Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Адвокат Шаповалов М.С. в інтересах [PERSON] звернувся до відповідачів про зняття арешту з автомобіля ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , накладеного постановою слідчого прокуратури м. Чернігова у кримінальній справі № 75/4030. Позов обґрунтовує тим, що згідно зазначеної кримінальної справи, [PERSON] 20.08.2008 року, 8 год 25 хв, керуючи автомобілем ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у м. Чернігові по просп. Перемоги, в напрямку від вул. Рокосовського до вул. Г. Полубот, у районі будинку № 184 по просп. Перемоги скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину поза межами пішохідного переходу, зліва направо відносно руху автомобіля ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до Чернігівської міської лікарні № 2 з тілесними ушкодженнями. За наслідками отримання [PERSON] тілесних ушкоджень відкрито кримінальну справу № 75/4030 від 20.08.2009 року. У ході досудового слідства автомобіль ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] визнано речовим доказом та накладено арешт на даний транспортний засіб. Постановою слідчого з ОВС прокуратури м. Чернігова Христенок В. І. від 30.10.2009 року, речовий доказ у кримінальній справі № 75/4030, автомобіль ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , передано на відповідальне зберігання [PERSON] . У подальшому, постановою старшого слідчого прокуратури м. Чернігова Гамор А. 1. від 15.09.2011 року, кримінальну справу № 75/4030 закрито, за відсутністю у діях [PERSON] складу вказаного злочину. Однак, вищевказаною постановою слідчим не було вирішено питання про зняття арешту з автомобіля ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , що накладався постановою слідчим. Позивач звернувся з усною вимогою до Чернігівської міської прокуратури з проханням зняти з майна арешт,у зв`язку із закриттям кримінальної справи, однак позивачу повідомлено про те, що відсутній механізм зняття арешту з майна при закритті кримінальної справи у рамках КПК України 1960 року. Окрім цього, відповідачем роз`яснено, що даний арешт можливо зняти за допомогою рішення суду у порядку цивільного провадження. Дані дії позивач вважає відмовою у знятті арешту та таким, що порушує його право на вільне розпорядження своїм майном при фактичному закритті кримінальної справи. 05.07.2021 року Чернігівська обласна прокурора подала відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.31-33). Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем невірно визначено коло відповідачів та спосіб захисту свого права. Обласна прокуратура є неналежним відповідачем у вказаній справі виходячи з наступного: Слідчим прокуратури м. Чернігова 26.10.2005 у рамках проведення розслідування у кримінальній справі № 75/4030 винесено постанову про визнання автомобіля ВАЗ-111740 реєстраційний номер [NUMBER] речовим доказом. Постановою слідчого від 30.10.2009 вказаний автомобіль передано на відповідальне зберігання [PERSON] . Арешт на транспортний засіб не накладався. Постановою старшого слідчого прокуратури м. Чернігова від 15.09.2011 кримінальну справу за фактом порушення правил дорожнього руху автомобілем ВАЗ-11174 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] за ст. 286 ч. 1 КК України закрито за відсутністю у діях [PERSON] складу вказаного злочину. Питання долі речових доказів, яким є автомобіль позивача вирішується у порядку КПК України. У даному випадку відсутній будь-який правовий спір про право або про майно. Перебування автомобіля ВАЗ-11174 реєстраційний номер [NUMBER] у власності [PERSON] ніким не оспорюється, перешкоди у користуванні транспортним засобом ніким не чиняться. У порушення ст. 77 - 78 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення прав позивача органами прокуратури Милостним Ю.В. не надано. Прокуратурою проведено всі можливі та необхідні процесуальні дії для належного здійснення розслідування кримінальної справи № 75/4030. Автомобіль визнано речовим доказом під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Вирішення питання про зняття арешту з транспортного засобу поза межами кримінального провадження КПК України не передбачає. Вимога саме до прокуратури про звільнення майна з під арешту є необґрунтованою, оскільки після закриття кримінальної справи відповідач не уповноважений приймати будь-яке рішення у кримінальній справі, в тому числі щодо долі речових доказів. Більш того, позивачем не зазначено на підставі яких норм права зняття арешту з майна позивача, яке фактично лише визнано речовим доказом, покладено саме на органи прокуратури. 15.07.2021 року ГУНП в Чернігівській області подало відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а.с.52-54). Заперечення обґрунтовано тим, що кримінальна справа знаходилась у провадженні Прокуратури м. Чернігова та проведені процесуальні дії, що стосуються автомобіля ВАЗ 111740, реєстраційний номер [NUMBER] проводились саме посадовими особами Прокуратури м. Чернігова. Відповідно до ст. 102 Кримінально-процесуального кодексу України (у редакції 1960) органами досудового слідства серед перелічених є слідчі прокурори. Ні установою ГУНП в Чернігівській області, ні її співробітниками не приймалося рішення про накладання арешту на автомобіль ВАЗ 111740 реєстраційний номер [NUMBER] , чи визнання його речовим доказом у рамках кримінального провадження. Оскільки автомобіль ВАЗ 11 1740 реєстраційний номер [NUMBER] переданий на зберігання власнику [PERSON] , посадові особи ГУНП в Чернігівській області не здійснюють зберігання автомобіля, належного позивачу. У позовній заяві вказано, що також слідчі дії проводились Чернігівським МВ УМВС України в Чернігівській області, правонаступником якого є ГУНП в Чернігівській області. Дане твердження є хибним, оскільки ГУНП в Чернігівській області як юридична особа публічного права - територіальний орган Національної поліції була створена Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ». Також звертають увагу, що відповідно до тієї ж Постанови КМУ № 730 від 16.09.2015 ГУНП в Чернігівській області не є правонаступником УМВС України в Чернігівській області. На даний час діє Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області. У даному випадку, вважають, що ГУНП в Чернігівській області не може бути належним відповідачем. Тому, у зв`язку із залученням неналежного відповідача, згідно судової практики, суд вправі відмовити у задоволенні позову. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наявні у справі докази. Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури у вступному слові позовні вимоги не визнав. Пояснив, що прокуратурою арешт не накладався. Після закриття кримінальної справи прокуратура не уповноважена приймати будь-яке рішення у кримінальній справі. Представник відповідача ГУНП в Чернігівській області у вступному слові позовні вимоги не визнав. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 75/4030, суд дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що 20.08. 2008 року, близько 8 год 25 хв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись у м. Чернігові по проспекту Перемоги у напрямку від вул. Рокосовського до вул. Г. Полуботка, в районі будинку № 184 по проспекту Перемоги, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїжджу частину поза межами пішохідного переходу зліва направо відносно руху автомобіля ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та госпіталізована до Чернігівської міської лікарні № 2 з тілесними ушкодженнями. За фактом даної ДТП порушено кримінальну справу № 75/4030 від 20.08.2009 року (а.с.1 кримінальної справи). Постановою слідчого з ОВС прокуратури міста Чернігова Христенок В.І. від 02.09.2009 року автомобіль ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] визнано речовим доказом та приєднано до кримінальної справи № 75/4030 (а.с.26). Постановою слідчого з ОВС прокуратури міста Чернігова Христенок В.І. від 30.10.2009 року, речовий доказ у кримінальній справі № 75/4030, автомобіль ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , передано на відповідальне зберігання [PERSON] (а.с.5). Постановою старшого слідчого прокуратури м. Чернігова Гамор А.І. від 15.09.2011 року, кримінальну справу № 75/4030 за фактом порушення Правил дорожнього руху автомобілем ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, за відсутністю у діях [PERSON] складу злочину (а.с.6). Відповідно до листа Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові № 05.04.2021 року № 28687 слідує, що у ході перевірки даних АСВП, електронного архіву, ВП-спецрозділ, інформацію щодо перебування виконавчих проваджень стосовно [PERSON] у межах якого накладено на рухоме майно не знайдено (а.с.70). Із листа Територіального сервісного центру МВС № 7441) Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Чернігівській області (Філія ГЦС МВС) від 07.07.2021 року № 31/25/-13-1125 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, ініціатором накладення арешту є Прокуратура міста Чернігова за листом вих. № 01/53-09 від 11.09.2009 року (а.с.48). Відповідно до листа Чернігівського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи (підпорядковане УДАІ) в Чернігівській області № 8/6-1143 від 30.09.2009 року на автомобіль марки ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , за даними системи «МРЕВ-2000» по м. Чернігів ВРЕВ встановлено арешт 29.09.2009 року за листом прокуратури м. Чернігова вих. № 01/53-09 від 11.09.2009 року (а.80 крим.справи № 75/4030). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра більше восьми років потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачуваності тривалий час. Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Аналогічний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 72/2904/17-ц. Статтею 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, враховуючи, що арешт на автомобіль марки ВАЗ-111740, реєстраційний номер [NUMBER] , було накладено в рамках кримінальної справи 75/4030, порушеної відповідно до постанови заступника прокурора міста Чернігова Овчаренка С.А. від 31.08.2009 року, вказана кримінальна справа була закрита за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до постанови слідчого прокуратури м. Чернігова, Гамора А.І. від 15.09.2011 року, на даний час вказаний транспортний засіб на праві власності належить [PERSON] , вказаний арешт порушує його права як власника нерухомого майна, вирішити спір інакше, а ніж у судовому порядку неможливо, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved