Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що з 29.11.2017 вона працювала у ДП «Первомайськвугілля» заступником генерального директора з правових питань та кадрової політики. 11.01.2019 її звільнено за прогули без поважних причин. Рішенням Димитровського міського суду від 28.05.2019 наказ про звільнення скасовано та її поновлено на посаді, стягнено з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2019 по 28.05.2019 в розмірі 75779,59 грн. 29.05.2019 її поновлено на роботі і того ж дня звільнено за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України. За весь час її роботи заробітна плата виплачувалася із грубим порушенням строків виплати. В порушення законодавства відповідач не провів з нею розрахунок у день звільнення. При звільненні не була сплачена заборгованість із заробітної плати в сумі 42,10 грн та компенсація втрати частини заробітку через порушення строків виплати, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці», за період з липня 2018 року по травень 2019 року в сумі 9372,45 грн. Вважає, що з 30.05.2019 по день звернення із позовом 09.03.2020 минуло 195 робочих днів, і з урахуванням розміру її середньоденного заробітку 575,30 грн відповідач має сплатити їй 112183,50 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просила суд стягнути вказану суму середнього заробітку з відповідача на її користь разом із понесеними нею судовими витратами в сумі 1121,84 грн. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством України, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій наполягала на задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підтримав. Пояснив, що вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі була заявлена помилково, а компенсація втрати частини заробітку через порушення строків виплати за період з липня 2018 року по травень 2019 року в сумі 9372,45 грн була виплачена позивачеві відповідачем 23.03.2020. Погодився, що середньоденний заробіток позивача, який вказано відповідачем у наданому відзиві, є правильним в розмірі 523,00 грн, тому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні має обраховуватися саме з цієї суми. На задоволенні позову наполягав. Представник відповідача Клокол В.І. подала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала та вказала таке. Заборгованість із заробітної плати 42,10 грн, вказана позивачем, відсутня і була вирахувана внаслідок помилки бухгалтерії при видачі повідомлення [PERSON] про остаточний розрахунок, в якому неправильно була зазначена сума заробітної плати за 1 день 575,30 грн замість правильної 523,00 грн. Щодо вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 195 робочих днів, то така вимога необґрунтована, оскільки 03.07.2019 та 23.08.2019 позивачеві виплачено заробітну плату, належну при звільненні, в сумі 155129,41 грн та 48974,79 грн відповідно. Остаточний розрахунок проведено 23.08.2019, отже, [PERSON] пропустила строк для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку, який становить за цією вимогою три місяці. Щодо вимоги про стягнення компенсації в сумі 9372,45 грн, то ця компенсація увійшла в суму 48974,79 грн, виплачену 23.08.2019. Розмір вихідної допомоги 52500,00 грн був обчислений неправильно головним економістом ДП «Первомайськвугілля» виходячи з середньомісячної зарплати позивача 17500,00 грн станом на 27.01.2019. Правильний розмір вихідної допомоги становить 34518,00 грн (11506,00 грн посадового окладу, помножені на 3). Відповідач провів виправлення помилки, про що була складена бухгалтерська довідка на виконання п.4.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995. Отже, підстав для задоволення позову, на думку представника відповідача, немає. В судовому засіданні представник відповідача, яка брала участь у розгляді справи шляхом відеоконференції, підтримала наданий відзив та додала, що кошти в розмірі 9372,45 грн, які були перераховані на банківський рахунок [PERSON] 23.03.2020, сплачені відповідачем помилково і не належать позивачеві. В подальшому відповідач має намір вимагати повернення цих коштів. Бухгалтер підприємства внаслідок стресу не зазначила цю суму в повідомленні. Наразі підприємство нічого не винне позивачеві, отже, просила відмовити у задоволенні позову. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення позивача [PERSON] , яка не з`явилася до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі та її рух. 13.03.2020 ухвалою судді відкрите провадження у даній справі (спрощене позовне провадження), призначений розгляд справи по суті на 03.04.2020, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 02.04.2020 відповідачем надано судові відзив на позовну заяву та докази його надсилання позивачеві, відзив прийнято судом. 03.04.2020 та 30.04.2020 судове засідання відкладене за клопотанням представника відповідача на 30.04.2020 та 26.05.2020 відповідно. Ухвалою суду від 30.04.2020 задоволене клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції з Луганським окружним адміністративним судом, засідання в такому режимі призначене на 26.05.2020. 26.05.2020 судове засідання у справі відкладене на 16.06.2020 через відсутність електропостачання в суді. 16.06.2020 судове засідання у справі відбулося та в ньому оголошено перерву до 06.07.2020 для надання відповідачем на вимогу суду в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України довідки про складові частини здійсненої [PERSON] 23.08.2019 виплати підприємством грошової суми на погашення заборгованості з належних їй при звільненні сум. 23.06.2020 судом отримана від відповідача витребувана довідка разом із доказами направлення її позивачеві. 06.07.2020 судове засідання у справі відкладене на 18.08.2020 за клопотанням представника відповідача. 18.08.2020 судом прийнято відмову представника позивача від частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 42,10 грн та компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їхньої виплати в розмірі 9372,45 грн, про що постановлено ухвалу. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] 29.11.2017 наказом №218-к від 28.11.2017 прийнята на посаду заступника генерального директора з правових питань та кадрової політики ДП «Первомайськвугілля». 11.01.2019 наказом №9-к від того ж дня позивач звільнена з роботи за прогул без поважних причин за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. 29.05.2019 [PERSON] наказом відповідача №119-к поновлена на вищевказаній посаді на виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28.05.2019 у справі №226/508/19. Наказом №120-к від 29.05.2020 позивач звільнена з роботи за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України. 29.05.2019 відповідачем позивачеві видане повідомлення про остаточний розрахунок при звільненні, згідно з яким їй станом на 29.05.2019 нараховане загалом 60890,54 грн з утриманням 11873,65 грн. Складовими цієї суми у повідомленні зазначені 575,30 грн заробітної плати за 1 день 29.05.2019 (обчислено з розрахунку 11506,00 грн окладу / 20 * 1) з вислугою років 33,37 грн; 15304,92 грн компенсації за невикористану відпустку за травень 2019 року за 20 к.д.; 52500,00 грн вихідної допомоги у розмірі 3-місячного заробітку. З цієї загальної суми сторновано компенсацію за невикористану відпустку за січень 2019 року 10 к.д. в розмірі 7523,05 грн. Також повідомлення містить позначку про повернення утриманої суми згідно з рішенням суду в розмірі 155129,41 грн. Нараховане за рішенням суду 75779,59 грн, з яких утримано 1477,02 грн, сплачено 29.05.2019 17500,00 грн, усього по рішенню суду 58279,59 грн. Разом належить до сплати працівникові 262425,89 грн. Зазначено про заборгованість працівника перед підприємством станом на 29.05.2019 300000,00 грн та запропоновано погасити цю заборгованість шляхом взаєморозрахунків, а остаточну суму внести на розрахунковий рахунок підприємства. 28.11.2019 [PERSON] подано відповідачеві заяву про нарахування та сплату їй компенсації за невчасно виплачену заробітну плату та надання розрахунку компенсації. 05.12.2019 ДП «Первомайськвугілля» повідомило позивачеві, що компенсація втрат частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати нарахована їй за період з липня 2018 року по травень 2019 року включно в сумі 11642,80 грн відповідно до Положення №1427 та додано розрахунок цієї компенсації, згідно з яким з наведеної суми утримується ПДФО та військовий збір загальним розміром 2270,35 грн, та до сплати належить 9372,45 грн, додані відомості про коефіцієнти для визначення суми компенсації. Згідно з довідкою ДП «Первомайськвугілля» №8/4-125-174 від 26.07.2019 її середньомісячна заробітна плата складала 11506,00 грн, а середньоденна - 575,30 грн. З виписок по надходженням на банківську карту [PERSON] від 06.11.2019 та 08.04.2020 вбачається, що від ДП «Первомайськвугілля» їй зараховано на карту в якості заробітної плати: 29.05.2019 - 14087,50 грн; 03.07.2019 - 155129,41 грн; 23.08.2019 - 48974,79 грн; 23.03.2020 - 9372,45 грн. Відповідно до довідки ДП «Первомайськвугілля» №01/1-205 від 25.03.2020 посадовий оклад заступника генерального директора з правових питань та кадрової політики з 01.01.2018 становив 11013,00 грн, а з 01.07.2018 - 11506,00 грн. З письмового пояснення головного економіста ДП «Первомайськвугілля» [PERSON] виходить, що повідомлення про остаточний розрахунок [PERSON] було складене без автоматичної обробки первинних документів, а після автоматичної обробки складена розрахункова відомість (особовий рахунок) на нарахування остаточного розрахунку, і оплата розрахункових сум здійснена у повному обсязі згідно з особовим рахунком та перерахована на картковий рахунок. Згідно з додатком до пояснення [PERSON] нараховане 78338,24 грн (оклад 523,00 грн за 1 день + вислуга 33,37 грн + компенсація за відпустку 15304,92 грн + вихідна допомога 52500,00 грн + середній заробіток 17500,00 грн - 7523,05 грн компенсації за відпустку), до видачі 204104,20 грн, утримано 125 765,96 грн (каса 14087,50 грн + податок 14100,88 грн + військовий податок 1175,07 грн - інше 155129,41 грн). Відповідно до бухгалтерської довідки до журналу №5 за березень 2020 року №8/4-25-58 від 31.03.2020 довідка складена щодо виправлення помилки травня 2019 року, яка пов`язана із неправильним застосуванням нормативного законодавства (постанови КМУ від 08.02.1995 №100). На виправлення помилки здійснено перерахунок вихідної допомоги [PERSON] , за яким вона має заборгованість перед підприємством в розмірі 14475,51 грн (нараховане вихідної допомоги 52500,00 грн, правильне нарахування 34518,00 грн (11506,00*3), переплата 17982,00 грн (з якої відрахування 3506,49 грн)). З наданої на вимогу суду довідки №148 від 18.06.2020 ДП «Первомайськвугілля» вбачається, що фактично виплачена [PERSON] 23.08.2019 грошова сума 48974,79 грн складається з заробітної плати за 29.05.2019 в розмірі 421,03 грн, вислуги років 26,86 грн, компенсації за невикористану відпустку 20 к.д. (з урахуванням сторнованої суми компенсації, нарахованої при звільненні 11.01.2019 за 10 к.д.) 6264,40 грн, вихідної допомоги 42262,50 грн. V. Оцінка суду. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст.117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спірним питанням справи є час виплати позивачеві відповідачем компенсації втрати частини заробітку через порушення строків виплати, та, відповідно, наявність у позивача права вимагати сплату відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Сторонами підтверджено, що з [PERSON] підприємством не було здійснено повний розрахунок в день її звільнення 29.05.2019. Як зазначає позивач, компенсація втрати частини заробітку через порушення строків виплати, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці», за період з липня 2018 року по травень 2019 року в сумі 9372,45 грн перерахована їй підприємством 23.03.2020. На підтвердження цього позивачем надано банківську виписку по картці/рахунку (а.с.106), з якої вбачається, що саме ця сума - 9372,45 грн надійшла на рахунок позивача 23.03.2020 від ДП «Первомайськвугілля» в якості заробітної плати. Посилання відповідача на помилковість здійснення виплати [PERSON] 23.03.2020 та те, що ця компенсація увійшла до суми, сплаченої позивачеві 23.08.2019, наданими відповідачем доказами не підтверджуються. Так, з наданої відповідачем на вимогу суду в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України довідки про складові частини здійсненої [PERSON] 23.08.2019 виплати підприємством грошової суми на погашення заборгованості з належних їй при звільненні сум (а.с.156) вбачається, що компенсація в сумі 9372,45 грн не входила до складу фактично виплачених 23.08.2019 сум, у відповідній графі довідки наявний прочерк щодо здійснення виплати цієї суми, хоча й вказана сума зазначена у довідці як сума, належна до виплати працівникові. Оскільки згідно з довідкою виплачена [PERSON] 23.08.2019 сума 48974,79 грн складається із заробітної плати за 29.05.2019 в розмірі 421,03 грн, вислуги років 26,86 грн, компенсації за невикористану відпустку 20 к.д. (з урахуванням сторнованої суми компенсації, нарахованої при звільненні 11.01.2019 за 10 к.д.) 6264,40 грн, вихідної допомоги 42262,50 грн, є недоведеними твердження відповідача про виплату позивачеві компенсації саме 23.08.2019. Також жодними належними і допустимими доказами відповідачем суду не підтверджено помилковості здійснення підприємством [PERSON] виплати в сумі 9372,45 грн 23.03.2020. Наявність у наданих відповідачем документах відомостей про допущення бухгалтерської помилки при обрахуванні розміру сум, належних до виплати [PERSON] , не засвідчує помилковості перерахунку спірної компенсації та її виплату в іншу, ніж стверджує позивач, дату. Отже, досліджені в своїй сукупності докази вказують на те, що компенсація втрати частини заробітку через порушення строків виплати, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці», за період з липня 2018 року по травень 2019 року в сумі 9372,45 грн перерахована [PERSON] відповідачем 23.03.2020, тобто майже через десять місяців після звільнення позивача, що дає підставу для настання наслідків, передбачених положеннями ст.117 КЗпП України. Позов про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні пред`явлений [PERSON] 11.03.2020 до здійснення з нею повного розрахунку з боку підприємства. Для обрахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має застосовуватися період з 30.05.2019 (дня, наступного після звільнення) по 23.03.2020 (дня, коли відбувся повний розрахунок). В той самий час, враховуючи положення ст.13 ЦПК України щодо обов`язку суду розглядати справу в межах заявлених позивачем вимог, і те, що згідно з позовною заявою позивач просить стягнути середній заробіток за період з 30.05.2019 по 09.03.2020 включно, суд застосовує період прострочення виплати у справі з 30.05.2019 по 09.03.2020 включно, що складає 195 робочих днів. Виходячи з того, що середньоденна заробітна плата [PERSON] дорівнює 523,00 грн, сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні становить 101985,00 грн. Суд не може погодитися із доцільністю стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми середнього заробітку, виходячи з такого. Діюче трудове законодавство України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. При цьому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнового стану потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічні за змістом висновки викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), і така судова практика у подібних правовідносинах продовжує застосовуватися на теперішній час (наприклад, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2020 у справі №212/6331/19, провадження №61-1610св20). Відповідно до матеріалів справи позивач не довела, що звернулася на момент звільнення до відповідача з вимогою про відповідну виплату компенсації втрати частини заробітку через порушення строків його виплати, і судом не встановлено, що позивач не знала про право на отримання такої компенсації. Із заявою щодо нарахування, сплати та надання розрахунку цієї компенсації позивач звернулася до відповідача, як вона сама зазначила у позові, лише 28.11.2019. Сума невиплаченої [PERSON] компенсації втрати частини заробітку через порушення строків його виплати (9372,45 грн) є більш ніж у десять разів меншою, ніж визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (101985,00 грн). З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром виплаченої із порушенням строку заборгованості, характером цієї заборгованості суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 10000,00 грн, і саме цю суму належить стягнути з ДП «Первомайськвугілля» на користь [PERSON] VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 99,96 грн пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial