Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 28.08.2021 звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту, продовження строку для прийняття спадщини, згідно якого просить суд: - встановити факт того, що [PERSON] опікувався і матеріально забезпечував померлих [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] більш ніж 5 років, тобто з початку 2012 року по день їх смерті; - визначити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , яка з 23.12.1986 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу, на підставі рішення ІІІ сесії V скликання Молодіжненської сільської ради за №53-V від 09.06.2006 подружжя отримало у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5123782000020020723). Державний акт видано на ім`я [PERSON] . Позивач стверджує, що після смерті [PERSON] ніхто не звертався до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, хоча він опікувався та матеріально забезпечував сестру померлих, користувався спірною земельною ділянкою. Також, позивач вказує в позові, що після смерті [PERSON] , інших рідних у [PERSON] не залишилось, єдина його сестра [PERSON] є громадянкою Російської Федерації та проживає в Росії. Тому він продовжував опікуватись [PERSON] , який мав поганий стан здоров`я, допомагав йому фінансово, сплачував податки та комунальні внески за обслуговування земельною ділянкою, користувався нею, здійснював насадження рослин, обробляв її, збирав врожай, тощо. Позивач посилається в позові на те, що зважаючи на вказані обставини, [PERSON] мав намір розпорядитись вказаним майном на випадок своєї смерті на користь позивача, однак [INFO] помер. Сестра [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась та відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого брата, не заперечує проти того, щоб вказана земельна ділянка перейшла до брата дружини померлого [PERSON] - [PERSON] , доказом чого є її нотаріально посвідчена заява. У червні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак листом він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому роз`яснено право звернення до суду із заявою про продовження строку прийняття спадщини. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] також відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, тому даною справою можуть зачіпатись його права та обов`язки. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив, відзиву на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про день слухання справи належним чином, тому приймаючи до уваги позицію інших сторін по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 08.09.2021 відкрито провадження у справі (а.с.34). Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд (а.с.40). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.07.2017 (а.с.14). [PERSON] з 23.12.1986 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (с.с.11). За час шлюбу, на підставі рішення ІІІ сесії V скликання Молодіжненської сільської ради за №53-V від 09.06.2006 подружжя отримало у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5123782000020020723). Державний акт видано на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією державного акту серії ЯГ №957448 від 26.03.2007 (а.с.21). Сестра [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась та відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого брата, не заперечує проти того, щоб вказана земельна ділянка перейшла до брата дружини померлого [PERSON] - [PERSON] , доказом чого є її нотаріально посвідчена заява (а.с.25-26). У червні 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Слаєвої Р.К. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому роз`яснено право звернення до суду із заявою про продовження строку прийняття спадщини, що підтверджується копією відповіді №222/01-16 від 02.07.2021 (а.с.19). Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність документів, що підтверджують родинні відносини, або заповіт. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Суд бере до уваги наявність в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви сестри [PERSON] , яка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась та відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого брата та не заперечує проти того, щоб вказана земельна ділянка перейшла до брата дружини померлого [PERSON] - [PERSON] (а.с.25-26). Враховуючи значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту перебування на утриманні має для заявника юридичне значення і потрібне для можливості звернення до тнотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. На підставі викладеного, суд вважає за можливе встановити факт перебування померлих на утриманні позивача. Щодо вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.76 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини протягом два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: approved