Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з оплати послуг централізованого опалення житла. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є постачальником теплової енергії до будинку, в якому знаходиться квартира відповідача. Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно з вимогами нормативно-технічних документів, а відповідач, в свою чергу, зобов`язаний щомісячно розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Однак відповідач не сплачує за надані послуги, в зв`язку з чим має заборгованість з лютого 2018 року по березень 2020 року в сумі 21397 грн. 79 коп., який складається з основного боргу за опалення в сумі 19029 грн. 56 коп., інфляційних витрат - 874 грн.21 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 964 грн. 59 коп. та 529 грн. 44 коп. пені. Оскільки відповідач в добровільному порядку плату за отримані послуги не здійснює, просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення житла в сумі 21397грн. 79 коп. за вказаний період та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року провадження по справі було відкрито. Задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року продовжено [PERSON] строк для подання відзиву на позовну заяву. 24 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до КП «Смілакомунтеплоенерго» про захист прав споживача. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що між [PERSON] та КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини та жодними доказами не підтверджено факт наявності боргових зобов`язань. [PERSON] вказав, що публікація в газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року договору про надання послуг з централізованого опалення не є підставою для виникнення правовідносин між ним і підприємством та не створює для нього жодних обов`язків щодо оплати послуг з централізованого опалення житла. Вважає, що комунальне підприємство безпідставно вимагає з нього оплати грошових коштів за послуги, які він фактично не отримує, чим порушує його права як споживача. Вказав, що підприємство застосовує щодо нього нечесну та агресивну підприємницьку практику, а саме - порушує його право споживача на свободу вибору продукції, здійснює умисне обрахування та обман шляхом відкриття його особистого рахунку, здійснює складання та видачу завідомо неправдивих офіційних документів, поширює відносно нього конфіденційну інформацію та вчиняє дії, якими порушено його права як споживача. Зазначив, що вказані дії відповідача завдали йому моральної шкоди, в результаті чого він поніс душевні страждання. Повідомив, що переживання та негативні зміни, що відбулися в його свідомості, викликають у нього депресію, психологічний дискомфорт, порушення сну, що призвело до необхідності звернення до закладів охорони здоров`я та додаткових матеріальних витрат на лікування. Зазначив, що в результаті протиправних дій позивача за первісним позовом у нього склалися напружені відносини в сім`ї, виникли сварки, а кожне надходження квитанцій від комунального підприємства з вимогами про сплату неіснуючого боргу провокують в нього стрес та роздратування. Ураховуючи викладене просив суд: визнати, що він, [PERSON] , послуг з централізованого опалення належної йому квартири від КП «Смілакомунтеплоенерго» не отримував, не отримує та не має наміру отримувати; визнати, що договір про надання послуг з централізованого опалення між КП «Смілакомунтепленерго» та [PERSON] відсутній; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» порушує права споживача [PERSON] ; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснює і використовує щодо [PERSON] нечесну та агресивну підприємницьку практику; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зловживає правом вимоги грошових коштів з [PERSON] ; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зібрало, зберігає, використовує та поширює конфіденційну інформацію про особу [PERSON] без його згоди; визнати право [PERSON] на отримання відшкодування завданої моральної шкоди з КП «Смілакомунтеплоенерго» та стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» моральну шкоду в сумі 21397 грн. 79 коп. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення боргу з оплати послуги з централізованого опалення житла. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 14 квітня 2021 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що між ним та КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутні договірні відносини та жодними доказами не підтверджено факт наявності боргових зобов`язань. Вказав, що публікація в газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року договору про надання послуг з централізованого опалення не є підставою для виникнення правовідносин між ним та підприємством та не створює для нього жодних обов`язків щодо оплати послуг з централізованого опалення житла. Вважає, що комунальне підприємство безпідставно вимагає з нього оплати грошових коштів за послуги, які він фактично не отримує, чим порушує його права як споживача. Зазначив також, що розрахунок заборгованості виконано одноосібно позивачем без погодження з представником правління ОСББ, що обслуговує будинок [ADDRESS] . Вказав, що не обґрунтовано походження цифрового значення кількості гігакалорій тепла нібито спожитих його квартирою за кожен місяць у періоді за який пред`явлено вимогу, а вартість гігакалорії тепла за опалювальний період вища ніж встановлена законом. Зауважив також, що розрахунок неустойки (штрафу, пені) проведений за період, що знаходиться поза межами строку позовної давності, що визначений ч.2 ст.258 ЦК України. У наданій суду відповіді на відзив представник позивача зазначила, що КП «Смілакомунтеплоенерго» 28 лютого 2018 року на офіційному сайті підприємства та в місцевій газеті «Сміла» №9 (1101) опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення, який в розумінні ст. 633 ЦК України є публічним договором. Згідно п.10.1, вказаний договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма споживачами, що підлягають під цю категорію. Впродовж 30 з дня опублікування договору від [PERSON] жодних заперечень щодо умов Договору на адресу позивача не надходило, відтак він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго». Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказав, що позивач є постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача. Це підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку про подачу теплової енергії. Оскільки відповідач з лютого 2018 року по березень 2020 року належним чином не виконував своїх зобов`язань по оплаті послуг з теплопостачання і у нього виникла заборгованість перед КП «Смілакомунтеплоенерго», а тому підприємство правомірно звернулося за захистом своїх порушених прав. Крім того вказала, що в будинку [ADDRESS] , де мешкає відповідач, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії. Рахунки за оплату послуги з теплопостачання формуються на основі показань вказаного лічильника, а тарифи на послуги централізованого опалення та теплову енергію встановлені рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради. Відтак, вважає, що жодних порушень прав [PERSON] зі сторони підприємства допущено не було. Аналогічна позиція викладена представником КП «Смілакомунтеплоенерго» і у відзиві на зустрічну позовну заяву. Розгляд справи по суті розпочато 16 вересня 2021 року в судовому засіданні з участю представників сторін. У розгляді справи була оголошена перерва до 14.30 год. 04 жовтня 2021 року. На вказаний час та дату відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, 01.10.2021 подав до суду клопотання про витребування доказів, продовження процесуальних строків та відкладення розгляду справи на період дії карантину. Зазначене клопотання залишене без задоволення ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року, а продовження розгляду справи по суті відкладено на 13.30 год. 09 листопада 2021 року. У призначений час та дату сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити без її участі. Просила позов КП «Смілакомунтеплоенерго» задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 05.11.2021 від нього до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого судом відмовлено шляхом постановлення письмової ухвали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, що були подані сторонами, суд приходить до наступного. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року №70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року . Судом встановлено, що згідно з довідкою відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 22.01.2021 № 16-11/117, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, що надає КП «Смілакомунтеплоенерго» за адресою [ADDRESS] , та має особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач отримував послуги по забезпеченню житла теплом, що вбачається з актів про подачу теплової енергії від 01 лютого 2018 року, 16 листопада 2018 року, 04 листопада 2019 року, складених за участю представника КП «Смілакомунтеплоенерго» та представника споживача теплової енергії. Відповідно до вказаних актів, у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Сміла до будинку, в якому мешкає відповідач, КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплову енергію, відповідно з 01 лютого 2018 року, 16 листопада 2018 року, 04 листопада 2019 року. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 20 жовтня 2017 року №463 позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у розмірі 42,97 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ), для населення на послуги з ЦО для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1975,04 грн./Гкал ( з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у розмірі 56,22 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ), для населення на послуги з ЦО для абонентів житлових будинків з прибудинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 2337, 72 грн./Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №83 від 28.02.2019 року тарифи на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго» було відкориговано, до пп.1.1 та пп.1.2 п.1 рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради за №414 від 22 листопада 2018 року внесено зміни, зокрема встановлено наступні тарифи: для населення на послуги з ЦО для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 2300,21 грн./Гкал ( з ПДВ), для населення на послуги з ЦЩ для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 55,32 грн. за 1 кв.м. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). За правилами ч.4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Як вбачається з актів виконаних робіт та актів зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії в будинку по [ADDRESS] встановлено тепловий лічильник тому, відповідно, послуги з теплопостачання у вказаний будинок надавалися згідно тарифів, що затвердженні рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради для населення з приладами обліку теплової енергії по тарифу 2300,21 грн./Гкал (з ПДВ). Відтак, суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що нарахована вартість гігакалорій вища, ніж встановлена законом, оскільки такі доводи не підтверджені доказами та спростовуються матеріалами справи. Пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послу підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно з нормами даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Як вбачається з матеріалів справи позивачем у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року опубліковано типовий договір про надання послуг з централізованого опалення. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав обов`язку щодо укладання договору з виконавцем послуг в особі КП «Смілакомунтеплоенерго». У зв`язку цим надання послуги з централізованого опалення будинку, в якому проживає відповідач, здійснювалось у відповідності до положень Закону та Правил. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє споживача обов`язку щодо оплати наданих їм послуг централізованого опалення. Твердження відповідача про те, що відсутність між ним та позивачем укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення є підставою для неоплати наданих послуг є безпідставним, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15. Згідно з наданою позивачем випискою по рахунку з лютого 2018 року по листопад 2020 року сума боргу відповідача за надані послуги з централізованого опалення становить 20297 грн. 47 коп. Окрім того, позивачем також нараховано на вказану суму боргу 3% річних в сумі 964 грн. 59 коп., індекс інфляції в сумі 874 грн. 21 коп. та 529 грн. 44 коп. пені. Загальна сума заборгованості відповідача, з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та пені становить 20297 грн. 47 коп. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три відсотки річних від простроченої суми. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення пені за невиконання зобов`язання, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. У відповідності до п. 31 Правил у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги виконавець має право нарахувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором. Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житло-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Позивачем на підставі наведених норм Закону було нараховано пеню, починаючи з 30 грудня 2019 року і по 12 червня 2020 року. Відповідно до п. 4 ч. 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року, яким встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року №211 на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, дію якого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 року № 405 продовжено до 30 червня 2021 року. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що розрахунок заборгованості пені був проведений без застосуванням вказаних норм закону, відтак сума пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] , з урахуванням періоду за який вказана пеня не може бути нарахована, становить 49 грн. 94 коп. У свою чергу, під час розгляду справи, [PERSON] поданий розрахунок спростовано не було. Підстав, для застосування ст. 551 ЦК України в даному випадку суд не вбачає. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за послуги з централізованого опалення житла, трьох відсотків річних, та індексу інфляції є обґрунтованими, такими, що підтверджуються відповідними доказами, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з [PERSON] пені, відповідно до ст.549 ЦК України та, з урахуванням прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині її стягнення, а саме в сумі 49 грн. 94 коп. У поданому відзиві [PERSON] вказує, що КП «Смілакомунтеплоенерго» нараховано йому неустойку (штраф, пеню) за період поза межами строку позовної давності, що встановлено ч.2 ст.258 ЦК України. Суд зазначає, що згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Позивач звернувся до суду 31.12.2020 року (шляхом надсилання позовної заяви засобами поштового зв`язку), а просив стягнути заборгованість з відповідача за період з лютого 2018 року по березень 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Пеня також розрахована в межах спеціального строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2270 грн. сплаченого судового збору. Щодо заявлених вимог за зустрічним позовом суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 12/1856/16, від 14.05.2019 у справі №910/11511/18, від 28.05.2020 у справі №910/7164/19. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд, зокрема, визнати, що він послуг з централізованого опалення належної йому квартири від КП «Смілакомунтеплоенерго» не отримував, не отримує та не має наміру отримувати; визнати, що договір про надання послуг з централізованого опалення між КП «Смілакомунтепленерго» та [PERSON] відсутній; визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» порушує права споживача [PERSON] та визнати, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зловживає правом вимоги грошових коштів з [PERSON] . Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Однак, обрані позивачем способи захисту шляхом встановлення певних обставин (про визнання того, що відповідач не отримував, не отримує та не має наміру отримувати послуги, про те, що будь-які договори між сторонами відсутні та ін.) не передбачені ні нормами ЦК України, ні ЗУ «Про захист прав споживача» та не сприятимуть ефективному відновленню порушеного права. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц при розгляді цивільних справ у подібних правовідносинах. Суд зазначає, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права у заявлений позивачем [PERSON] спосіб, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав, свобод чи законних інтересів позивача. Відтак, суд оцінює заявлені вище вимоги як такі, що не підлягають судовому захисту. Щодо вимоги [PERSON] про визнання факту того, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснює і використовує щодо нього нечесну та агресивну підприємницьку практику суд зазначає наступне. За приписами ч.1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вказаних обставин в ході розгляду справи встановлено не було, а їх наявність не доведена стороною позивача за зустрічним позовом, зокрема, у визначеному цивільно-процесуальним законом порядку. Відтак суд приходить до висновку про те, що позивачем відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України не надано доказів того, що діяльність відповідача виходить за межі, встановлені чинним законом та того, що відповідач за зустрічним позовом, вчиняє будь-які дії, що суперечать законодавству, або ж вчиняє дії, які законодавством взагалі не передбачені, внаслідок чого у суду відсутні підстави для визнання дій КП «Смілакомунтеплоенерго» такими, що не призводять нечесної підприємницької практики. Щодо вимоги про те, що КП «Смілакомунтеплоенерго» зібрало, зберігає, використовує та поширює конфіденційну інформацію про особу [PERSON] без його згоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно з ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Конституційним Судом України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року N 5-зп віднесено до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про інформацію» відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 вказаного Закону). Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Обробка персональних даних - це дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача) знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки (ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних». Персональні дані обробляються у формі, що допускає ідентифікацію фізичної особи, якої вони стосуються, не довше, ніж це необхідно для законних цілей, у яких вони збиралися або надалі оброблялися (ч. 8 ст. 6 Закону). Суд звертає увагу, що зазначення в позовній заяві місця проживання [PERSON] не є конфіденційною інформацією в розумінні ЗУ «Про інформацію» та такою, що має обмежений доступ, відтак суд не знаходить правових підстав, для задоволення зустрічної позовної вимоги в цій частині. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з КП «Смілакомунтеплоенерго» моральної шкоди, суд зазначає. Згідно з ч. 1ст. 1167ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Однак, позивачем за зустрічним позовом не доведено, а судом не встановлено протиправності дій КП «Смілакомунтеплоенерго» щодо [PERSON] , а тому підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial