Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в обґрунтування якого вказав, що 23.10.2007 року між ним та відповідачем укладений договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 договору. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення наведених норм закону та умов укладеного договору, відповідач зобов'язання, взяті на себе, належним чином не виконала. Станом на 30 квітня 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 97808,10 грн., у тому числі заборгованість за кредитом - 2201,28 грн., заборгованість з відсотків за користування кредитом - 85591,33 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4881,77 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4633,72 грн. Дану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1762 грн., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача до судового засідання не з'явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, згідно з запереченнями на відзив, уточнив, що у якості доказів до суду ним надані копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, на підставі якого був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою. Відповідачем же не надано належних доказів неукладення кредитного договору. Зміна кредитного ліміту здійснюється банком самостійно без попередження клієнта, про що зазначено в п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01.01.2013 року, 01.09.2014 року. 01.04.2015 року, заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року передбачено про можливість списання з рахунку платника коштів, з метою погашення боргових зобов'язань. Крім того, вся інформація при укладенні договору кредиту буда доведена відповідачу за допомогою другого примірника договору і відповідач певний час виконувала свої зобов'язання по кредиту належним чином, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов'язання по договору. Щодо заявленого до позовних вимог строку позовної давності пояснив, що відповідно до правил користування карткою строк її дії вказано на лицьовому боці картки, вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Оскільки строк дії картки відповідача до 08.2015 року то строк позовної давності не порушений. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку передбаченому ЦПК України надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні висмоги не визнала в повному обсязі. Згідно з відповіддю на відзив, який знаходиться у матеріалах справи, підкреслила, що з позовом не згодна у повному обсязі. Вона не заперечує факт оформлення кредиту в ПАП «Приватбанк», але його сума складала 500 грн., а не 2900 грн., як наполягає позивач. У бланку оформлення кредину верхня частина заповнена її почерком, а нижня, де зазначена сума кредиту - заповнена не її почерком. В тому ж бланку в графі «доход» заначена сума її доходу 380 грн. замість правильної 280 грн. На сторінці 3 ксерокопії довідки про умови кредитування не її підпис. Той кредит, що вона брала в 2007 році в сумі 500 грн. нею погашений, оскільки нею щомісячно сплачувалось 50 грн. У 2013 році, у зв'язку з підвищенням розміру її пенсії з інвалідності до 760 грн. банком їй було запропоновано отримати кредит на суму 2000 грн. на що вона погодилась. Кожного місяця їй доводилось платити по 250 грн., що вона добросовісно виконувала з пенсії. У травні 2014 року вона зясувала, що гроші з її пенсії в сумі 760 грн. відсутні на картці. Їй було роз'яснено, що гроші зняті в рахунок погашення заборгованості, крім того пояснили, що вона заборгувала банку ще 240 грн. Наступного дня вона сплатила і цей борг, але відомості про це в матеріалах справи відсутні. Будь-яких повідомлень від банку про підвищення відсоткової ставки за кредитом вона не отримувала. Вважає, що документи, які надані в суд, позивачем сфабриковані, оскільки позивачем з 2014 року не було до неї претензій ані в усній ані в письмовій формі. Крім того, просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Вважає також, що вона не належить до осіб з яких стягується судовий збір, оскільки є інвалідом 2 групи. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 10.05.2018 року до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи суддею був зроблений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 11.06.2018 року. 11.06.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 09.20 год. 13.08.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Через неявку в судове засідання сторін розгляд справи відкладений на 14.00 год. 19.11.2018 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 23.10.2007р., підписаною як позивачем так і відповідачем та відкритий кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10, 11, 12-17). При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 11). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, 03.10.2007 року [PERSON] була оформлена кредитна картка Універсальна 55 днів № [NUMBER] та 23.10.2007 року встановлений кредитний ліміт 250 грн., який в наступному змінювався: 26.09.2008 року - 800 грн., 17.04.2009 року - 600 грн., 22.10.2011 року - 0,00 грн., 10.10.2012 року - 2000,00 грн., 21.04.2013 року - 2900 грн., 14.01.2014 року - 2460 грн., 19.02.2014 року - 2210 грн. Строк дії кредитної карти до серпня 2015 року (а.с. 60, 75). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобов'язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобов'язання, що випливають з умов кредитного договору, що є недопустимим. Відповідно до ст.ст.549, 612, 625, 1054 ЦК України, відповідач на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором та суму штрафів. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно за п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 15). Між тим, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Так, відповідно до ч.1 ст.2 даного Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як вбачається з договору, головною умовою для нарахування сум штрафів є умова пред'явлення до суду позову до відповідача про заборгованість. Позивачем позов поданий до суду 10.05.2018 року, тобто у період дії вищезазначеного закону, а тому у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 4633,72 грн. необхідно відмовити. Щодо правильності нарахування та стягнення процентів суд приходить до наступного. З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що з 01.01.2013 року процентна ставка збільшена до 30,00%, з 01.09.2014 року до 34,8%, а з 01.04.2015 року до 43,2 %. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно п. 5.3 Умов Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 15). Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Незважаючи на те, що позивач нібито повідомлений про підвищення відсоткових ставок за допомогою смс-розсилки, судом встановлено, що повідомлення здійснювалось на телефон [NUMBER], який не зазначений у договорі, як засіб зв'язку з відповідачем, тому вважається, що відповідач не був зазначеним способом повідомлений про зміни процентної ставки за користування кредитом, і його доводи щодо незаконності підвищення процентної ставки з 22,8% на 30 % , потім на 34,8% та на 43,2 % заслуговують на увагу. Крім того, повідомлення здійснюється у формі виписки по рахунку, чого банком зроблено не було. Відповідачем надана заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, ч.1 ст.259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність у 3 роки. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, що відповідає строку дії картки, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, тобто строку дії картки (ст.261 ЦК України). При цьому суд враховує постанову ВСУ від 17.09.2014р. № 6-95цс14. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява разом з додатками здана до підприємства поштового зв'язку 30.04.2018 р., тому, з врахуванням ч.6 ст.70 ЦПК України, суд саме з цієї дати обраховує строк позовної давності (а.с. 76). Відповідач згідно кредитного договору від 23.10.2007 р., отримала картку № № [NUMBER], яка має термін дії по 08.2015 р., таким чином суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки строк позовної давності щодо цієї вимоги закінчується 31.08.2018 р. і тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом 2201,28 грн. В той же час, суд вважає неправомірними дії позивача в частині прийняття одностороннього рішення з підвищення відсоткової ставки, а тому вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню. Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки, із розрахунку 22,80% ставки, наступним чином: 2201,28 гривень Х 22,80% : 360 днів Х 1095 днів = 1526,59 гривень, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню в розмірі 1526,59 гривень. Що стосується включення в договір банківського кредиту комісії за послуги та законності її стягнення з відповідача на користь позивач, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України вбачається, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З наведеного вбачається, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, але встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 4881,77 гривень. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 2201,28 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 1526,59 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі складаються з судового збору сплаченого позивачем при подачі позову до суду в сумі 1762 грн. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідними довідками, тому відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» вважається такою, що звільнена від стягнення судового збору (а.с. 39, 43). На пiдставi ст.ст.207, 253, 256, 257, 259, 261, 267, 546, 549, 612, 625, 1054 ЦК України, ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial