Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 жовтня 2018 року [PERSON] (надалі\~позивач)\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON]\~(надалі\~відповідач)\~про стягнення\~на її\~користь аліментів\~на утримання\~неповнолітнього сина,\~[PERSON],\~[INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні неповнолітній син. Відповідач своїх зобовязань щодо утримання сина не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить її в надзвичайно скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON]\~подав до\~суду заяву\~на позовну\~заяву в\~якій просить\~суд стягнути\~з нього\~на користь\~позивача аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина,\~[PERSON],\~[INFO],\~в розмірі\~1/6\~частини всіх\~видів його\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно до\~досягнення дитиною\~повноліття.\~Обгрунтовуючи свою\~заяву,\~відповідач посилається\~на те,\~що на\~даний час\~у нього\~змінився сімейний\~та матеріальний\~стан,\~ оскільки,\~18\~грудня 2018\~року,\~він зареєстрував\~шлюб з\~[PERSON],\~і має\~від нового\~шлюбу малолітню\~доньку,\~[PERSON],\~[INFO]. Дружина, новонароджена дитина, а також малолітня донька дружини від першого шлюбу, [PERSON], [INFO], знаходяться на його утриманні. Середньомісячний розмір його заробітної плати становить близько 5000,00 гривень. Зазначає, що у разі стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі це призведе до погіршення матеріального становища членів сімї, які перебувають на його утриманні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила суду, що розмір аліментів на утримання сина не є завищеним, оскільки потрібно здійснювати витрати для забезпечення розвитку, навчання, здоровя дитини, та не є таким розміром, що створить відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Разом з тим, позивач звертає свою увагу, що відповідач є батьком дитини та відповідно до норм законодавства повинен утримувати та дбати про його фізичний та духовний розвиток до досягнення сином повноліття. Просить суд позовну заяву задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ній. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на ті підстави, що були ним викладені у заяві поданій до суду. Погоджується сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі не 1/4, як зазначено позивачем в позовній заяві, а в розмірі 1/6 частини. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини 1 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), під час судового розгляду справи здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. 27 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації якого, присвоєно прізвище дружині [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії 1-БК №193137 від 27 липня 2002 року (а.с. 7). Від спільного\~подружнього проживання\~сторони мають\~неповнолітнього сина,\~[PERSON],\~[INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записано [PERSON], а матірю записано [PERSON] (а.с. 7). 04 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, відновлено її дошлюбне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії 1-ОК №048570 від 04 листопада 2008 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 9), 25 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації якого, присвоєно прізвище дружині [PERSON]. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №897, виданою Баришівською селищною радою Київської області 10 жовтня 2018 року (а.с. 10). Як вбачається з наданого відповідачем свідоцтва про шлюб, виданого Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 18 грудня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 18 грудня 2018 року (а.с. 33). Свідоцтво про народження свідчить про те, що 12 січня 2018 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с. 34). Від першого шлюбу [PERSON] має малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно якого батьком записано [PERSON], а матірю записано [PERSON] (а.с. 35). V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК) батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181\~СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. Суд зауважує, що така обставина, що відповідач зареєстрував шлюб вдруге, утримує трьох членів нової родини, а тому немає змоги сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі, не є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до\~ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків, який визначений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та закріплюється в сімейному законодавстві. Проаналізувавши все вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки сторони від спільного подружнього проживання мають дитину, яка утримується за рахунок позивача, відповідач є особою працездатною, молодого віку, батьком, який за законом зобов'язаний утримувати свою дитину до повноліття та ним не надано належних та безспірних доказів погіршення його матеріального стану в разі стягнення з нього аліментів у зазначеному позивачем розмірі, суд вважає заперечення відповідача щодо позовних вимог, безпідставними. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182\~СК Суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; -відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. Сукупність приведених\~доказів,\~їх оцінка\~переконують суд\~про наявність\~підстав для\~стягнення з\~відповідача коштів\~на утримання\~неповнолітнього сина,\~[PERSON],\~[INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., відповідно до ст. 7 Закону «Про державний бюджет на 2018 рік». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Враховуючи ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: approved