Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Криворізький державний педагогічний університет (далі - КДПУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги наступними обставинами. Між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет», в особі проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON] та [PERSON] , було укладено Договір №02-2212 про надання освітніх послуг від 30 серпня 2013 року. У зв`язку з реорганізацією шляхом виділу зі складу Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» Криворізького педагогічного інституту згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року №51-р «Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства освіти і науки України від 22 березня 2016 року №298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» є правонаступником Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» в частині, що пов`язана з Криворізьким педагогічним інститутом. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» та від 04 лютого 2019 року №123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», а також наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до І розділу Договору №02-2212 про надання освітніх послуг від 30 серпня 2013 року (далі - Договір), позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання [PERSON] за заочною формою навчання, за спеціальністю: практична психологія, з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр». Згідно з п. 4.1. договору загальна вартість освітньої послуги становить 22400 грн. Відповідно до І розділу Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01.09.2013 по 30.06.2017, але 04 червня 2018 року наказом по університету №452-с «Про особовий склад студентів психолого-педагогічного факультету» [PERSON] було відраховано з університету за невиконання індивідуального навчального плану. Також, слід зазначити, що відповідно до наказу №705-с від 02.07.2015 року «Про особовий склад студентів психолого-педагогічного факультету» відповідачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 02.07.2015 по [INFO] . Відповідач не виконуючи зобов`язання по оплаті за навчання, систематично порушував умови договору. Заборгованість по оплаті за навчання складає 2800,00 грн. Відповідачу була направлена претензія №93 від 29 жовтня 2019 року на суму 2800,00 грн., на яку відповідач не відреагував належним чином. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, а саме відшкодування збитків та сплата неустойки. Тому в період з 01.09.2019 по 01.02.2020 року за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги відповідачу нарахована пеня у розмірі 405,73 грн. Також, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 3% річних від простроченої суми основного боргу складають: 407 грн., 40 коп. Основний борг з урахуванням індексу інфляції складає: 4630 грн., 22 коп. Указану суму заборгованості, а також 3% річних та пеню позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року, указану позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 21 серпня 2020 року на підставі ухвали суду, з метою виконання вимог частини 1 статті 189 Цивільного процесуального кодексу України розпочато підготовче провадження у справі, розгляд якої здійснюється у загальному порядку. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за відсутності представника закладу, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву та заперечень проти позову не надала. Будь-яких заяв та клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило. У зв`язку з цим, зі згоди представника позивача, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються виконання зобов`язань за договором про надання послуг. Судом встановлено, що між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» та [PERSON] , було укладено Договір №02-2212 про надання освітніх послуг від 30 серпня 2013 року. Відповідно до розділу І Договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити навчання за заочною формою навчання, за спеціальністю: практична психологія, з присвоєнням ступеня вищої освіти «бакалавр». Згідно з п. 4.1. Договору загальна вартість освітньої послуги становить 22400 грн. Відповідно до розділу І Договору, строк надання освітньої послуги починається з 1 курсу 1 семестру, з 01.09.2013 по 30.06.2017. На підставі наказу №705-с від 02.07.2015 «Про особовий склад студентів психолого-педагогічного факультету» відповідачу було надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 02.07.2015 по 02.06.2018. 04 червня 2018 року відповідно до наказу №452-с «Про особовий склад студентів психолого-педагогічного факультету» відповідача відраховано з університету за невиконання індивідуального навчального плану. Відповідач у порушення умов Договору в період з 01.10.2016 по 05.11.2018, не оплатила за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, позивачем було здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми та пені, на загальну суму 5443,35 грн, з яких: - 4630,22 грн - сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції; - 407,40 грн - три відсотки річних; - 405,73 грн - пеня. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що оплату за фактично отримані відповідачем освітні послуги в добровільному порядку позивачу, не здійснено, що свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з оплати вказаних послуг. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості, просив, у тому числі, стягнути інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок суми заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період. Таким чином, оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем за отримані освітні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги, щодо стягненні пені за договором, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. При цьому, як зазначено у ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Водночас відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня та штраф за договором - це різновиди неустойки. А неустойка - один зі способів забезпечення виконання договірних зобов`язань, а тому вимоги про її сплату повинні бути оформлені в письмовій формі. Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що за умовами укладеного Договору про надання освітніх послуг сплату неустойки у вигляді пені за порушення виконання зобов`язань не передбачено та у даному випадку її сплату прямо не передбачено законом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4630,22 грн та трьох відсотків річних у розмірі 407,40 грн, а вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1945,32 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial