Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання» звернулося до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що є балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] . В кімнаті [NUMBER] згідно ордера [NUMBER] від 05.07.2012 року значиться зареєстрованим як проживаючий [PERSON] , займаючи ліжко-місце. Внаслідок обстеження житлових умов встановлено, що [PERSON] з січня 2019 року в гуртожитку фактично не проживає, оплату за житло та комунальні послуги не проводить, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.11.2019 року складає 5413,36 грн. Представник позивача в позовній заяві просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: ліжко-місцем в кімнаті [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Козак Н.В. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судові засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є зареєстрованим у кімнаті [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є КП НМР «Житлово-комунальне об`єднання». В наданому житлі відповідач не проживає з січня 2019 року і не оплачує його, внаслідок чого станом на 25 листопада 2019 року допустив заборгованість у розмірі 5413 гривень 36 копійок. Вказані обставини підтверджуються даними ордера [NUMBER] від 05.07.2012 року на житлову площу в гуртожитку, довідки сектору реєстрації місця проживання виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 04.11.2019 року за №474/ЕП, актів від 10.01.2019 року, 19.03.2019 року, 14.05.2019 року, 25.09.2019 року, 25.11.2019 року, виписки по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Позивач, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ним житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останнім у зв`язку з цим права користування жилим приміщенням, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його примусове зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 2 Житлового кодексу Української РСР. Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, що визначено ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. За приписами ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - відсутності відповідача за місцем його реєстрації без поважних причин з січня 2019 року, суд вважає, що останній втратив інтерес до спірного житла як до свого постійного місця проживання, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок його відсутності у такому понад встановлені ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР строки. При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені останнім в позові на підтвердження підстав для його задоволення, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР та на які вірно посилається позивач у поданому позові. Що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає з огляду на те, що діючим законодавством повноваження щодо зняття з реєстрації місця проживання особи не віднесено до компетенції суду. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд стягує з відповідача на користь позивача 1921 гривню судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial