Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У лютому 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) за участі третьої особи Міністерства юстиції України про визнання недійсним договору даруванняземельної ділянки від 24.04.2004. На обґрунтування позову вказав, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю належала земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] площею 0,0598 га. Проте згодом йому стало відомо, що дана ділянка належить його сину [PERSON] на підставі договору дарування від 24.04.2004. Позивач зазначає, що земельну ділянку він не дарував, а підпис в оспрюваному договорі дарування йому не належить. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Палагута Л.О., надала письмові пояснення на позов та просила розглянути справу за її відсутності. Пояснила, що 24.04.2004 нею за реєстровим № 2270 було посвідчено договір дарування між дарувальником [PERSON] та обдаровуваним [PERSON] . До посвідчення договору нею були встановлені особи сторін договору, перевірено їх дієздатність, роз`яснено зміст відповідних положень ЦК України, а також отримана згода дружини дарувальника [PERSON] . У серпні 2017 р. до неї звернувся [PERSON] та просив розірвати договір дарування посилаючись погіршення стосунків з сином, на що йому було роз`яснено, що розірвати договір можливо лише в судовому порядку. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2017 відкрито провадження за даним позовом та у справі призначено судове засідання на 08.12.2017 (а.с. 14). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2017 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 27). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. та у справі призначене підготовче засідання на 06.06.2018 (а.с. 34). 06.06.2018 в зв`язку з неявкою учасників процесу підготовче судового засідання відкладено на 19.09.2018 (а.с. 37). Підготовче засідання 19.09.2018 не відбулося у зв`язку з відсутністю судді (а.с.47). 20.12.2018 суд вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, виключив з числа учасників справи Міністерство юстиції України, залучив до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагуту Л.О., задовольнив клопотання представника позивача про витребування від нотаріуса оригінального примірника оскаржуваного договору дарування, встановив строки для подання заяв по суті справи та відклав підготовче засідання на 06.03.2019 (а.с. 51-53, 57). 01.03.2019 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палагути Л.О. надійшли пояснення на позовну заяву (а.с. 60-61). 06.03.2019 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладене на 22.07.2019 (а.с. 62). 12.03.2019 від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 63-64). 22.07.2019 у зв`язку з ненадходженням від третьої особи оскаржуваного договору дарування та зразків підпису та почерку позивача підготовче засідання відкладене на 27.09.2019 (а.с. 72). 27.09.2019 у зв`язку з ненадходженням від третьої особи оскаржуваного договору дарування та зразків підпису та почерку позивача підготовче засідання відкладене на 17.12.2019 (а.с. 90). 19.08.2019 від третьої особи надійшли копії матеріалів справи нотаріального посвідчення оскаржуваного договору дарування (а.с. 78-87). 17.12.2019 у зв`язку з ненадходженням від третьої особи оскаржуваного договору дарування та зразків підпису та почерку позивача підготовче засідання відкладене на 06.03.2020 (а.с. 102). 06.03.2020 судом постановлено ухвалу про призначення почеркознавчої експертизи, повторне витребування від третьої особи оригінального примірника оскаржуваного договору, зобов`язання позивача надати вільні та експериментальні зразки підпису та зупинення провадження у справі (а.с. 112-114). 27.05.2020 від третьої особи надійшов оригінальний примірник оскаржуваного договору (а.с. 121). 09.10.2020 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи з повідомленням про залишення ухвали про призначення експертизи без виконання у зв`язку з несплатою вартості експертизи (а.с. 135-136). 12.10.2020 судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 10.02.2021 (а.с. 137). В судове засідання позивач, його представник, відповідач та третя особа не з`явилися, проте ураховуючи, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, при цьому сторона позивача систематично не з`являється в судові засідання, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 24.04.2004 між дарувальником [PERSON] та обдаровуваним [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого дарувальник подарував, а обдаровуваний прийняв в дар належну дарувальнику земельну ділянку площею 0,0598 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надану для садівництва (а.с. 4). Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О. та зареєстрований у реєстрі за № 2270. У частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За змістом цього принципу учасники цивільних відносин самостійно приймають рішення щодо встановлення договірних відносин та їх умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо. Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Отже за своє сутністю договір дарування є безплатним та в більшості випадків одностороннім правочином, юридичним наслідком укладення якого є безповоротне припинення права власника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи. Водночас чинний цивільний закон не пов`язує момент укладення договору дарування з моментом фактичного передання майна у власність. Вони можуть як збігатися, так і бути значно віддалені один від одного. Частина 2 статті 719 ЦК України встановлює, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що у нього не було волевиявлення на дарування належної йому земельної ділянки,договір дарування він не укладав і підпис у даному договорі йому не належить. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Судом установлено, що оскаржуваний договір дарування був посвідчений нотаріально, при цьому дружина позивача [PERSON] надавала нотаріально посвідчену згоду на дарування її чоловіком земельної ділянки та садового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , набутих ними в період шлюбу, на користь сина [PERSON] . Надані третьою особою матеріали справи нотаріального посвідчення оскаржуваного договору свідчать про те, що для його укладення дарувальником надавалися і інші документи, необхідні для його посвідчення, зокрема державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 144947 та довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Зі змісту договору дарування вбачається, що на момент його укладення волевиявлення дарувальника було вільним, усвідомленим і відповідало його внутрішній волі, та йому було роз`яснення наслідки його укладення. Водночас позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. З метою встановлення належності підпису дарувальника в оскаржуваному договорі суд за клопотанням сторони позивача призначив почеркознавчу експертизу, передплату за проведення якої поклав на позивача. 01.06.2020 від експертної установи до суду надійшов рахунок на оплату вартості експертизи, який був скерований позивачу та його представнику для оплати, проте вартість експертизи позивач не сплатив, що зумовило повернення ухвали про призначення експертизи без виконання. Відповідно до положень статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його задоволенні. Зважаючи на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача про відсутність його волі на укладення договору дарування земельної ділянки та відмовляє у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed