Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

На підставі наказу №78 від 05.01.1978 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ПрАТ «СКМЗ» на посаду електромонтера по ремонту та обслуговування електрообладнання. Наказом №21 від 18.02.2020 він звільнений з підприємства у зв`язку зі скороченням чисельності штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Приписами ч.1 ст.46 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. З копії трудової книжки встановлено, що 18.02.2020 ПрАТ «СКМЗ» виконало обов`язок щодо видачі [PERSON] належно оформленої трудової книжки, але не провів із нею розрахунок, у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу. Так, статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З розрахункового листа за лютий 2020 року, яка надана позивачем разом із позовом, суд вбачає, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі на загальну суму 15 647,21 грн. Середньоденна заробітна плата до сплати складає 271,64 грн. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ПрАТ «СКМЗ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 15 647,21 грн., а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Як зазначено в поясненнях відповідача, середньоденна заробітна плата до сплати (за виключенням податків) [PERSON] становить 271,64 грн., отже для розрахунку суми компенсації згідно ст. 117 КЗпП ця сума 271,64 грн. має бути помножена на кількість робочих днів за період з 19.02.2020р. до 04.08.2020р.(день винесення рішення). Позивач в позовній заяві просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з розрахунку за 89 робочих днів, тобто 22 428,00 грн. При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, судом визначено кількість робочих днів з 19.02.2020 (дата звільнення) до 04.08.2020 (ухвалення рішення по справі), що складає 76 робочих днів (кількість робочих днів в лютому після звільнення позивача (з 19.02.2020) становить 9 робочих днів, в березні та квітні 2020 року по 21 робочому дню, в травні - 6 робочих днів, у червні 2020 року було 8 робочих днів, у липні 2020 року на ПрАТ «СКМЗ» було 10 робочих днів, у серпні 2020 року до дати слухання - 1 робочій день. При розрахунку робочих днів, за які підлягає стягнення середнього заробітку за час затримки, суд виходить з наказів ПрАТ «СКМЗ» - Наказу №59А від 18.03.2020, Наказу №49 від 02.03.2020 року, згідно якого у травні 2020 року встановлені додаткові неоплачувані робочі дні на підприємстві, а саме додатково 9 днів, Наказу №59А від 18.03.2020 року, відповідно до якого, починаючи з 18.05.2020 року по 18.07.2020 року на підприємстві встановлено 2 денний робочий тиждень, Наказу №134 від 30.06.2020, згідно якого на весь період карантину встановлено неповний 2 денний робочий тиждень, Постанови КМУ 20 травня 2020 р. № 392 року, якою карантин продовжено до 31.07.2020 року, Постанови КМУ від 22 липня 2020 р. № 641 року, якою карантин продовжено до 31.08.2020 року, Листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік». З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 20 644,64 грн. (271,64 грн х 76 днів), яка підлягає стягненню з відповідача. Тобто, в цій частині вимог позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України) Оскільки, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягнення на користь держави з ПрАТ «СКМЗ» у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial