Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Фізична особа - підприємець [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки, простроченої орендної плати за договором оренди устаткування та штрафу за несвоєчасне повернення предмету оренди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.12.2019 року між ним та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений договір оренди обладнання № 10/4 (далі - Договір), відповідно до якого позивач передав відповідачу у тимчасове платне користування обладнання, перелік, кількість і вартість якого була зазначена в акті приймання-передачі від 10.12.2019 року до вищезазначеного Договору. Відповідачем при укладенні Договору сплачено передплату у розмірі 200 грн. за користування обладнанням за період з 11.12.2019 року по 12.12.2019 року включно. Станом на дату подачі позову відповідач обладнання позивачу не повернув, починаючи з 13.12.2019 року не сплачував орендну плату за Договором, на письмове повідомлення від 07.04.2020 року про припинення договору оренди та відмову від подальшого перебування предмету оренди у відповідача, в тому числі і на умовах автоматичної пролонгації, належним чином не відреагував. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за договором оренди обладнання від 10.12.2019 року за період з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року у розмірі 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., неустойку за період з 29.04.2020 року по 27.05.2020 року у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп., штраф за несвоєчасне повернення предмету оренди у розмірі 12 770 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят) грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 10.12.2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання № 10/4, відповідно до якого позивач передає, а відповідач приймає у платне користування обладнання, що належить позивачу на правах приватної власності, перелік переданого в оренду обладнання, його кількість і вартість зазначена в акті приймання-передачі від 10.12.2019 року (а.с. 9-12). Судом також встановлено, що згідно з актом приймання-передачі обладнання (в оренду) від 10.12.2019 року, об`єкти оренди були передані позивачем відповідачу у строкове користування на дві доби з 11.12.2019 року по 12.12.2019 року включно з передплатою 200 грн. (а.с. 13). Із матеріалів справи вбачається, що після спливу договору оренди відповідач продовжив користуватися отриманим обладнанням, доказів його повернення позивачу матеріали справи не містять. Судом також встановлено, що 08.04.2020 року позивач рекомендованим листом надіслав відповідачу Претензію № 07.04.2020 року про припинення з 07.04.2020 року Договору оренди обладнання № 10/4 від 10.12.2019 року, укладеного сторонами, додатково зазначив про необхідність повернення наданого в оренду обладнання в 5 денний строк та сплатити грошову суму в розмірі 54 300 грн., яка складається з вартості одержаного майна у розмірі 6 300 грн., заборгованості за оренду обладнання у розмірі 11 800 грн., неустойку по орендній платі у розмірі 23 600 грн., штрафу у розмірі 12 600 грн., проте таке повідомлення 24.04.2020 року було повернуто позивачу у зв`язку із закінченням терміну встановленого строку зберігання (а.с. 14-19). В той же час, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем повідомлення-вимоги позивача, внесення орендної плати чи повернення обладнання відсутні. Оскільки, станом на день звернення до суду, відповідач у добровільному порядку обладнання не повернув, умови вищевказаного договору не виконав, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вказує, що стаття 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Відтак, суд доходить висновку, що вказаний договір оренди, підписаний сторонами, є підставою виникнення відповідних договірних зобов`язань у відповідача, у тому числі щодо сплати орендної плати, та, у випадках передбачених таким договором, штрафних санкцій за порушення таких договірних зобов`язань . Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі за період з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року у розмірі 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пункт 5.2.1. Договору передбачає обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплатити орендну плату. Як вбачається із матеріалів справи, згідно акту приймання-передачі до Договору № 10/4 від 10.12.2019 року, ціна користування предметом оренди складає 100 грн. на добу (а.с. 13). Відповідно до п. 3.7. Договору, строк оренди обладнання визначається у акті приймання - передачі обладнання та може бути продовжений шляхом укладання додаткової угоди. Оскільки з 07.04.2020 року Договір між сторонами припинений (в повідомленні від 07.04.2020 року позивач зазначив про припинення договору оренди обладнання з 07.04.2020 року), доказів укладення додаткової угоди між сторонами суду не надано, то за період з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року, суд доходить висновку, що у відповідача виник обов`язок сплати орендної плати за 116 діб. Оскільки всупереч наведеним положенням Закону та умов Договору, відповідач з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року продовжував користуватися орендованим обладнанням без сплати орендної плати, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення несплаченої відповідачем орендної плати за період з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року у розмірі 100 грн. х 116 діб = 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., є цілком обґрунтованим, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про одночасне стягнення неустойки у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. та штрафу за несвоєчасне повернення предмету оренди у розмірі 12 770 (дванадцять тисяч сімсот сімдесят) грн. 00 коп., суд зазначає про наступне. У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Згідно зі ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд, у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Відповідно до положень ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Відповідно до п. 3.9. Договору у випадку неповернення обладнання орендарем після закінчення строку оренди, оренда вважається продовженою, а нарахування орендної плати відбувається у подвійному розмірі від вартості оренди, зазначеної в акті приймання-передачі або в додатковій угоді, за кожен день неповернення обладнання. Пунктом 6.1.2. Договору передбачено, що за несвоєчасне повернення обладнання орендар сплачує орендодавцю неустойку у подвійному розмірі орендної плати за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі подвійної вартості орендованого обладнання. Тобто в даному випадку розмір та підстави нарахування неустойки та штрафу прямо передбачено договором, що укладений між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, внаслідок прострочення відповідачем сплати орендної плати більше 3 місяців в односторонньому порядку припинив Договір та направив відповідачу Претензію із повідомленням про припинення Договору та необхідність повернення наданого в оренду обладнання в 5 денний строк, яку останній одержав на свою поштову адресу, між тим бажання отримати особисто не виявив. 24.04.2020 року таке повідомлення було повернуто позивачу, 5 денний строк з дня повернення повідомлення про припинення договору оренди сплив 29.04.2020 року, обладнання повернуто не було. Відтак в даному випадку, наявні умови для застосування до відповідача штрафних санкцій, що передбачені вказаним договором оренди. Разом із цим, суд зазначає, що відповідно до положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, заявлені до стягнення неустойка та штраф (є різновидом неустойки як юридичної відповідальності) є одним видом цивільно-правової відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф і неустойка нараховані за одне і те ж порушення, а тому їх одночасне застосування свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки відповідач допустив порушення умов укладеного Договору, тому позивачем обґрунтовано нараховано неустойку за кожний день прострочення в подвійному розмірі плати за користування обладнанням за період з 29.04.2020 року по 27.05.2020 року у розмірі (28 діб х 100) х 2 = 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача, а позовні вимоги про стягнення штрафу задоволенню не підлягають. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають лише частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за Договором оренди обладнання від 10.12.2019 року лише заборгованість по орендній платі за період з 13.12.2019 року по 07.04.2020 року у розмірі 11 600 (одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. та неустойка за період з 29.04.2020 року по 27.05.2020 року у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп., а всього 17 200 (сімнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп., в решті позову необхідно відмовити. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 54 коп. (17 200 грн. 00 коп. х 840 грн. 80 коп. : 29 970 грн. 00 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial