Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 18 липня 2019 року заступник керівника Кременецької місцевої прокуратури Михальчишин В.А. в інтересах держави в особі: Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про відшкодування понесених витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. 2. Позов обґрунтований тим, що ухвалою Кременецького районного суду від 12 листопада 2018 року кримінальне провадження щодо [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст.. 46 КК України. Вказана ухвала набрала законної сили. Ухвалою суду встановлено, що 02 червня 2018 року близько 18:00 год., водій [PERSON] , керував технічно-справним автомобілем «MERCEDES BENZ», р.н. [NUMBER] та з одним пасажиром рухався другорядною дорогою по вул. Українській у м. Шумськ від його центру в напрямку м. Тернополя. Під час руху [PERSON], в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 в частині визначення поняття «дати дорогу», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перевага» Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України), не враховував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Наблизившись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, а саме вулиць: Українська - Волинська М. Шумськ, водій [PERSON] мав намір виїхати на головну дорогу (автодорогу Остріг - Кременець). У цей час по даній головній дорозі, а саме по вул. Українській в напрямку вул. Волинської міста Шумськ рухався автомобіль «ЗИЛ-130», р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Порушуючи вимоги п.п. 10.1., 16.11 Правил дорожнього руху України, дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, [PERSON] , перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не надав дорогу автомобілю «ЗИЛ-130». р.н. [NUMBER] , який наближався до вказаного перехрещення проїзних частин по головній дорозі. Таким чином, своїми діями, які не відповідали вищевказаним вимогам пунктів ПДР України, [PERSON] створив такі умови, в яких не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху, виїхав на головну дорогу по якій рухався автомобіль «ЗИЛ-130», де допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем «ЗИЛ-130», р.н. [NUMBER] , які в первинний момент зіткнення контактували передніми частинами. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MERCEDES BENZ» - [PERSON] отримала наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, із зовнішніми ушкодженнями - «забійно-рвані» рани чола та надбрівної ділянки зліва із ознаками забиття м`яких тканин; закриту травму лівої нижньої кінцівки у вигляді закритого внутрішньо суглобового багатоуламкового перелому верхньої третини великогомілкової кістки, перелом латерального виростка стегнової кістки, із зовнішніми ушкодженнями, підшкірною гематомою зовнішньої поверхні лівої гомілки у верхній третині, що супроводжувалась розвитком місцевого гіпертензивно - ішемічного синдрому лівої гомілки, які за ознакою тривалого (більше 21 день) розладу здоров`я належать до середньої тяжкості. Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм [PERSON] вище перелічених вимог ПДР України та отриманням середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілою [PERSON] . Потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо - травматологічному відділенні Тернопільської університетської лікарні з 04.06.2018 року по 03.07.2018 року, вартість витрат на лікування останньої становить 12600 грн. А тому, просить стягнути з [PERSON] на користь держави витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 12600 грн. 00 коп. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження на 05 лютого 2020 року. 4. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року у зв`язку із неявкою відповідача судове засідання відкладено на 06 березня 2020 року. 5. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року у зв`язку із неявкою відповідача судове засідання відкладено на 10 квітня 2020 року 6. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила письмова заява про слухання справи у його відсутності з повним підтриманням позовних вимог. 7. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 9. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.11.2018 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою [PERSON] ; кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018210222222131 від 02.06.2018 р., відносно [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито. 10. Згідно із листа комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня Тернопільської області» Тернопільської обласної ради від 27.09.2019 р. № 01-3/1634 слідує, що хвора [PERSON] , 1933 р.н., жителька [ADDRESS] перебувала на стаціонарному лікуванні ортопедо-травматологічному відділенні з 04.06.2018 р. по 03.07.2018 р. Вартість затрат на лікування та перебування становить 12600 грн. 11. Як вбачається із листа від 03.01.2020 р. № 2131/4-27-вих20 Кременецькою місцевою прокуратурою повідомлено комунальне некомерційне підприємств «Тернопільська університетська лікарня Тернопільської області» Тернопільської обласної ради щодо звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави, в особі комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня Тернопільської області» Тернопільської обласної ради до фізичної особи [PERSON] , про відшкодування понесених витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. ІV. Оцінка Суду. 12. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 13. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 14. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 15. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. 16. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. 17. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. 18. Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 19. Надані заступником керівника Кременецької місцевої прокуратури докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої особи від злочину. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги. 20. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 21. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути із відповідача. З цих підстав,

Outcome: approved