Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень представників відповідачів. 16.09.19. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради, про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна, мотивуючи його наступним. 16.11.2009 позивачка уклала з Чернігівською міською радою договір оренди земельної ділянки № 2394 для експлуатації платної автомобільної стоянки у [ADDRESS] , площею 0,1263 га. Договір оренди було укладено до 29 жовтня 2011 року. Після закінчення строку дії договору, вказана земельна ділянка передана в постійне користування КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради разом із здійсненими нею поліпшеннями, а саме майданчик з мощенням: площа покращення щебеневого покриття 1255 кв.м., обнесений сітчатою огорожею, довжиною 171,00 пог.м. по бетонних стовпах, які встановлені на бетоннии фундамент; двоє металевих воріт, каркасна будівля із легких будівельних матеріалів, установлена на бетонний фундамент. Відповідно до Висновку № ЧК-118 експертного будівельно-технічного дослідження від 12.04.2011, фактична вартість проведених невіддільних поліпшень орендованого майна становить 58 749,00 грн. Крім того позивачка отримала дозвіл на проведення будівельних робіт та Управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради було надано дозвіл на будівництво автостоянки, однак вказаний дозвіл не зберігся, оскільки нею було оформлено право власності на автостоянку і потреба в ньому відпала. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 25.06.2015 р. по справі № 750/7151/14 вищевказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.06.2011 р. визнано недійсним. Разом з тим, до липня 2018 року, за згодою відповідача, позивачка продовжувала користуватися вказаною автостоянкою, сплачуючи земельний податок та послуги з електропостачання. Просила стягнути з Чернігівської міської ради вартість невідокремлених поліпшень платної автомобільної стоянки у [ADDRESS] в розмірі 58 749,00 грн.; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с.2-5). Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.92-95). ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Представник третьої особи КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.121). 28.10.2019 надали до суду пояснення, згідно яких просили справу розглянути без участі представника, вважають позовну заяву необґрунтованою та просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.79-81). 30.10.2019 представник Чернігівської міської ради надав до суду заяву про застосування строку позовної даності, яка є підставою для відмови у позові (а.с.90-91). 30.10.2019 представник Чернігівської міської ради надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви в повному обсязі (а.с.92-95). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 315 від 31 грудня 2004 року було затверджено Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію автостоянки по [ADDRESS] ; рішенням від 12 жовтня 2004 р. № 362-Р на підставі п.3.1. ДНБ А .3.1-3.94 була призначена державна технічна комісія у складі голови: Мовша М.Б. - голова Новозаводської райради, та членів комісії, зокрема, приватного підприємця [PERSON] ; згідно зазначеного акту державній технічній комісії було пред`явлено закінчену будівництвом платну автомобільну стоянку загальною площею 1200 кв.м, яку збудовано згідно з дозволом на виконання будівельно- монтажних робіт, виданого 19 липня 2004 року за № 401 (без зазначення назви особи, якою було надано дозвіл на їх проведення) (а.с.18-19). 16.11.2009 згідно договору оренди земельної ділянки № 2394 Чернігівська міська рада передала в строкове платне користування [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1263 га, на якій знаходиться платна автомобільна стоянка (а.с.8-10). Пунктом 6 передбачено, що договір укладено до 29.10.2011 р. Згідно п. 15 даного договору, визначені умови збереження стану об`єкта оренди: - забороняється самовільна забудова земельної ділянки; - без погіршення корисних властивостей. Пунктом 20 договору визначено, що здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню. Пунктом 21 даного договору передбачено, що поліпшення стану земельної ділянки, проведені орендарем за письмовою згодою з орендодавцем землі, підлягають відшкодуванню. Умови, обсяги і строки відшкодування орендарю витрат за проведені ним поліпшення стану земельної ділянки визначаються окремою угодою сторін. Згідно кадастрового плану земельної ділянки громадянки [PERSON] для експлуатації платної автомобільної стоянки м. [ADDRESS] , який є додатком 1 до договору оренди земельної ділянки № 2394 від 16 листопада 2009 року вбачається, що на схемі земельної ділянки зазначено наявність будівлі розміром 3,7 на 2,97 м (а.с.23). В матеріалах справи міститься копія інвентаризаційної справи Чернігівського МБТІ від 07.06.2011, складеної на земельну ділянку [ADDRESS] , користувачем якої є [PERSON] ; згідно експлікації приміщень до плану на ній розташований будинок охорони «А-1», який складається з підсобного приміщення (6,30 кв.м) та кімнати чергового (9,50 кв.м) (а.с.26-29). Згідно висновку № ЧК-118 експертного будівельно-технічного дослідження від 12.04.2011 вбачається, що дійсна вартість платної автомобільної стоянки по [ADDRESS] , розрахована за витратним підходом, становить 58 749,00 грн.; платна автомобільна стоянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , являє собою майданчик з мощенням, обнесену сітчастою огорожею по бетонних стовпах, установлених на бетонні фундаменти. Платна стоянка має два в`їзди, облаштовані металевими воротами. При в`їзді на площадку розташоване приміщення для охорони, яке являє собою каркасну будівлю із легких будівельних матеріалів, установлену на бетонний фундамент. Актом Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, затвердженого рішенням міськвиконкому від 21.12.2004 року за № 315, автомобільна стоянка по [ADDRESS] була прийнята в експлуатацію. Платна автомобільна стоянка, яка знаходиться по [ADDRESS] , являється об`єктом нерухомого майна (а.с.11-17). На підставі рішення виконкому Чернігівської міськради від 20.06.2011 за № 158 «Про оформлення правовстановлювальних документів на об`єкти нерухомого майна», 29.06.2011 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно із зазначенням опису об`єкта: будівля охорони літ. А-1, площею 15,8 кв.м, автомобільна стоянка площею 1263,5 кв.м. (а.с.30-31). 05.07.2011 КП «Чернігівське МБТІ» здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.32). 25.06.2015 рішенням Апеляційного суду Чернігівської області у цивільній справі № 750/7151/14 було задоволено позов Чернігівської міської ради до [PERSON] , виконавчого комітету Чернігівської міської ради, третя особа - комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним рішення та свідоцтва про право власності та вирішено визнати недійсним п.1.48 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 158 від 20 червня 2011 року «Про оформлення правовстановлювальних документів на об`єкти нерухомого майна» в частині дозволу [PERSON] оформлення права власності на нерухоме майно на будівлю охорони літ.А-1, площею 15,8 кв.м, автомобільну стоянку площею 1263 кв.м по [ADDRESS] у зв`язку із будівництвом та введенням в експлуатацію; визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 29 червня 2011 року, видане виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на будівлю охорони літ.А-1, площею 15,8 кв.м, автомобільну стоянку площею 1263 кв.м, [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 20 червня 2011 року за № 158 (а.с.51-55). Згідно досудової вимоги від 01.08.2019, направленої [PERSON] на адресу Чернігівської міської ради, вона просить компенсувати їй кошти в розмірі 58749,00 грн. в межах збільшення в результаті поліпшень вартості орендованого майна, здійсненого за договором оренди земельної ділянки, площею 0,1263 га по [ADDRESS] , від 16.11.2009 р. (а.с.33). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов`язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає. Як вбачається з тексту позовної заяви, наданих до суду матеріалів та пояснень представника позивача, [PERSON] під час оренди земельної ділянки, на якій розташована платна автомобільна стоянка, що знаходиться по [ADDRESS] , здійснила певні поліпшення, а саме: було здійснено щебеневе покриття; територія обнесена сітчатою огорожею по бетонних стовпах, які встановлені на бетонний фундамент; встановлено двоє металевих воріт, каркасну будівлю із легких будівельних матеріалів, яка встановлена на бетонний фундамент. Згідно наданого до суду Договору оренди земельної ділянки № 2394 від 16.11.2009, укладеного між [PERSON] та Чернігівською міською радою, позивачці передавалась в оренду земельна ділянка площею 0,1263 га, на якій вже знаходилась платна автомобільна стоянка, та згідно додатку до договору, яким є кадастровий план земельної ділянки, на її території вже знаходилась прибудова 3,70 на 2,97 та були облаштовані проїзди, проходи та площадки. Відповідно до умов договору оренди від 16.11.2009 та пояснень представника відповідача вбачається, що згода на здійснення поліпшень автостоянки позивачці не надавалась, посилання на те, що обставина надання дозволу позивачці на проведення будівельних робіт та будівництво автостоянки встановлена рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 25.06.2015, є безпідставним, оскільки при розгляді справи судом не було здійснено безпосереднє дослідження вказаних дозволів як доказів на обґрунтування доводів позивачки. Таким чином, достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо здійснення нею відповідних поліпшень до суду не надано, встановити обставини, на які посилається позивачка, згідно наданих до суду документів не вбачається за можливе, а тому суд приходить до висновку, що позов недоведений та необґрунтований, і задоволенню не підлягає. Одночасно належних та допустимих доказів того, що зазначені [PERSON] поліпшення неможливо відокремити без заподіяння шкоди ділянці, суду не надано, крім того сума вартості вищезазначених поліпшень у розмірі 58 749,00 грн. необґрунтована, оскільки згідно висновку № ЧК-118 експертного будівельно-технічного дослідження від 12.04.2011 є вартістю всієї автостоянки, а не зазначених позивачкою поліпшень. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз`яснено те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Таким чином, оскільки судом встановлено безпідставність позовних вимог, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо спливу строку позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. V. Розподіл судових витрат. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed