Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 13.03.2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні №1 (далі по тексту - КМКЛ № 1, відповідач) за вимогами якого просив визнати незаконним та скасувати наказ від 23.01.2019 № 22 в.о. головного лікаря Київської міської клінічної лікарні № 1 І.Бобошко про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у виді догани. На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу № 41 від 06.05. 2016 позивач був прийнятий на посаду лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного пункту Київської міської клінічної лікарні №1. Наказом № 22 від 23.01.2019 в.о. головного лікаря Київської міської клінічної лікарні І.Бобошко, лікаря-ортопеда-травматолога ТП КМКЛ №1 [PERSON] , було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме, оголошено догану. Позивач вважає, що порушення трудової дисципліни він не допускав. Підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності є надуманими та незаконними. Так, позивачу стало відомо про те, що [PERSON] подав до Департаменту охорони здоров`я у м. Києві звернення, в якому поширив інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме, заявив, що під час огляду дитини, позивач відмовив у грубій формі «мені ваша дитина по-барабану». Дана обставина відображена в Журналі звернень ДОЗ м. Києва. Вказане безпідставне звернення [PERSON] призвело до того, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Позивач вважає, що його системна поведінка, зокрема, в зазначеному випадку, була професійною, толерантною, витриманою, розсудливою та такою, яка не суперечила етиці та деонтології лікаря. Зокрема, при огляді позивачем дитини [PERSON] були присутні медичні працівники травматологічного пункту КМКЛ №1, черговий персонал у складі: медичних сестер [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердити те, що позивач коректно та стримано спілкувався з гр. [PERSON] . Зазначив, що перевірка щодо встановлення наявності порушення позивачем трудової дисципліни не була повною та об`єктивною, зокрема: не були опитані зазначені медичні працівники ТП КМКЛ №1 щодо обставин огляду дитини гр. [PERSON] ; не була здійснена перевірка того, чи мало місце звернення гр. [PERSON] разом із дитиною до цілодобового травматичного пункту Київської міської клінічної дитячої лікарні №2 для встановлення дійсності наявності травми у дитини; не було належним чином перевірено, чи дійсно саме гр. [PERSON] звертався із скаргою на дії позивача, тощо. Телефонна розмова завідуючого відділенням лікарні із гр. [PERSON] не може бути достовірно встановленою обставиною. Не погодився позивач із тим, що ним було порушено правила ведення медичної документації. Звернув увагу суду на те, що позивачем надається невідкладна кваліфікована цілодобова допомога всім без винятку травмованим амбулаторним дорослим хворим із різними ушкодженнями опорно-рухового апарату. Отже, відповідно, реєстрація в журналі амбулаторних хворих, здійснюється стосовно виключно дорослих хворих. В оспореному наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не було зазначено, які саме конкретні пункти посадової інструкції були порушені позивачем. 20.02.2019 позивачем була подана заява до Комісії по трудовим спорам КМКЛ №1, в якій позивач просив ухвалити рішення, яким зобов`язати головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №1 Іванька О.В. скасувати наказ № 22 від 23.01.2019 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Рішенням Комісії по трудовим спорам КМКЛ №1 від 27.02.2019 було ухвалено «вважати рішення адміністрації Київської міської клінічної лікарні №1, згідно наказу від 23.01.2019 №22, про притягнення лікаря ортопеда- травматолога травматологічного пункту [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, правомірним». За таких підстав позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. У встановлений строк відповідачем відзив на позов не подано. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, посилаючись на доводи, що викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та обґрунтувала заперечення такими обставинами. Позивач обіймаючи посаду лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного пункту Київська міська клінічна лікарня №1 відмовив в грубій формі гр. [PERSON] у наданні консультації дитині віком 3,5 років, що підтверджується зверненням останнього зі скаргою на дії такого лікаря до Департаменту охорони здоров`я у м. Києві. Київською міською клінічною лікарнею № 1 було проведено службове розслідування, під час якого встановлено, що до Комунальної бюджетної установи «Контактний центр міста Києва» надійшло звернення гр. [PERSON] , у якому він скаржився на те, що 12.01.2019 звернувшись за медичною допомогою до чергового лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного пункту КМКЛ № 1 [PERSON] з дитиною віком 3,5 років, у якої були скарги на гострий біль у нозі, йому було у грубій формі відмовлено надавати консультацію дитині. Завідувачем травматологічного пункту [PERSON] проведено розслідування даного випадку. За результатами розслідування встановлено, що зазначений у зверненні факт мав місце. Крім цього, порушуючи правила ведення медичної документації та посадової інструкції лікар [PERSON] не здійснив запис про звернення дитини у журнал реєстрації амбулаторних хворих. Представник відповідача вважала, що оспорюваний наказ винесено правомірно, а тому підстави для його скасування відсутні. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. ?10.04.2019 представником позивача було подано заяву про усунення недоліків позову (а.с. 45-46). ?18.06.2019 представником відповідача було подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 65). ?12.11.2019 представником відповідача подано клопотання про виклик свідків (а.с. 82-83). ?23.01.2020 представником позивача було подано клопотання про виклик свідків (а.с. 102). ?23.01.2020 представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 103-104). ?23.01.2020 представником відповідача було подано клопотання про об`єднання вказаної справи в одне провадження зі справою № 753/4022/19 (а.с. 114-115). ?30.04.2020 представниками сторін були подані клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 139-140). ІІІ. Процесуальні дії суду. ?Ухвалою судді Мицик Ю.С. від 01.04.2019 позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 40-41). ?Ухвалою судді Мицик Ю.С. від 11.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 60-61). ?23.01.2020 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у вказаній справі, поновлено процесуальні строки та задоволені клопотання представників сторін про виклик свідків. ?23.01.2020 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання вказаної цивільної справи зі справою № 753/4022/19 (а.с. 129-130). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка суду. Відповідно до наказу № 41 від 06.05.2016 [PERSON] був прийнятий на посаду лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного пункту Київська міська клінічна лікарня №1 (а.с. 13). Під час виконання своїх обов`язків [PERSON] керувався посадовою інструкцією лікаря-травматолога, затвердженої Головним лікарем КМКЛ № 1 [PERSON] 01.06.2017 (далі Інструкція) та положенням про цілодобовий травматологічний пункт КМКЛ, затвердженим Головним лікарем КМКЛ № 1 [PERSON] 02.01.2019 (далі Положення). З даною Інструкцією позивач ознайомлений під підпис 01.06.2017 (а. с. 19-23). Відповідно до п. 1.6 вказаної Інструкції лікар-травматолог у своїй роботі керується чинним законодавством України про охорону здоров`я, Кодексом законів про працю України та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, організацію надання ортопедо-травматологічної допомоги. Згідно п. 2.1. Положення основними завданнями, що покладені на цілодобовий травматологічний пункт КМКЛ №1 є надання невідкладної кваліфікованої цілодобової допомоги всім без винятку травмованим амбулаторним дорослим хворим з різними ушкодженнями опорно-рухового апарату. Наказом № 22 від 23.01.2019 в.о. головного лікаря Київської міської клінічної лікарні І.Бобошко, лікаря-ортопеда-травматолога ТП КМКЛ №1 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, на підставі п.1 ч.1 ст. 147, ч.1 ст. 147-1, ч.ч.1, 4 ст. 149, ч.3 ст. 151 КЗпП України та оголошено догану (а.с. 14). Як встановлено судом, за наслідками проведеного розслідування від 22.01.2019 завідувачем травматологічного пункту С.В. Лісуновим було складено рапорт про те, що до Комунальної бюджетної установи «Контактний центр міста Києва» надійшло звернення гр. [PERSON] , у якому він скаржився, що 12.01.2019 звернувшись за медичною допомогою до чергового лікаря - ортопеда - травматолога ТП КМКЛ № 1 [PERSON] з дитиною 3,5 років, у якої були скарги на гострий біль у нозі, лікарем було у грубій формі відмовлено надавати консультацію. 17.01.2019 завідувачем травматологічного пункту [PERSON] була проведена телефонна розмова з [PERSON] . Заявник підтвердив свої претензії. 18.01.2019 лікар травматолог-ортопед [PERSON] , який чергував в травмпункті КМКЛ №1 12.01.2019 надав пояснювальну записку, в якій підтвердив факт звернення дитини та доповів, що клінічно оглянув дитину та рекомендував звернутися до дитячого травмпункту. Було перевірено журнал реєстрації амбулаторних хворих - запис про звернення дитини 12.01.2019 відсутня. Вважав, що лікар ортопед - травматолог [PERSON] порушив правила ведення медичної документації та своєю поведінкою створив конфліктну ситуацію, що привела до скарги заявника. Ці порушення також покладені в основу оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Не погодившись із спірним Наказом, позивач звернувся до комісії по трудовим спорам, яка своїм рішенням ухвалила: «вважати рішення адміністрації Київської міської клінічної лікарні №1, згідно наказу від 23.01.2019 №22, про притягнення лікаря ортопеда- травматолога травматологічного пункту [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, правомірним» (а.с. 16). Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За приписами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. За приписами ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладе пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника. За приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Проте, спірний наказ не містить жодних посилань на норми правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції або нормативно-правових актів, які були порушені позивачем та на підставі яких він притягується до дисциплінарної відповідальності. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України. При цьому, суд вважає правильним розмежувати підстави, які слугували для цього, перевіривши достатність та обґрунтованість кожної з них окремо. Позивач категорично не погодився з неналежним виконанням покладених на нього обов`язків, про що надав свої письмові пояснення на ім`я Головного лікаря КМКЛ № 1 О.В. Іванька. Вказав, що 12.01.2019 здійснював прийом в каб. 150 травмпункту КМКЛ №1 згідно графіку чергувань. Близько 16.30- 17.00 до прийомного кабінету звернувся батько з дитиною, з його слів у дитини боліла нога, травми не було. Після клінічного огляду ним було з`ясовано, що дитина не потребує надання екстреної та невідкладної медичної допомоги. Батьку дитини було рекомендовано звернутися за спеціалізованою допомогою до дитячого цілодобового травмпункту та запропоновано викликати карету швидкої допомоги. На що батько дитини почав обурюватися та погрожувати скаргами до Департаменту МОЗ України. Вказав, що свої рекомендації він надавав ввічливим та спокійним тоном. Ніяких фраз «мені ваша дитина по барабану» ним сказано не було. Зазначив, що свідками вказаної ситуації був черговий молодший та середній медичний персонал (а.с. 84). В разі заперечення працівника (позивача) щодо вчинення дисциплінарного проступку, факт його вчинення (порушення трудової дисципліни та винність дій працівника) повинен бути доведений роботодавцем (відповідачем). Однак, представник відповідача в судовому засіданні факт порушення трудової дисципліни та винність позивача не довів належними та допустимими доказами. В судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] , яка вказала, що працює медичною сестрою в КМКЛ № 1. Пояснила, що в лікарні працює 42 роки. 12.01.2019 вона чергувала разом із лікарем [PERSON] . Близько 15.00 год. прийшов хворий із раною, якого вона готувала до операції та очікувала лікаря [PERSON] в іншому кабінеті. В той день вона не чула ніякого скандалу. Пояснила, що багато разів чергувала з лікарем [PERSON] , який завжди вів себе ввічливо на прийомах, вона жодного разу не чула, щоб лікар звертався до пацієнтів у грубій формі. Коли приходили пацієнти до 18 років, вони викликали їм швидку медичну допомогу, яка везла їх до дитячої спеціалізованої лікарні, оскільки вони працюють у травматологічному пункті, який надає допомогу громадянам віком з 18 років. В той день на чергуванні була медична сестра [PERSON] . Зі слів останньої їй було відомо, що лікар [PERSON] при огляді дитини грубих слів не казав. Вона разом з [PERSON] писали свої письмові пояснення на ім`я [PERSON] , в яких вказували ті самі обставини. Вказала, що на комісію їх не викликали. Інші медичні сестри також добре відзивалися про лікаря [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] на неодноразові виклики до суду не з`явилися. Суду не надано висновок комісії з проведення службового розслідування за скаргою [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що рапорт завідувача травматологічного пункту С.В. Лісунова від 22.01.2019 було складено лише на підставі телефонної розмови з гр. [PERSON] , при цьому належної службової перевірки проведено не було. При цьому в рапорті не обгрунтовано, чому завідуючий травматологічного пункту С.В. Лісунов не взяв до уваги пояснення лікаря [PERSON] та/або відхилив їх. Щодо порушення позивачем правил ведення медичної документації, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне. З відповіді виконуючого обов`язки головного лікаря КМКЛ № 1 І.Бобошко від 22.01.2019, вбачається, що відповідно до наказу Департаменту охорони здоровя КМДА від 30.01.2018 № 78 «Про організацію надання стаціонарної допомоги дорослому населенню» та Статуту КМКЛ № 1 стаціонарна допомога в лікарні надається громадянам віком з 18 років. Як вбачається із Посадової інструкції лікаря-травматолога ТП КМКЛ №1 [PERSON] та Положення про цілодобовий травматичний пункт КМКЛ №1, позивачем надається невідкладна кваліфікована цілодобова допомога всім без винятку травмованим амбулаторним дорослим хворим з різними ушкодженнями опорно-рухового апарату. Відтак, на переконання суду, у позивача був відсутній обов`язок реєстрації в журналі амбулаторних хворих звернення гр. [PERSON] про надання медичної консультації та огляду дитини віком 3.5 років. Суд враховує ту обставину, що позивач до накладення дисциплінарного стягнення за весь час роботи жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувався, дисциплінарних проступків не вчиняв, зі слів свідка [PERSON] позитивно характеризувався за місцем роботи, проте при винесенні наказу відповідачем наведене не було враховано. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування своєї позиції не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надані документи які є належними та допустимими, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, разом з позовом не було надано попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, в матеріалах справи відсутній детальний опис робіт (найменування послуг, кількість затрачених годин та вартість) виконаних адвокатом, не надано акту прийому передачі таких послуг. Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу. З огляду на те, що суд задовольняє позов, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 768, 40 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved