Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР звернулася до суду з позовом до до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], а також стягнення з неї аліментів на їх утримання. В позові позивач вказує, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], виховуються в дошкільному відділенні в їх навчальному закладу з 31.08.2011 року на неповному державному утриманні. За період навчання дітей в учбовому закладі мати рідко відвідувала дітей, залишила без піклування, матеріальної та моральної підтримки. [PERSON] свідомо нехтує виконанням батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний стан своїх дітей. Адміністрація намагалася встановити місцеперебування [PERSON], [INFO], та безрезультатно. Згідно довідки Купріянівської сільської ради Вільнянського району [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживає. За результатами опитування сусідів, [PERSON], вела аморальний спосіб життя та неодноразово залишала дітей. В Матвіївській загальноосвітній школі-інтернат [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували з 31.08.2011 року по 31.08.2014 року, як діти, які потребують санаторного лікування, згідно висновку ЛКК Вільнянської ЦРКЛ від 02.11.2011 року № 2470, та не отримують повного державного забезпечення, оскільки не має статусу дитини, яка залишилася без піклування батьків, але адміністрація школи-інтернату не залишає дітей в такі скрутні часи та намагається забезпечити повне утримання, яке діти не отримують від рідної матері. Позивач, КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР у судове засідання не з»явилась, але представник надав до суду відповідну заяву про розгляд справи без їх участі, на заявлених позових вимогах наполягає. При цьому зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Прокурор в судове засідання також не з»явився, але надав до суду відповідну заяву, про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. При цьому зазначила, що прохає суд винести заочне рішення по справі. Третя особа, служба у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації, - не з»явилась, надала до суду відповідну заяву про розгляд справи за їх відсутностю, позовні вимоги підтримують. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, за згоди інших учасників процесу, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України,суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю дітей:сина [PERSON], [INFO] (а.с.14), та доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Мати дітей самоусунулась від виховання своєї дитини. Вона, зареєстрована разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'ям дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до положень абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення і поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, оскільки, як було встановлено не проявляє до дітей материнської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавляться ані здоров'ям, ані подальшою долею дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 150, 164, 180, 183 СК України, враховуючи те, що дитина перебуває на неповному державному забезпеченні, а мати не приймає участі у його вихованні та утриманні, суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], та визначити розмір аліментів на утримання дитини у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.04.2015 р. до досягнення повноліття донькою [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави . На підставі викладеного,

Outcome: approved