Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача. 19.03.2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача борг в сумі 15499,62 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.01.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , відповідно до заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), укладено договір про встановлення відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п.3.2 заяви, видача кредитних коштів здійснюється в національній валюті на картковий рахунок [NUMBER]. Сума виданих коштів становить 12500 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Строк кредитування встановлюється на строк дії платіжної картки, але в будь-якому випадку строк кредитування не повинен перевищувати 12 місяців з можливою пролонгацією на той самий строк. Відповідно до п.3.7 заяви на встановлення (збільшення) кредитної лінії (кредиту), відповідач повинен був щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту та сплачувати відсотки, нараховані на суму заборгованості за кредитною лінією. 16.08.2018 року, у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору, йому направлена претензія з вимогою погашення заборгованості протягом тридцяти календарних днів. Проте, відповідач [PERSON] продовжує порушувати умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 18.12.2018 року за ним рахується заборгованість в розмірі 15499,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 12475,22 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 2622,73 грн.; сума комісії за розрахунково-касове обслуговування - 26 грн.; сума нарахованої пені - 246,92 грн.; сума інфляційних втрат - 91,98 грн.; 3% річних від суми простроченої заборгованості - 36,77 грн. 2.Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.04.2019 року (а.с.50-51). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Відповідно до п.1 прохальної частини позовної заяви начальник Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» Оніщенко В.В. просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.2, на звороті). 2. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 01.04.2019 року позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення боргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 24.04.2019 року без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.50-51). При відкритті провадження у справі вирішено про здійснення повідомлення відповідача про судовий розгляд цієї справи шляхом розміщення на веб-порталі «Судова влада України» відповідного повідомлення, оскільки з інформації виконавчого комітету Джуринської сільської ради Шаргородського району встановлено, що [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання відсутній, місце його перебування - не відоме (а.с.48). 2. Оскільки поштова кореспонденція від відповідача [PERSON] , зокрема ухвала суду від 01.04.2019 року, що направлялася за зареєстрованим місцем проживання останнього, повернута до суду відділенням Укрпошти з довідкою про причину повернення - відсутність адресата за адресою місця проживання (а.с.54), то розгляд справи за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення боргу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 24.04.2019 року відкладався на 17.05.2019 року з метою повторного розміщення на веб-порталі «Судова влада» оголошення про відкладення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.58, 61-62). 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідач, будучи повідомленим про дати судового розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи і про пропозицію суду щодо надання відзиву на позов (а.с.53, 54, 62, 63), відзиву у встановлений строк до суду не надав, тобто без поважних причин. Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, зокрема кредиту, які регулюються ЦК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір, суд встановив факт підписання 26.05.2016 року [PERSON] заяви про приєднання №718750 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), яка згідно з п.6.1, є складовою заяви на приєднання, отже, відповідач погодився з умовами користування кредитом, підтвердивши факт укладення між ним та банком кредитного договору. Заява про приєднання є невід`ємною частиною договору, укладеного між клієнтом та банком (п.5.1 Заяви). Так, відповідно до умов договору, банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (п.3.2 Заяви про приєднання). Відповідно до п.6.2, відповідачу [PERSON] надано кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок [NUMBER] з процентною ставкою 30 % річних за користування кредитними коштами (п.6.5, 6.5.1 Заяви). Також, судом встановлено, що 18.01.2017 року між позивачем - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] на підставі заяви останнього на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом, укладено договір кредиту. Видача кредитних коштів здійснюється в національній валюті на картковий рахунок [NUMBER] (п.3.2 Заяви). Сума виданих коштів становить 12500 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами (п.п.3.3, 3.6.1 Заяви). Крім того, згідно з п.3.3 Заяви, строк кредитування встановлюється на строк дії платіжної картки, та не повинен перевищувати 12 місяців з можливою пролонгацією на той самий строк. Відповідно до п.3.7 заяви, на встановлення кредитної лінії, відповідач повинен був щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту та сплачувати відсотки, нараховані на суму заборгованості за кредитною лінією. Заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18.01.2017 року підписана відповідачем [PERSON] (а.с.16), оскільки заперечень щодо вказаної обставини відповідач не зазначив, не подавши відзиву на позовну заяву. Кошти надані відповідачу [PERSON] шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № [NUMBER] , відповідно до п.3.2. Заяви, що також підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.22-38). Відповідач [PERSON] допускав порушення внесення щомісячних платежів по погашенню кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.17-20), у зв`язку із чим позивач 16.08.2018 року направляв йому претензію про повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів з дня її одержання (а.с.39). Проте, відповідач [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання по договору, внаслідок чого станом на 18.12.2018 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 15499,62 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 12475,22 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 2622,73 грн.; суми комісії за розрахунково-касове обслуговування - 26 грн.; суми нарахованої пені - 246,92 грн.; суми інфляційних втрат - 91,98 грн.; 3% річних від суми простроченої заборгованості - 36,77 грн. Даний факт підтверджений розрахунком заборгованості по договору споживчого кредиту (а.с.17-20), а також звітом щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з 18.02.2016 року по 18.02.2019 року (а.с.21). Заперечень щодо вказаного розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] не висловив, оскільки відзиву на позов до суду не надіслав. Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту відповідачем [PERSON] не доведено, то право Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають правовідносини позики, а саме - кредиту, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу... Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст.1050 ЦК України). Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). VІ. Висновки суду Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення до суду з означеним позовом. Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову, тоді як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов`язань за договором кредиту за заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Крім того, між відповідачем та банком склалися кредитні правовідносини, в яких банк є кредитором, а відповідач - боржником, проте, боржником доказів на підтвердження факту виконання умов договору кредиту суду не надано. Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту відповідачем [PERSON] не доведено, то право ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позову. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. (а.с.1).

Outcome: approved