Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

КП «Теплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3-х % річних. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуги теплопостачання), що підтверджується відкритим на особовим рахунком № 053304. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання, в результаті чого станом на 01 березня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 8\~341,45 грн, що складається з: 7\~673,62 грн заборгованість за послуги теплопостачання, 92,65 грн 3 % річних, 575,18 грн індекс інфляції. 04.09.2017 представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої КП «Теплокомуненерго» зменшує позовні вимоги на 626,39 грн., та просить суд стягнути з відповідача 7715,06 грн боргу з урахуванням штрафних санкцій за отримані послуги з теплопостачання. 26.09.2017 представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої станом на 26.09.2017 за відповідачем обліковується заборгованість без урахування індексу інфляції та 3 відсотків річних в розмірі 6587,23 грн. КП «Теплокомуненерго» зменшує позовні вимоги на 460,00 грн., та просить суд стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних в розмірі 7255,06 грн за отримані послуги теплопостачання. Суд не приймає до уваги дану заяву про зменшення позовних вимог, оскільки позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості станом на 01.03.2017, в той час, як зменшуються позовні вимоги від заборгованості, що існує станом на 26.09.2017, що є більшою в порівнянні з заборгованістю станом на 01.03.2017, при цьому, заяви про збільшення позовних вимог до суду позивачем не надавалось. Представник позивача в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідачем подано до суду письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності, в яких зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає в межах строків позовної давності, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, стосовно інших вимог просить застосувати позовну давність. Надано суду розрахунок суми боргу за період з березня 2014 року по лютий 2017 року. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Визнала борг, що виник в межах позовної давності в сумі 3704,51 грн, 3 відсотки річних в сумі 92,65 грн, індекс інфляції в сумі 575,18 грн. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву, заперечення та заяви відповідача та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є власником/наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 22 лютого 2017 року № 2742. (арк.с.6) Відповідно до довідки АБ №476721 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, один з видів діяльності якого послуги теплопостачання. (арк.с.9) Відповідно до 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за вказаним законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 3 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 р. №630, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №1065 від 30 грудня 2010 року, з 01 січня 2011 року КП «Теплокомуненерго» скориговані тарифи теплопостачання для населення та КП «Довіра» в частині відпуску теплової енергії для населення згідно з постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1801 «Про затвердження тарифу на теплову енергію КП «Теплокомуненерго» відповідно до додатку (арк.с.10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми , якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. У зв'язку з несплатою відповідачем вартості наданих житлово-комунальних послуг, з листопада 2004 року по 01.03.2017 року виникла заборгованість в розмірі 7673,62 грн. (арк.с.43). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Так, як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 08 червня 2017 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). При цьому, як встановлено судом, заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості, яка почала нараховуватися з листопада 2004 року та збільшувалася протягом подальших років. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7673,62 грн, яка виникла станом на 01.03.2017. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи те, що судовий захист права позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Суд звертає увагу на те, що із заявою про видачу судового наказу позивач звернувся з пропуском на той час строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за отриману теплову енергію за період з листопада 2004 року по лютий 2014 року. В той же час, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості відповідача за період, починаючи з березня 2014 року, у відповідності до статті 264 ЦК України, було перервано. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з листопада 2004 року по лютий 2014 року не підлягають задоволенню у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду позовними вимогами про стягнення заборгованості за вказаний період. В іншій частині позовних вимог (з березня 2014 року по лютий 2017 року включно) підстави для застосування судом наслідків пропуску строку звернення до суду в даній справі відсутні, оскільки позивачем строк звернення до суду в цій частині позовних вимог не пропущено. Перевіривши правильність наведених позивачем розрахунків, за період з березня 2014 року по лютий 2017 року включно, суду зазначає, що з березня 2014 року по листопад 2014 року позивач сплачував за послуги теплопостачання грошові кошти у більшому розмірі, ніж вартість наданих йому послуг. Проте, переплата грошових коштів була зарахована позивачем в рахунок погашення боргу, що виник до березня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правомірність зарахування вказаної переплати грошових коштів в рахунок погашення суми боргу, що виник до 01.03.2014, позивачем не доведено, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що переплата за послуги теплопостачання повинна бути зарахована у борг, що виник до вказаної дати. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що сума заборгованості відповідача за період з березня 2014 року по лютий 2017 року включно повинна розраховуватись за наступною формулою: нарахована сума грошових коштів, що підлягає сплаті за вказаний період (11\~810,34 грн) субсидія за вказаний період (827,72 грн) сума сплачених відповідачем у вказаному періоді грошових коштів (6\~760,00 грн), та становить 4\~222,62 грн. При визначенні сум грошових коштів суд виходить з розрахунків, наданих сторонами, які в частині нарахованої до сплати суми, суми субсидії,суми сплачених відповідачем грошових коштів є ідентичними. (арк. с. 7,8, 43, 54) Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що за період з 01.03.2017 року відповідачем в рахунок погашення боргу сплачено 2120,00 грн, що підтверджується відповідними копіями чеків та відображенням даних платежів в розрахунках позивача. (арк.с. 33, 53, 43) Також, судом з зазначених розрахунків встановлено, що у березні 2017 року за отриману теплову енергію до сплати нараховано 840,54 грн, 206,93 грн з яких погашено за рахунок субсидії. Таким чином, відповідачем в рахунок погашення боргу, що виник за період з березня 2014 року по лютий 2017 року включно після 01.03.2017 року сплачено 1\~486,39 грн, а тому загальна заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію за період з 01.03.2014 по 01.03.2017 складає 2\~736,23 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідачем визнано позов в частині визнання боргу за період з березня 2014 року по лютий 2017 року включно, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, а тому суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, перевіривши правильність розрахунків та визначивши суму боргу, що підлягає сплаті, доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 3\~404,06 грн, що складається з: 2\~736,23 основний борг, 92,65 грн 3 відсотка річних, 575,18 грн - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 652,80 грн (40,8 % від 1600 грн).

Outcome: partial