Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. [PERSON] (далі -позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - третя особа) в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] (місце проживання (реєстрації): [ADDRESS] , РНОКПП- [NUMBER] . 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з квітня 2017 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , про що 17 листопада 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за №7536. При реєстрації народження дитини відповідач подав до органів РАЦС заяву про визнання себе батьком дитини, тому відповідач записаний батьком дитини в актовому записі про народження і свідоцтві про народження дитини на підставі ст. 126 СК України. 12 червня 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області були внесені зміни в частині прізвища дитини до актового запису про народження № 7536, складеного 17 листопада 2017 року і видане повторне свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , в якому прізвище, ім`я та по-батькові дитини записані « [PERSON] ». Сім`я проживала в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №12376. В грудні 2017 року сторони припинили сімейні стосунки і стали проживати окремо. Причиною припинення сімейних стосунків стало те, що відповідач не мав постійного місця роботи, його доходи були нерегулярними і не достатніми для утримання сім`ї. З березня 2018 року відповідач не займається вихованням сина і не бажає спілкуватися з ним, не надає матеріальну допомогу на його утримання і взагалі не цікавиться долею дитини. У зв`язку з цим позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення аліментів на утримання сина. В березні 2018 року позивач з відповідачем зробили спробу примиритися. У зв`язку з тим, що відповідач так і не працевлаштувався і не взяв на себе обов`язок по утримання сім`ї, сторони остаточно стосунки. Зазначені обставини стали приводом звернення позивача до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач просив не позбавляти його батьківських прав і запевнив, що змінить своє відношення до сина, буде надавати матеріальну допомогу на його утримання, позивач призупинила в органах опіки та піклування розгляд заяви про позбавлення відповідача батьківських прав і подала заяву про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з нею. 30 січня 2020 р. Приморська районна адміністрація як орган опіки та піклування підготувала висновок № 01-11/11/1 вих. про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . На підставі вищевикладеного позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом до суду. 3. Відповідач до суду відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій наполягала на позовних вимогах, просила проводити судове засідання без її участі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 85) 5. Представник третьої особи не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. (а.с. 57). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 лютого 2020 року, цивільну справу № 496/824/20, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 28 лютого 2020 року вказаний цивільний позов залишено без руху, надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви. 8. 27 березня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків та позивач уточнила позовні вимоги. 9. Суддя оглянувши надані до суду документи встановив, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 28 лютого 2020 року. 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 01 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 11. Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 12. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 13. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України) - шляхом надсилання повістки, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 14. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що в період фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № 7536, виданого Одеським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. (а.с. 11) 16. Відповідно до повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 12 червня 2019 року змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9) 17. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. , квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на права приватної власності [PERSON] (а.с. 12) 18. Відповідно до витягу з державної реєстрації прав [PERSON] є власником вищезазначеної квартири на підставі договору купівлі- продажу. (а.с.13). V. Оцінка Суду. 19. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 20. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 21. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 22. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 23. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 24. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 25. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 26. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 27. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 28. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. 29. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 30. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 31. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 32. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). 33. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. 34. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. 35. Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю.

Outcome: approved