Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Комунальна установа «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, орган опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] , та [PERSON] , є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який розпорядженням Березівської районної державної адміністрації № 38/А-2017 від 03.02.2017 року влаштований до КУ «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» де і перебуває на цей час. За час перебування дитини у КУ «Спеціалізованому психоневрологічному Будинку дитини № 3 «Сонечко» батьки рідко відвідують дитину та з 11.08.2019 року дитиною взагалі перестали цікавитись, телефонувати, навідувати тощо. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслану копію ухвали суду, відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 року підготовче провадження по справі закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. В судові засідання представник позивача, комунальної установи «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» не з`явився, разом з цим, на адресу суду надійшла заява за підписом директора КУ БД № 3 «Сонечко» О.П. Зброжик, відповідно до якої представником зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за відсутності позивача (а.с.79, 88). В останнє судове засідання відповідачі також не з`явились, на адресу суду надійшла спільна заява відповідачів, в якій останні зазначили, що позовні вимоги не визнають, просять позов залишити без задоволення, оскільки позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.85). Представник органу опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації Одеської області в судові засідання також не з`явився, на адресу суду надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, в якій зазначено, що орган опіки та піклування підтримує позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, просить його задовольнити в повному обсязі (а.с.75). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази на підтвердження позовних вимог, докази відповідачів на спростування позовних вимог, в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис про народження № 304, свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березовському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Так, розпорядженням Березівської районної державної адміністрації Одеської області від 10.01.2017 року № 11/А-2017, службі у справах дітей Березівської районної державної адміністрації надано дозвіл на вилучення малолітнього [PERSON] з сім`ї [PERSON] , та [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даного розпорядження повідомлено Березівське відділення поліції Лиманського відділу ГУНП в Одеській області про невиконання батьками дитини батьківських обов`язків, для вжиття необхідних заходів та притягнення до відповідності. Тимчасово влаштувати малолітнього до відділення КЗ «Березівська центральна районна лікарня», до вирішення питання про наданні дитині статусу та подальшого влаштування (а.с.12). Розпорядженням Березівської районної державної адміністрації Одеської області від 03.02.2017 року № 38/А-2017 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] до державного закладу», [PERSON] тимчасово влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення до вирішення питання про позбавлення батьківських прав (а.с.10). Розпорядженням Березівської районної державної адміністрації Одеської області від 21.12.2018 року № 491/А-2018 року продовжено термін перебування малолітнього [PERSON] в державному закладі терміном на 1 рік (а.с.11). Відповідно до довідки № 1512 від 25.06.2019 року виданої виконкомом Березівської міської ради за адресою: [ADDRESS] , - зареєстрований [PERSON] , [INFO] , та проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] (а.с.15). На підтвердження обставин викладених у позовній заяві, представником позивача надані характеризуючі відомості щодо відповідачів. Так, відповідно до характеристики підписаної депутатом Березівської ОТГ Одеської області [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та за період проживання на території Березівської ОТГ зарекомендував себе, як безвідповідальний батько, який неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, а саме: веде аморальний спосіб життя, неодноразово погрожував сусідам фізичною розправою та притягувався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Вживає спиртні напої, постійно вчиняє сварки з матір`ю дитини та з моменту вилучення дитини з сім`ї, батько з заявами щодо повернення дитини не звертався (а.с.16). Відповідно до характеристики підписаної депутатом Березівської ОТГ Жердєвим В.Л., - [PERSON] [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , яка за період проживання на території Березівської ОТГ, зарекомендувала себе, як безвідповідальна мати, яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно свого сина [PERSON] , а саме: веде аморальний спосіб життя, періодично вживає спиртні напої, неодноразово притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, часто залишає дитину без нагляду. З моменту вилучення дитини з сім`ї не зверталась до органів опіки з заявою про повернення дитини (а.с.17). Також, в матеріалах справи міститься акт обстеження умов проживання. Так, відповідно до даного акту складеного за підставами планового обстеження умов проживання, начальником служби у справах дітей, головним спеціалістом ССД, головним спеціалістом сектору опіки та піклування за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку та складається з 2-кімнат. Так, в будинку наявна спальна кімната, зал, веранда, яка облаштована під кухню. Умови проживання є незадовільними, в кімнатах безлад, відсутні продукти харчування, постільна білизна. Комісією встановлено, що в приміщенні відсутні умови для проживання та виховання дитини в сім`ї (а.с.18). Відповідно до висновку дорадчого органу опікунської ради виконавчого комітету Березівської міської ради складеного 25.06.2019 року № 4 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до даного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачів по справі, у зв`язку з тим, що батьки малолітнього [PERSON] , притягувались до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, не працюють, ведуть аморальний спосіб життя (а.с.8). Крім іншого, позивачем надано копію постанови апеляційного суду Одеської області від 01.03.2018 року відповідно до якої апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22.05.2017 року, яким було позбавлено батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , а також стягнуто аліменти на утримання дитини, скасовано. Відповідно до листа КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» від 08.07.2019 року вх. № 541 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштований на підставі розпорядження Березівської районної державної адміністрації від 03.02.2017 року № 38/А-2017, термін перебування якого було продовжено розпорядженням від 21.12.2018 року № 491/А-2018. Так, згідно інформації час перебування дитини в закладі сплив 21.06.2019 року, за весь час перебування дитини в Будинку батьки: [PERSON] , та [PERSON] , відвідували дитину, а саме: 01.11.2017 року, 27.11.2017 р., 04.12.2018р, 01.02.2018р., 06.02.2018р., 12.02.2018р., 08.05.2018р., 30.05.2018р., 09.08.2018р., 17.08.2018р., 31.08.2018р., 17.10.2018р, 08.12.2018р, 22.12.2018р.. 22.01.2019р., 08.03.2019р., 05.04.2019р., 18.05.2019р., 30.05.2019 р., 05.96.2019р., 26.06.2019 р.(а.с.23). Також, матеріали справи містять обліково-статистичну карту дитини № 0290887 відповідно до відомостей якої, дитина, відповідно до наказу Служби у справах дітей з 02.06.2016 року взята на облік (а.с.24-25). На спростування відомостей викладених у позовній заяві, відповідачі надані наступні документи. Судом досліджено акт про обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 17.01.2020 року за підписом депутата міської ради [PERSON] . Відповідно до даного акту, житлово-побутові умови за адресою: [ADDRESS] наступні: в житловому приміщенні є газ і вода, житлово-побутові умови задовільні, є кімнати - спальні, кухня, в житловому приміщенні є кімната для дитини. Згідно висновку обстеження - акт видано для повернення дитини з дитячого будинку (а.с.68). Згідно сертифікату проходження профілактичного наркологічного огляду [PERSON] , протипоказань для роботи на залізничних коліях не виявлено (а.с.69). Також, судом досліджено характеристику видано ФОП [PERSON] від 10.03.2020 року вх. № 2 на ім`я [PERSON] , згідно якої [PERSON] , працює у ФОП [PERSON] , на посаді продавця торгівельного закладу магазину «Тріумф» з 01.02.2020 року. В період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони, як відповідальний та сумлінний працівник, легко находить спільну мову з клієнтами, нарікання відсутні, в колективі користується повагою (а.с.70). Крім іншого, відповідачами на підтвердження належних умов для проживання в будинку, зокрема дитячої кімнати, надані фотографії, з яких вбачається, що відповідачами по справі житлове приміщення приведено до належного стану проживання, облаштовано дитячу кімнату, в якій є ліжко, письмовий стіл, іграшки, килим тощо (а.с.86-87). Доказів на підтвердження притягнення відповідачів до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, позивачем не надано. Матеріали справи не містять даних про такі постанови або рішення, питання щодо їх витребування перед судом не порушувалось. Суд, критично ставиться до відомостей щодо аморальної поведінки відповідачів, яка полягає у негативних відносинах останніх з сусідами, оскільки предметом розгляду даного провадження є позбавлення батьківських прав, а тому доведенню та дослідженню підлягають відносини, що склались між батьками та дитиною, а також їх безпосередня участь у піклуванні та вихованні дитини. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже доведенню підлягає факт, щодо неприпустимої поведінки батьків з приводу виховання дитини, та підтвердження того, що поведінку змінити неможливо, а також факт вини у діях батьків щодо виховання або самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Матеріалами справи встановлено, що батьки - відповідачі по справ відвідують дитину, також працевлаштувались та зробили належними умови щодо проживання в будинку дитини. Факт заперечення відповідачами проти позову про позбавлення їх батьківських прав, свідчить про їх інтерес до дитини. Крім іншого, під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідачам вживались заходи щодо відвідування дитини, а також останніми доведено їх працевлаштування та бажання виховувати дитину у сім`ї. Таким чином, наявні обставини недоведеності свідомого нехтування відповідачами батьківськими обов`язками. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітнього сина не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги комунальної установи «Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed