Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево Міністерства оборони України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням та підлягає виселенню. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що під час проведення перевірки стану обліку та використання житлової площі було виявлено, що в житловому приміщенні гуртожитку за адресою [ADDRESS] , яке перебуває у віданні Міністерства оборони України, ніхто не проживає, а саме зі слів сусідів, у даній кімнаті вже понад два роки, про що складено акти та встановлено, що дана житлова площа у гуртожитку (кімната) надавалась для тимчасового проживання на час проходження військової служби у [INFO] , як службова житлова площа у гуртожитку капітану [PERSON] , який на даний час звільнений з лав Збройних Сил України на підставі наказу військового комісара [INFO] №10 від 22.01.2018, на склад сім`ї одна особа, спец ордер серії ГЖ №75 від 15.10.2014 року, що підтверджується ксерокопією облікових документів КЕВ м. Мукачево. Відповідач [PERSON] зареєстрований в кімнаті гуртожитку за вищевказаною адресою з 19.11.2016 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з часу реєстрації та по теперішній час, а КЕВ м. Мукачево не зверталось до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належного Міністерству оборони України, в особі КЕВ м. Мукачево, гуртожитку, оскільки останнє відоме їм місце проживання відповідача, це адреса розташування гуртожитку, а саме: [ADDRESS] . У зв`язку з вищенаведеним, просить суд задовольнити позовні вимоги, та, винести рішення, яким визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування службовим, житловим приміщенням, а саме кімнатою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати орган реєстрації здійснити зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] вивільнити житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилися. Однак, в попередніх судових засідання позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Надали суду заяву, в якій просили суд задовольнити позов та провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надали суду заяву, в якій просили суд відмовити в задоволенні позову та провести розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених вимог частково, виходячи з наступного. По справі встановлено, що згідно копії Наказу Начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №233 від 01.10.2018 Про проведення щорічної перевірки стану обліку та використання житлової площі, яка закріплена за гарнізонами та перереєстрації військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку було встановлено факт не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Акту підтвердження не поживання осіб в гуртожитку КЕВ м. Мукачеве за адресою: [ADDRESS] від 08.06.2018 року, з якого вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] 1983 року народження більше року за вищевказаною адресою не проживає та Акту підтвердження не поживання осіб в гуртожитку КЕВ м. Мукачеве за адресою: [ADDRESS] від 09.11.2018 року, з якого вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] 1983 року народження більше півроку за вищевказаною адресою не проживає. Із наявного в матеріалах справи копії Витягу із Наказу військового комісара [INFO] №10 від 22.01.2018 року майора [PERSON] , заступника військового комісара-начальника мобілізаційного відділення Воловецького районного військового комісаріату Закарпатської області, звільненого з військової служби у запас наказом командувача військ оперативного командування « [INFO] » (по особовому складу) від 09.12.2017 року №245 за пунктом «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та ведення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), вважати, що справи та посаду здав і направити до зарахування на військовий облік до [INFO] та з 22.01.2018 року виключено із списків особового складу [INFO] та всіх видів забезпечення. Відповідно до копії довідки №4783 від 13.11.2018 року виданої майору запасу [PERSON] , що він дійсно з 15.05.2018 року по теперішній час перебуває на військовому обліку офіцерів запасу Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату. Відповідно до п. 21. Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим\~Постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081\~- при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до абз.1 п.1\~ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно копії рішення начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве за № 180 від 15.10.2014 року, на підставі рапорту капітана [PERSON] від 29.08.2013 року за вх. №2659 по військовій частині (установі) [INFO] йому надано жиле приміщення та видано спеціальний ордер жиле приміщення [ADDRESS] . Також, із копії зобов`язання від 17.09.2013 року, підписаного [PERSON] , він зобов`язався звільнити надану військовою частиною (військовим гарнізоном) службову жилу площу в разі переводу його по службі в військову частину іншого гарнізону, звільнення з військової служби без права на отримання постійного житла, закінчення строку контракту і його не продовження або достроковим розірванням за власним бажанням, за службовою не відповідністю, а також з отримання іншого жилого приміщення для постійного (тимчасового) проживання та інших випадках визначених законодавством. Проте, всупереч умовам підписаного відповідачем зобов`язання останній не вивільнив кімнату гуртожитку після звільнення з військової служби, про що свідчить довідка КЕВ м. Мукачева від 17.12.2018 року №51, з якою вбачається, що у кімнаті [ADDRESS] зареєстрований відповідач. Згідно\~ст.72 ЖК УРСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється\~ст. 71 ЖК УРСР\~та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача, які перелічені в\~ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки останнім не надано будь яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. Відповідно до ст.ст. 6,\~9 ЖК УРСР\~жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно\~ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 02.12.2010 року, в контексті вищевказаної статті Конвенції визначив поняття «житло», яке не обмежується приміщенням, в якому проживає особа на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, тобто існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Пунктом 36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Окрім цього, у справі «Прокопович проти Росії» №58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Таким чином, визначення, чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить виключно від фактичних обставин, а саме наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем, тобто наявність всіх доказів, що особа використовувала приміщення. Суд констатує, що відповідачем також не заперечувався факт не проживання з 2017 року у кімнаті [ADDRESS] , в підтвердження чого [PERSON] надав суду нотаріально посвідчені заяви від 02.08.2019 року [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що протяг останній 18 місяців [PERSON] проживав у [ADDRESS] , оскільки здійснював опіку та догляд за похилою [PERSON] . З огляду на вищевикладене, суд констатує, що під час розгляду даної справи знайшло своє підтвердження той факт, що відповідач з 2017 року по даний час в спірній кімнаті не проживає, а відтак дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази суду наявні всі обставини для висновку, що [PERSON] є таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Більше того, суд звертає увагу, що незаконне утримання відповідачем вказаної службової кімнати позбавляє можливості державу забезпечити житловою площею інших військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять військову службу у військових частинах та які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода їх законним інтересам та правам, а також інтересам держави в частині можливості забезпечення останніх службовими житловими приміщеннями. Статтею 387 ЦК України\~передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю. Відповідно до п. 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим\~Постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081\~- при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. А тому, суд приходить до переконання, що вимога позивача про зобов`язання органа реєстрації здійснити зняття з реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не підлягає задоволенню так як заявлена передчасно, оскільки тільки відмова відповідного органу у виконанні рішення суду є підставою для зобов`язання такого органу здійснити дії щодо зняття особи з реєстрації місця проживання. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial