Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

КП «Житлосервіс» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1862,64 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що КП «Житлосервіс» є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач у справі є співвласником [ADDRESS] у вказаному будинку, а тому відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Цивільного кодексу України зобов'язаний брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Разом з тим відповідач у справі не сплачував спожиті послуги і у нього утворилась заборгованість станом на 01.10.2017 року в загальній сумі 1862,64 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що вказана заборгованість за надані послуги утворилась з серпня 2007 року по грудень 2010 року включно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. До початку розгляду справи по суті звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати заборгованість, нараховану КП «Житлосервіс» в сумі 1862,64 грн. безпідставною та такою, яка підлягає списанню (скасуванню), та зобов'язати КП «Житлосервіс» списати заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1862,64 грн. Зазначив, що КП «Житлосервіс» фактично послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.08.2007 року до 31.12.2010 року не надав, оскільки згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 30.05.2006 року №645947 вже існувало ОСББ «Добробут Ізяславський», яке самостійно обслуговувало будинок [ADDRESS]. Крім того, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових території з відповідачем укладено в січні 2011 року, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з серпня 2007 року по грудень 2010 року. Згідно заяви від 01.12.2017 року [PERSON] просив повернути поданий ним зустрічний позов по зазначеній справі до вирішення питання судом про прийняття її до розгляду і об'єднання із первісним позовом. Згідно ухвали Ізяславського районного суду від 08.12.2017 року відповідна заява була задоволена та зустрічний позов [PERSON] до КП «Житлосервіс» у зазначеній справі був повернутий останньому. Крім того, 08.12.2017 року [PERSON] подав заяву, в якій просив суд при вирішенні справи за позовом КП «Житлосервіс» до нього про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1862,64 грн. застосувати строк позовної давності та повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши доводи сторін, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993 року №303 квартира за адресою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить [PERSON] та [PERSON]. Як зазначено у вказаному свідоцтві, квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаний факт підтверджується також довідкою КП Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації від 11.10.2017 року №197. При цьому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом Ізяславським відділом реєстрації актів громадянського стану 12.03.1999 року, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис за №37. Згідно акту від 01.08.2007 року житловий будинок по [ADDRESS] передано на баланс КП «Житлосервіс», як організації, яка здійснює послуги з утримання багатоквартирного житлового будинку та прибудинкової території за відповідною адресою. Рішеннями виконкому Ізяславської міської ради №108 від 28.07.2006 року, №60 від 18.04.2008 року, №135 від 22.12.2010 року, №16 від 25.02.2011 року, №114 від 14.10.2014 року затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, якими керувалось КП «Житлосервіс» при нарахуванні вартості власних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій. В матеріалах справи наявні наряди-завдання, якими підтверджується надання КП «Житлосервіс» послуг з утримання будинку та прибудинкової території по провул. Вокзальному,2. Таким чином, КП «Житлосервіс», отримавши на баланс від КП «Житлово-комунальне підприємство» житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], маючі повноваження на надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, фактично надавало їх з серпня 2007 року по вересень 2017 року, в зв'язку із чим понесло матеріальні витрати на їх надання. Відповідач споживав вказані послуги, але не оплачував їх. Статтею 332 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги включають в себе і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). В матеріалах справи наявні договори від 12.01.2011 року №2910 та від 10.03.2011 року, укладені між [PERSON] та КП «Житлосервіс» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що також підтверджує обов'язок відповідача оплачувати вищезазначені послуги у встановлені договором строки. При цьому слід зазначити, що незважаючи на те, що у ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», в редакції, що діяла в момент виникнення спірних правовідносин, й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до п.1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, проте такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Також п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24 січня 2006 року № 45 встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тому доводи [PERSON] про відсутність підстав для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з серпня 2007 року по грудень 2010 року, оскільки договір на надання житлово-комунальних послуг з ним укладено в січні 2011 року, не заслуговують на увагу. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що послуги з утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території протягом 2007 - 2011 років надавались ОСББ «Добробут Ізяславський». Так, матеріали справи не містять достатніх, об'єктивних та документально підтверджених доказів про самостійне надання послуг ОСББ «Добробут Ізяславський» щодо утримання вказаного будинку та прибудинкової території. В судовому засіданні встановлено, що об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Добробут Ізяславський» не було передано на баланс житловий багатоквартирний будинок [ADDRESS], а тому саме КП «Житлосервіс», як балансоутримувач вказаного будинку, відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги», «Правил утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» несе відповідальність за стан вказаного будинку та прибудинкової території, починаючи з серпня 2007 року і до моменту звернення до суду. Разом з тим, як вбачається із розрахунку суми заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, наданого представником КП «Житлосервіс», сума заборгованості відповідача утворилась за період з серпня 2007 року по грудень 2010 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутись з позовом до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст.267 ЦК України строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. КП «Житлосервіс» звернулося до суду з позовом 12.10.2017 року, а отже, його вимоги, а саме стягнення заборгованості, що виникла за період з серпня 2007 року по грудень 2010 року включно, заявлені поза межами строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають. Також судом взято до уваги факт оплати відповідачем послуг, наданих позивачем, за період з січня 2011 року по вересень 2017 року включно, що підтверджується наданими у справу копіями платіжних квитанцій та розрахунком суми заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed