] числилась земельна ділянка площею 0.10 га і рекомендовано внести зміни в земельно-кадастрову книгу. При виїзді на місці комісією виміряно 0,1239 га., якою користувалась [PERSON] , разом із дорогою, тобто землею загального користування. Спірне рішення Супранівської сільської ради є незаконним, оскільки дозволили приватизувати частину державної дороги, що суперечить вимогам чинного законодавства, крім того на цю частину дороги не може бути встановлено сервітут. Вважає, що спірна земельна ділянка є єдиним варіантом заїзду і іншої дороги до позивача [PERSON] не має. 29) Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що працює на посаді начальника відділу з контролю та використання земель у Підволочиському районі. В Головне управління Держгеокадастру надійшла заява від [PERSON] щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Досліджено рішення № 66 щодо приватизації 0,12 га та залишено для користування. Із даного рішення та досліджених документів, не було зрозуміло, що це за земельна ділянка, де вона розташована, її цільове призначення, а тому вважав, що рішення прийняті із порушенням законодавства. Крім того, провівши аналіз даних рішень, виявив у них розбіжність між площами земельних ділянок. Вважає, що сільська рада не мала права надати дозвіл на розроблення проекту технічної документації, оскільки земельна ділянка не була сформованою, а лише надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, позаяк усі спірні моменти були вирішені. Чи передбачала суміжна між сторонами земельна ділянка проїзд, який на даний час є, не досліджував. 30). Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що відповідач являється його цивільною дружиною. Вважає, що його цивільній дружині згідно документації належить земельна ділянка площею 0,12 га для обслуговування будинку та прибудинкової території, а тому і селищна рада прийняла законне рішення про виділення саме цієї площі земельної ділянки. При виїзді та огляду спірної земельної ділянки комісією було встановлено, що не може бути здійснено розворот великогабаритної сільгосптехніки, проте діючим законодавством не передбачено розворот саме сільгосптехніки і депутати пропонували [PERSON] зробити інший заїзд і готові були виділити їй іншу ділянку, проте він з невідомих причин відмовився. На даний час земельна ділянка його дружини є суцільна і в межах площі, якою користувалась раніше, проте дружина позивача [PERSON] провокує на конфлікти, на самому заїзді штучно створює їм перешкоди у спільному користуванні земельною ділянкою. V. Нормативно-правове обґрунтування та оцінка суду. 31) Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом. 32) Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК. 33) З аналізу вказаних норм закону, вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог бо відмову у їх задоволенні. 34) Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. 35) Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, вказав, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право звернутись до суду з будь-якою вимогою щодо цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (П. 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії» № 48778\\99) 36) Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема рішення «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року, «Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. 37) Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність прав на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виникнення виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, встановивши лише наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Така позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 278/2513/17-ц від 07 травня 2020 року. 38) Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. 39) Згідно ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи Законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. 40) Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. 41) Відповідно до п. «б» ст. 12 ЗК України (у редакцій чинній на час виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. 42) Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному\~частиною першою статті 128\~цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 43) За нормами ч.ч.6-10 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 44) Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного\~висновку\~такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. 45) Аналіз вказаних норм закону дозволяє стверджувати, що наявний чітко визначений порядок і повноваження органу місцевого самоврядування щодо можливості громадянином здійснити приватизацію земельної ділянки, а також чітко визначена процедура приватизації, зокрема випадки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, а також затвердження технічної документації. 46) Відповідно до п. «б» ст. 12 ЗК України (у редакцій чинній на час виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. 47) Вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях селищної ради відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування». 48) Разом із тим відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. 49) Таким чином, орган місцевого самоврядування наділений дискреційними повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, відповідно до норм ЗК України. 50) Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Такими технічними матеріалами згідно статті 55 Закону України Про землеустрій є технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Процедура, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, тобто розробки такої документації, визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18 травня 2010 року №376. У відповідності до пункту 2.1 цієї Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 Земельного кодексу України землевпорядної документації, зокрема технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками. Таким чином, власник чи користувач земельної ділянки повинен вже мати рішення про передачу чи надання земельної ділянки, якою він користується. 51) В судовому засіданні встановлено, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування, № 242 від 13 вересня 2015 року, щодо надання дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації, прийнято на підставі рішення Супранівської сільської ради № 66 від 06 червня 1995 року «Про приватизацію земельних ділянок жителів сіл сільської ради» згідно із яким сесія сільської ради вирішила дозволити [PERSON] приватизувати земельну ділянку розміром 0,26 га, які знаходяться за тракторною бригадою, а ще 0,12 га залишено у користуванні. Вказане рішення є чинним. 52) Таким чином, судом встановлено, що орган місцевого самоврядування у межах визначених законом повноважень наділений дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки на підставі наданої документації у порядку та у спосіб, визначений законом, оскільки згідно дослідженого рішення встановлено, що [PERSON] було виділено у користування земельну ділянку площею 0,12 га. 53) Крім того, з дослідженої у судовому засіданні технічної документації, зокрема акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання при встановленні меж земельної ділянки в натурі, а також акту погодження меж земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні [PERSON] , вбачається, що Підволочиська селищна рада закріпила відновлені в натурі (на місцевості) саморобними межовими знаками у кількості 24 штуки, та погодила межові знаки між [PERSON] та [PERSON] у якому відсутній підпис суміжного землекористувача позивача [PERSON] . 54) Разом із тим, відповідно до постанови Верховного Суду України у справах № 346/4408/15ц від 18 квітня 2018 року та № 681/1039/15ц від 28 березня 2018 року констатовано, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав. У процедурі приватизації, насамперед потрібно встановити, що таке право позивача порушене відповідачем. 55) Вирішуючи питання правомірності звернення позивача [PERSON] з відповідним позовом, суд приходить до висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки надання права на приватизацію земельних ділянок є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, яке приймається у спосіб та межах визначених законом і надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, якою користувалась та користується відповідач [PERSON] , жодним чином не може порушувати прав позивача з підстав та доводів, що зазначені у позовній заяві. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі за № 278/2513/17-ц від 07 травня 2020 року. 56) Згідно вимог ст. 12, 81 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 57) Позивач [PERSON] як на підставу свої вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що виділена частина земельної ділянки відповідачу [PERSON] порушує його право власності, чиняться перешкоди щодо проходу, проїзду чи іншим чином порушуються права чи законні інтереси безпосередньо позивача [PERSON] 58) За вказаних обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] , Підволочиської селищної ради про скасування оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування є безпідставними, жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами та до задоволенню не підлягають. 59) Крім того, суд не бере до уваги доводів представника позивача, щодо порушення її прав, оскільки вони спростовані дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні як письмовими доказами так і показами сторін та свідків. Також суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що оспорюванні рішення прийняті з порушенням вимог Закону чим порушуються безпосередньо його права як суміжного землекористувача, оскільки останні нічим не підтверджені, та не належать до компетенції позивача [PERSON] , а відносяться до повноважень інших компетентних органів що регулюють контроль за питанням дотримання органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства при прийнятті відповідних рішень. 60) Разом із тим позивач [PERSON] у випадку необхідності проїзду великогабаритних транспортних засобів, частиною земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] вправі звернутись до неї та ініціювати встановлення сервітуту, що само собою не буде порушувати його законних прав та інтересів. Така позиція узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 464/1534/18 р. На підставі\~наведеного,\~та

Outcome: dismissed