Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на праві особистої приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] . На даний час в цьому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 03.12.1987 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. 14.04.2006 року шлюб розірвано. 17.12.2002 року позивач набула права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування. 27.03.2008 року позивач зареєструвала відповідача у зазначеному будинку за проханням останнього, оскільки він не міг працевлаштуватися з огляду на відмову роботодавця через відсутність даних щодо зареєстрованого місця проживання. З моменту реєстрації відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою. 22.01.2020 року відповідач виїхав за межі України та не повернувся, отже не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акт. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Перешкод в користуванні житлом відповідачу ніхто не чинить. Позивач вважає, що відповідач втратив право на користування цим приміщенням. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі договору дарування 9/20 частин жилого будинку з належною частиною надвірних споруд від 12.12.2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 9/20 частин жилого будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.4). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.2020 року спадкоємцем майна [PERSON] , а саме 11/40 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є його дружина [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності від 28.04.2020 року [PERSON] належить 11/20 часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.04.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Згідно довідки Вуличного комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 68 від 13.12.2020 року за адресою [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачам в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідачі звертались до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з 22.01.2020 року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а отже, відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved