Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

КС «СуперКредит» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору кредитної лінії № СК-55/0004/16/55/06 від 19.07.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. Також, 19.07.2016 року між КС «СуперКредит» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1, відповідно до п.1 якого позивач надав відповідачу транш у розмірі 5000 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору №1складає 5000 грн. В порушення умов вказаних договорів відповідач зобов`язання не виконував, в зв`язку з чим допустив заборгованість у сумі 14187,92 грн., яка складається із заборгованості по сплаті процентів за період з 25.02.2017 року по 11.04.2019 року в сумі 7015,88 грн., суми несплаченої пені за період з 25.02.2018 року по 11.04.2019 року в сумі 4215,43 грн., суми інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 20.07.2016 року по 28.02.2019 року в сумі 1787,12 грн., трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 20.07.2016 року по 11.04.2019 року в сумі 409,32 грн., трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по процентах за період з 20.07.2016 року по 11.04.2019 року в сумі 737,17 грн., коштів витрачених на листування в сумі 23 грн., які просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про проведення судового розгляду у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, не заперечує заочному розгляду справи та ухваленню заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не надав. Згідно з частиною 1 статті 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд дійшов висновку у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши письмову думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно кредитного договору кредитної лінії № СК-55/0004/16/55/06 від 19.07.2016 року (далі Договір), укладеного між кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем [PERSON] , кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, для ведення особистого селянського господарства, а позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному Додатком (Додатковим договором) до цього договору. Цього ж дня, між сторонами був укладений Додатковий договір № 1 до даного кредитного договору, відповідно до п. 1 якого кредитодавець надав позичальнику транш по кредиту СК-55/0004/16/55/06 від 19.07.2016 року в сумі 5000 грн., сума залишку виданого кредиту на момент підписання даного договору складає 5000 грн. Строк дії даного Додаткового договору з 19.07.2016 року по 19.07.2017 року. На підставі заяви [PERSON] від 22.05.2015 року з кредиту по договору №СК-55/0004/16/55/06 від 19.07.2016 року надано в межах відкритої кредитної лінії черговий транш в сумі 5000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5345 від 20.07.2016 року. Із, наданого позивачем, розрахунку слідує, що станом на 24.02.2017 року питання про стягнення процентів в сумі 1989,02 грн., пені в сумі 2247,25 грн. та частини тіла кредиту в сумі 4999 грн. вирішено Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області. Так, рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.04.2017 року з [PERSON] на користь КС «СуперКредит» стягнуто заборгованість по кредитному договору кредитної лінії № СК-55/0004/16/55/06 від 19.07.2016 року: 4999 грн. - заборгованість по сплаті тіла кредиту; 1989,02 грн. - сума несплачених відсотків; 2247,25 грн. - нарахована сума пені за період з 21.08.2016 року по 24.02.2017 року, а всього в сумі 9235,27 грн. Рішення набрало законної сили 07.07.2017 року. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З огляду на ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Також відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Викладене свідчить про те, що звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення із [PERSON] кредитної заборгованості у повному обсязі, Банк реалізував своє право на дострокове пред`явлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання і у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом. Правовими висновками про застосування відповідних норм права, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (касаційне провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16-ц (касаційне провадження № 14-318цс18) внесена визначеність, зокрема, щодо застосування положень чинного законодавства в частині стягнення з боржника заборгованості на користь кредитора та визначення складових такої заборгованості. Так, Верховний Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів за період з 25.02.2017 року по 11.04.2019 року в сумі 7015,88 грн., суми несплаченої пені за період з 25.02.2018 року по 11.04.2019 року в сумі 4215,43 грн. не підлягає до задоволення. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання виконувалось відповідачем у національній грошовій одиниці України, тобто гривні. З огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань та інфляційних втрат згідно поданих позивачем розрахунків підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі та підтверджені належними доказами. Щодо стягнення витрачених коштів на листування в сумі 23 грн. суд знаходить відмовити, оскільки така вимога не випливає з укладених між сторонами договорів, не відноситься така вимога і до судових витрат виходячи з положень ст. 133 ЦПК України. Судові витрати, зокрема сплачені позивачем, суд вважає необхідним відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача. Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 14 187 грн. 92 коп. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідача стягнуто кошти у сумі 2956 грн. 61 коп., що становить 20,83% від заявлених вимог (2956,61х100: 14187,92). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору на загальну суму 1921 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 400 грн. 14 коп. (1921х20,83:100).

Outcome: partial