Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води) у розмірі 12425,04 гривень, а також понесених ним при пред'явленні позову судових витрат у розмірі 1762,00 гривень, посилаючись на те, щоу період з 01.08.2013 року по 01.05.2018 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою її проживання. На теперішній час [PERSON] не здійснив повну оплату за надані послуги, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12425,04 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав частково, просив суд застосувати позовну давність. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], і споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 р. Згідно з розрахунку суми заборгованості [PERSON] має заборгованість за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 01.08.2013 року по 01.05.2018 року в сумі 12425,04 гривень, яку добровільно ним не сплачено. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідач надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 21.06.2018 року, то він мав право вимагати стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.06.2015 року, однак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період 01.08.2013 року по 01.05.2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач має нести відповідальність за заявленими вимогами у розмірах і в межах строку позовної давності, починаючи з червня 2015 року по травень 2018 року, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з серпня 2013 року по червень 2015 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з червня 2015 року по травень 2018 року розмір заборгованості складає 11072,84 грн. У відповідності з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1570,24 грн. (11072,84 гривень х 1762,00 гривень / 12425,04 гривень = 1570,24 гривень).

Outcome: partial