Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

КС «Головна» звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, посилаючись на те, що 12 червня 2008 року між позивачем КС «Головна» і відповідачем, [PERSON] було укладено кредитний договір №1391-к. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 150000 грн., зі сплатою відсотків 36% річних з кінцевим терміном повернення 11.06.2011 року. Посилається на те, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року позов КС «Головна» - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь КС «Головна», заборгованість за кредитним договором № 1391-к від 12 червня 2008 року в сумі 268711,17 грн, а також судовий збір в розмірі 2687,11 грн. Однак, після ухвалення рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року зобов`язання відповідача виконано не було. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь КС «Головна» заборгованість у розмірі 78378,23 грн., що складається з 3 відсотків річних в розмірі 24206,09 гривень та інфляційних втрат у розмірі 54172,14 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. В судове засідання представник позивача КС «Головна» не з`явився, проте від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволеною з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між позивачем КС «Головна» і відповідачем, [PERSON] було укладено кредитний договір №1391-к. Згідно умов даного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 150000 грн., зі сплатою відсотків 36% річних з кінцевим терміном повернення 11.06.2011 року. Посилається на те, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року позов КС «Головна» - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь КС «Головна», заборгованість за кредитним договором № 1391-к від 12 червня 2008 року в сумі 268711,17 грн, а також судовий збір в розмірі 2687,11 грн. Однак, після ухвалення рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2013 року зобов`язання відповідача виконано не було. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Отже, з ухваленням вказаного рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно, кредитор має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved