Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із цим позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] успадкувала автомобіль «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , право керування яким мала і раніше, і наразі є власником автомобіля. 20.08.2017 за участі відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «SEAT CORDOBA», д/н [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна подія. Так, [PERSON] , рухаючись на автомобілі заднім ходом, здійснив наїзд на належний їй наразі автомобіль, який був припаркований біля ринку, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 27.10.2017 [PERSON] було визнано винуватим у ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на день ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», але 01.11.2018 її чоловік [PERSON] отримав від страхової компанії відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідачем матеріальна шкода їй до цього часу не відшкодована. За висновком проведеного експертного автотоварознавчого дослідження №33 від 26.09.2017 вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , складає 12174,11 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь вказану суму матеріальної шкоди та судові витрати в сумі 4440,80 грн, які складаються з судового збору 840,80 грн,витрат на професійну правничу допомогу 2000,00 грн та на залучення експерта і проведення експертизи 1600,00 грн. ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.79). Представник позивача адвокат Онілов В.Л. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обґрунтувавши їх викладеними у позовній заяві обставинами. Додав, що причиною відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування стала відмова свого часу [PERSON] від позову до страхової компанії. Первісно, ще до пред`явлення першого позову, [PERSON] звернувся до страхової компанії, але там визначили малу суму, і тому він не погодився і звернувся до суду. Спадкоємиця [PERSON] позивач [PERSON] до страхової компанії не зверталася. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і вказав, що він готовий понести відшкодування за франшизою за страховим полісом в розмірі 2000,00 грн. 23.08.2017 він був разом із [PERSON] у страховій компанії, там йому роз`яснили, що франшиза має бути сплачена ним тоді, коли позивач отримає страхову виплату. З висновком експерта щодо вартості матеріальної шкоди він не згодний, вважає суму завищеною, на експертизу його не запрошували. На його думку, сума шкоди дорівнює десь 2000,00-3000,00 грн. З сумою, визначеною страховою компанією як страхове відшкодування в розмірі близько 6000,00 грн він був згодний. Коли відвідував страхову компанію наприкінці 2017 року, дізнався, що [PERSON] не надали туди своїх реквізитів для перерахування грошей. Також вважає завищеною суму судових витрат. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Крайній О.В. також заперечував проти позову, посилаючись на наданий відповідачем відзив. Так, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, пошкоджений автомобіль позивача був оглянутий уповноваженим представником СК «Альфа-Гарант» і вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу склала 6421,17 грн. Шкоди позивачеві має відшкодовувати страховик згідно з лімітом відповідальності. Власник автомобіля вже двічі звертався до суду з позовом до [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант», 27.04.2018 судом була прийнята відмова позивача від позову, а в іншій справі 23.01.2019 позовна заява була залишена судом без розгляду. Також вважає пропущеним строк позовної давності, оскільки ДТП відбулася 20.08.2017, а [PERSON] звернулася до суду 29.08.2020. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи ТДВ СК «Альфа-Гарант» до суду не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. 21.10.2020 представником відповідача адвокатом Крайнім О.В. заявлене суду клопотання про поновлення відповідачеві [PERSON] строку на подання відзиву на позовну заяву. 24.12.2020 представником відповідача адвокатом Крайнім О.В. заявлене суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». В ході судового розгляду за клопотанням сторін судом надавався час для вирішення питання можливості укладення мирової угоди. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 21.08.2020 до відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла до суду 02.09.2020. 03.09.2020 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, судове засідання призначено на 01.10.2020, відповідачеві запропоновано подати судові письмовий відзив на позов. 03.11.2020 ухвалою суду відповідачеві [PERSON] встановлено строк для подання відзиву, який був отриманий судом 11.11.2020 разом із підтвердженням надсилання відзиву позивачеві. Ухвалою суду від 24.12.2020 до участі у справ в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третій особі запропоновано подати суду письмові пояснення у справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що легковий автомобіль «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , на час розгляду цієї справи належить [PERSON] (а.с.11), право власності на автомобіль набуте позивачем у порядку спадкування після смерті [INFO] чоловіка позивача [PERSON] (а.с.30-33). 20.08.2017 за участю автомобілів «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , та «SEAT CORDOBA», д/н [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна подія. Так, згідно з постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 27.10.2017 у справі №226/1555/17, 20.08.2017 о 10-30 водій [PERSON] біля ринку в м-ні Світлому м. Мирнограда, керуючи автомобілем «SEAT», д/н [NUMBER] , під час заднього руху здійснив наїзд на автомобіль «ЗАЗ», д/н [NUMBER] , який на той момент стояв, і який перебуває під керуванням [PERSON] . Внаслідок цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою, яка набрала законної сили 07.11.2017, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, і на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/69903573). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на 20.08.2017 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», про що наявний поліс №АК/3480055 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 01.04.2017 до 31.03.2018 включно. За цим полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн, а розмір франшизи 2000,00 грн (а.с.12). 28.08.2017 [PERSON] складене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого на ім`я генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якому зазначені учасники та викладені обставини ДТП, наведено детальний опис пошкоджень транспортного засобу та розмір страхового відшкодування, який заявник вважає задовільним (10000,00 грн) (а.с.13-14). Відповідно до дослідження №33 експертного автотоварознавчого дослідження за фактом аварійних ушкоджень автомобіля «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , від 26.09.2017 вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), завданої володільцю автомобіля «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , на момент проведення дослідження може становити 12174,11 грн, а вартість відновлювального ремонту цього автомобіля (з технічної точки зору) на момент проведення дослідження може становити 9775,38 грн (а.с.20-28). 20.11.2017 [PERSON] в інтересах [PERSON] пред`явлено [PERSON] претензію щодо виплати відшкодування (франшизи), якою просила відповідача провести взаєморозрахунки за його страховим полісом в частині передбаченої франшизи в сумі 2000,00 грн та понесених нею витрат на залучення експерта в розмірі 1600,00 грн (а.с.17-18). Як вбачається з акту виконаних робіт №87 від 11.12.2017, в автомобілі «ЗАЗ SENS», д/н [NUMBER] , виконані ремонтно-кузовні роботи на суму 900,00 грн, малярні роботи на суму 950,00 грн, вартість лакофарбових та підготовчих матеріалів склала 2640,00 грн, деталей авто 5300,00 грн, а загалом 9790,00 грн (а.с.80а,81). Згідно з листом від 20.12.2017, спрямованим ТДВ «СК «Альфа-Гарант» [PERSON] , сума страхового відшкодування з урахуванням передбаченої франшизи в розмірі 2000,00 грн становить 4421,17 грн, дослідження №33 експертного автотоварознавчого дослідження від 26.09.2017 не може прийматися до уваги через те, що в ньому враховане пофарбування задніх лівих дверей автомобіля, яке не відноситься до пошкоджень, завданих автомобілю внаслідок ДТП 20.08.2017. Для отримання страхового відшкодування запропоновано надати документи за переліком та реквізити для перерахування грошових коштів (а.с.88). Зі звіту №17-D/38/7 від 15.09.2017, замовленого СК «Альфа-Гарант», вбачається, що матеріальний биток, завданий власнику КТЗ ЗАЗ SENS, д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження, складає 6421,17 грн (а.с.89-96). 01.11.2018 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» листом повідомило власника автомобіля [PERSON] про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 27.04.2018 у справі №226/2392/17 прийнято відмову представника позивача [PERSON] [PERSON] від позову до [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 20.08.2017, провадження у справі закрите (а.с.15). V. Оцінка суду. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями п.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює\~підвищену\~небезпеку. Стаття 22 ЦК України\~визначає, зокрема, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей\~11,22,599,1166-1168 ЦК України\~факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2\~ст.1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон №1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 цього Закону\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей\~9,22-31,35,36 Закону №1961-IV\~настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Втім, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Суд зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, не є абсолютним і може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, але який був укладений на користь третіх осіб.\~ Відповідно до\~статті 9 Закону №1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. В даній справи визначений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 грн на одного потерпілого (а.с.12). Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону №1961-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом №1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Заявлена [PERSON] до відшкодування сума матеріальної шкоди становить 12174,11 грн, що не перевищує розміру страхової суми за шкоду, завдану майну (100 000 грн на одного потерпілого), відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] . З огляду на вказане суд погоджується з доводами сторони відповідача, яка заперечувала проти відшкодування потерпілому страхового відшкодування, оскільки вважала, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. \~ \~ \~ \~Суд не приймає доводів сторони позивача про те, що [PERSON] було відмовлено ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у виплаті страхового відшкодування, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~Статтею 37 Закону №1961-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку (зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи відсутнє і сторонами не надавалося суду рішення страхової компанії про відмову у виплаті потерпілому страхового відшкодування з підстав, визначених у ст.37 Закону №1961-IV. Наявний у справі лист страховика від 20.12.2017 (а.с.88) підтверджує наявність страхового випадку і підстав для виплати страхового відшкодування, правом на отримання якого [PERSON] не скористався. А одержаний [PERSON] в подальшому лист страховика від 01.11.2018 (а.с.15) лише констатує відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відмову [PERSON] від позову до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і [PERSON] та постановлення відповідної ухвали суду про закриття провадження у справі. Відомостей про звернення [PERSON] до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з вимогою про виплату їй як спадкоємцю та поточному власнику пошкодженого через ДТП майна страхового відшкодування та відмову у цьому під час розгляду справи не встановлено, представником позивача в судовому засіданні підтверджено суду, що до страхової компанії після 01.11.2018 а ні [PERSON] , а ні в подальшому [PERSON] не зверталися. Таким чином, підстав вважати, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, що породжує імперативний обов`язок винуватця у ДТП відшкодувати завдану шкоду, немає. Оскільки позивач не зверталася до страховика відповідача та не отримала його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явила вимогу до відповідача про відшкодування шкоди, позовні вимоги з огляду на викладене вище задоволенню не підлягають. Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі, понесені позивачем, в силу положень ст.141\~ЦПК України через відмову у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed