Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі -позивач) 18 вересня 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначив, що за рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року з нього утримуються кошти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини від всіх видів заробітку. Вказану суму аліментів на утримання [PERSON] , він сплачувати не має можливості, у зв`язку з народженням дитини у теперішньому шлюбі, а також перебування дружини у декретній відпустці, що тягне за собою великі матеріальні витрати. Просить зменшити розмір утримуваних з нього аліментів до 1/12 частини від всіх видів заробітку. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Аргументи учасників справи 8 грудня 2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Послався на обов`язок відповідача утримувати дітей не залежно від їх кількості та місця їх проживання. Зазначив, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я будь-кого із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач не надав доказів суду про погіршення свого матеріального стану, який являється підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно до правової позиції визначеної у Постанові Верховного суду України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19-зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від другого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також зазначив, що донька перебуває на утриманні відповідача [PERSON] та проживає разом з нею. [PERSON] хворіє на алергічний бронхіт, що потребує додаткових витрат на лікування та профілактику захворювання. Задоволення позову приведе до перекладання обов`язку по утриманню малолітньої дитини повністю на матір. 15 грудня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач вказав, що він перебуває в офіційному шлюбі, і є главою сім`ї, повинен забезпечувати дитину від теперішнього шлюбу, себе та дружину. Окрім того він з дружиною є студентами Національного університету біоресурсів та природокористування України та навчаються за контрактом. Його дохід це лише заробітна плата, яку він не приховую і сплачую всі податки державі, і яка на сьогоднішній день становить близько дев`яти з половиною тисяч гривень в середньому «на руки». Весь дохід повністю витрачається на щоденні потреби для дитини, враховуючи комунальні платежі, оплату за навчання, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд до місця роботи. В нього немає ні автомобіля, ні житла. Ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, він не здійснював. Крім того, вказав, що представником відповідача Шкребтієм Вячеславом Валерійовичем , було надано не правдиві матеріали до справи, а саме: 1.Консультативний висновок спеціаліста-кардіолога КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня №2», вважати не дійсним, у зв`язку з не вірним заповненням даного висновку, без вказання ПІБ лікаря, датою від 26 лютого 2018 року, копія не є читабельна для ознайомлення позивачем та не завіреною належним чином копією для надання позивачу і в суд як доказ. 2.В довідці від КНП «Миронівський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 грудня 2020 року, вказано діагноз «алергічний дерматит», довідка не завірена належним чином для надання, як доказ по справі. Також у відзиві є розбіжність з цією довідкою, щодо діагнозу дитини, а саме вказано «алергічний бронхіт», а в довідці зазначено «алергічний дерматит». ІV. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Позивач у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у їх відсутності, заперечували проти задоволення пред`явленого позову та просив суд відмовити у його задоволенні. Крім того, представником позивача надано до суду клопотання про компенсацію здійснених відповідачем судових витрат. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. V. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітньою дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року у справі №371/763/17 задоволені позовні вимоги. З [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи із 14 червня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи № 1239/4 від 7 вересня 2020 року, виданою в.о. генерального директора ДП «Інформаційний центр персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України» (а.с. 3). За змістом вказаного документа, позивач працює у ДП «Інформаційний центр персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України» старшим інженером відділу технічної підтримки та ведення реєстрів застрахованих осіб центру підтримки інформаційних систем Пенсійного фонду України, його заробіток з червня місяця 2018 року по день звернення до суду, а саме по вересень місяць 2020 року, з відрахуванням податків та аліментів склав 245289 гривень 33 копійки. Сума стягнутих з позивача аліментів на користь відповідача за вказаний період склала 113552 гривні 14 копійок. 19 липня 2018 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , у шлюбі у позивача народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 липня 2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1403 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 липня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3181 (а.с.6, 7). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що він перебуває в офіційному шлюбі, повинен забезпечувати дитину від теперішнього шлюбу, себе та дружину. Окрім того він з дружиною є студентами Національного університету біоресурсів та природокористування України та навчаються за контрактом, тому наявність цих обставин є підставою для зменшення розміру аліментів, у розумінні ст.192 СК України. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно правил ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що не лише не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача (першої дружини). Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан з цієї підстави погіршився, суду надано не було. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, як і необхідність несення витрат на утримання другої дитини (Постанова Верховного Суду від 16.09.2020 у справі 565/2071/19). Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Факт народження у позивача другої дитини не може бути підставою для погіршення становища першої дитини, яка також має право на належне утримання. Посилання позивача на те, що він з дружиною є студентами Національного університету біоресурсів та природокористування України та навчаються за контрактом, суд до уваги не бере, оскільки вони навчаються з 1 вересня 2016 року, а аліменти стягуються 14 червня 2017 року, тобто вказана обставина також мала місце на час розгляду справи про стягнення аліментів. Згідно ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено таких змін матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я позивача, які б впливали на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі та обставини, на які посилається позивача у поданій заяві, не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів, а тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Що стосується вимоги представника відповідача про стягнення з [PERSON] судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами п.п. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3-4 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. В матеріалах справи міститься договір №1 про надання правничої допомоги у цивільній справі від 3 грудня 2020 року укладену між адвокатом Шкребтієм В.В. та [PERSON] . На підтвердження понесених витрат представником відповідача долучено опис виконаних робіт, наданих послуг, процесуальних дій здійсненних адвокатом Шкребтієм В.В. при надані правничої допомоги у цивільній справі 371/904/20 відповідачу [PERSON] , та квитанцію до прибуткового касового ордера №41 від 22 січня 2021 року на суму 2000 гривень, що свідчить про фактичну сплату відповідачем вказаної суми. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що клопотання представника відповідача про стягнення з [PERSON] судових витрат підлягає до задоволення.

Outcome: approved