Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Короткий зміст та фактичні обставини. [PERSON] 01 лютого 2019 року звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою. У судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила їх задовольнити. В обгрунування своїх позовном вимог зазнчила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , а згодом [INFO] померла мати [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номе [NUMBER] , площею 6.7982 га, яка розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківскього району Харківської області. Дана земельна ділянка, належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Після смерті [PERSON] , мати позивача - [PERSON] спадщину прийняла відповідно до положень ст. 1268 Цивільного кодексу України. Померлі заповіту не залишили. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Вона частково прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину на 40/100 частин комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування у будинку готельного типу.На решту спадкового майна, а саме вищезазначену земельну ділянку спадщину оформити не може, так як на час відкриття спадщини бабуся була зареєстрована і с . Семенівка , але з 2009 року проживала в с. Караван разом з матірю позивача без реєстрації.Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено за вищевказаними обставинами, та рекомендовано звернутися до суду. Тому вона звернулася до суду з даним позовом про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , померлої [INFO] на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. До участі у справі третью особою був залучений [PERSON] , який в судове засідання не з`явився, так як відбуває покарання в Покровській ВК - 17, але надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] , яка є його сестрою, не заперечує. Від прийняття спадщини на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] , відмовився на користь [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача: Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Мотивувальна частина та застосовані правові норми. З свідоцтва про народження (серія [NUMBER] виданого Богодарівською сільською радою Шевченківскього району Харківскьої області від 11 червня 1964 року) вбачається, що мати позивача [PERSON] народилася, [INFO] , її батьками вказані відповідно: [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтвом про одруження ( [NUMBER] яке видане в м.Харкові Комінтернівським РЗАГС) засвідчено той факт, що мати позивача 14 березня 1970 року одружилася та набула прізвища, [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] , виданого Комінтернівським ОЗАГ м.Харків від 16 липня 1970 року) позивач по справі народилася, [INFO] , її батьками вказані відповідно: [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтвом про укладення шлюбу (серія [NUMBER] виданого м.Харків Дзержинським відділом ЗАГС) підтверджено той факт, що 09 березня 1991 року позивач одружилася та набула прізвища [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] , яке видане Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області) [INFO] в с.Караван Нововодолазького району Харківської області померла бабуся позивача - [PERSON] . За своє життя [PERSON] отримала державний акт на право власності на земльну ділянку ( серія [NUMBER] від 18 листопада 2004 року) зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №445, площею 6.7982 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. З довідки № 1/150 від 24 квітня 2019 року виданої виконавчою радою Караванськимстарос тинським округом №1 Старовірівської сільської ради Водолазьского району Харківської області [PERSON] , [INFO] яка зареєстрована в [ADDRESS] , з 2009 року по день смерті [INFO] проживала разом з донькою [PERSON] , померлою [INFO] року . Після смерті [PERSON] , її донька [PERSON] , фактично спадщину прийняла за законом, так як проживала разом з нею до дня її смерті [INFO] , доглядала за нею, вели спільне господарство, а потім здійснила її поховання. [PERSON] оформити спадщину не встигла бо [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER] виданого Караванською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 13 листопада 2017 року). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що знають родину позивача тривалий час. Зазначили що бабуся позивача [PERSON] мешкала в с. Семенівка , після того яка досмягла похилого віку та стала хворіти в 2009 році донька [PERSON] забрала її до себе в с. Караван, де вона і померла. Також свідок [PERSON] зазначила ,що померла з реєстрації в с. Семенівка не знімалась, отримувала пенсію, яку їй пересилали на місцем проживання доньку. Свідки були присутні на похованні яке проводилась донька та її родина. З інформації №281/01-16 приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області від 29 березня 2019 року вбачається, що 23 квітня 2018 року заведена спадкова справа №64/2018 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] на підставі доньки [PERSON] . В спадковому реєстрі відсутні заповіти від імені спадкодавця. Інших заяв про прийняття спадщини чи відмови в рамках цієї спадкової справи до нотаріуса не надходило. 22 грудня 2018 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 40/100 частини комунальної квартири. До кола спадкоємців [PERSON] входить спадкоємець за законом її донька спадкодавця [PERSON] . Також зазначено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] нотаріусом не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до листа приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області № 30/01-16 від 25 січня 2019 року, вбачається, що за зверненням позивача (представника) їй було роз`яснено, що нею було пропущено строк на прийняття спадщини, який встановлено статтею 1270 Цивільного кодексу України, не доведено факт прийняття спадщини, (факт проживання бабусі позивача [PERSON] разом з її донькою, а позивача матір [PERSON] спадкодавцем на час відкриття спадщини), та роз`яснено право на звернення до суду з метою вирішення даного питання. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст.315 ЦПК України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення Факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень позивача, представника позивача, свідків, також того ,що встановлення зазначеного факту, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства вона може мати право власності на земельну ділянку, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав, суд дійшов до висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини , мещкала разом зі своєю донькою [PERSON] , за адресою: Харківська область Нововодолазький район с.Караван . Щодо вимог стосовно визнання права вланості в порядку спадкування за законом суд дійшов наступного. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. За правилами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01липня 2004 року року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 Цивільногол кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України). У першу чергу право на спадкування за законом відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець , який постійно проживав разом їз спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не заявив про відмову від неї. Враховуючи ,що заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] не подавалась, вона вважається , такою,що прийняла спадщину. Частиною 1 ст.1225 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За правилами ч.1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або відмовитися від неї. Свідоцтвом про право на спадщину за законом (серія ННМ 549155 посвідченого приватним нотаріусом від 22 грудня 2018 року) засвідчено той факт, що позивач [PERSON] отримала частину спадщини після смерті матері - [PERSON] , померлої, [INFO] . Відповідно до ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами). Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за нею права власності не порушає нічиїх інтересів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved