Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, який 25.12.2015 року та 26.11.2018 року уточнив та просить витребувати з володіння [PERSON] , належне позивачу, як спадкоємцю, майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , та приватизовану земельну ділянку [ADDRESS] , площею 0,0247 га для будівництва та обслуговування будинку; скасувати державну реєстрацію прав власності, скасувавши рішення приватного нотаріуса Савченко С.В. від 29.10.2015 року за № 25695662 про реєстрацію за [PERSON] прав власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 1879; від 29.10.2015 року за № 25697209 про реєстрацію за [PERSON] прав власності на земельну ділянку; стягнути судові витрати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2015 року провадження у справі відкрито. 09.02.2016 року представником відповідача [PERSON] до суду подані письмові пояснення. 22.02.2016 року представником відповідача [PERSON] до суду подані заперечення на уточнення до позовної заяви. Ухвалою від 24.03.2016 року задоволено заяву судді Куриленко О.М. про самовідвід та передано справу №520/14876/15-ц для повторного розподілу між суддями Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі обрано суддю Васильків О.В. 29.03.2016 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. 01.06.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено [PERSON] , [PERSON] 28.09.2016 року третя особа [PERSON] надала позовну заяву, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.10.2015 року, укладений між ТОВ «Українська боргова компанія» та [PERSON] щодо житлового будинку [ADDRESS] , та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., реєстр № 1879; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.10.2015 року, укладений між ТОВ «Українська боргова компанія» та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,0247 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Савченко С. В ., реєстр № 1873; визначити порядок виконання рішення; стягнути судовий збір. 26.10.2016 року позов третьої особи [PERSON] прийнято до спільного провадження разом із первісним позовом. 23.11.2016 року представником відповідача [PERSON] до суду подані заперечення на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами. 05.12.2018 року представником ТОВ «Українська боргова компанія» до суду надано відзив на уточнення позовної заяви [PERSON] В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів, зупинення провадження у справі, забезпечення позову та призначення експертизи. Ухвалою суду від 28.03.2019 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги третьої особи [PERSON] підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Українська боргова компанія» - Муконін О. В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить в задоволенні позову [PERSON] та позову третьої особи [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. На початку розгляду справи представництво відповідача [PERSON] здійснювала представник [PERSON] , яка ознайомлювалась з матеріалами справи, надавала до суду письмові пояснення та заперечення, але в подальшому перестала приймати участь при розгляді справи. Третя особа за первісним позовом та відповідач за позовом третьої особи [PERSON] . - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, будь-яких заяв з приводу розгляду даної справи суду не надала. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого позивач [PERSON] - син померлого, а також дружина померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON] прийняли спадщину, надавши у визначений законом час відповідні заяви до нотаріальної контори. Під час оформлення спадкових прав стало відомо, що в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді справа за позовом ТОВ «Українська боргова компанія» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. До участі в справі були залучені спадкоємці [PERSON] як його правонаступники. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія» про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, на що позивачем [PERSON] було подано апеляційну скаргу та 23.06.2015 року відкрито апеляційне провадження. Однак під час перебування справи в апеляційній інстанції на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року, яке не набрало законної сили, ТОВ «Українська боргова компанія» було здійснено відчуження спірного житлового будинку на користь відповідача [PERSON] , в зв`язку з чим була проведена відповідна державна реєстрація прав. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В своїх письмових поясненнях відповідач [PERSON] зазначає, що позовні вимоги є незаконними та безпідставними, оскільки він є добросовісним набувачем нерухомого майна за укладеними договорами та набув права власності відповідно до норм законодавства. Також відповідач [PERSON] вказує, що договори укладено з дотриманням норм законодавства на підставі рішення, яке вступило в законну силу. Позивачем не було прийнято та зареєстровано спадщину належним чином. Також відповідач зазначає, що у разі прийняття спадщини до спадкоємця переходять не лише права, а й обов`язки спадкодавця, та оскільки жодним з правонаступників боргові зобов`язання іпотекодавця не виконані, заставодержатель має право на звернення стягнення на предмет застави. При цьому відповідач [PERSON] наголошує на тому, що позивач [PERSON] не був стороною в оспорюваних договорах та не отримував свідоцтво про право власності на нерухоме майно, право власності за позивачем не зареєстроване, отже він не володів та не мав права власності на нерухоме майно, в зв`язку з чим його право не може бути захищено у обраний спосіб, тому відсутні підстави для витребування майна з володіння. При цьому після остаточних уточнень позовних вимог від 26.11.2018 року відповідач [PERSON] правом на надання відзиву на позов не скористався. Представник ТОВ «Українська боргова компанія» у відзиві на уточнення позовної заяви посилається на те, що в уточненій позовній заяві позивачем одночасно змінено підстави та предмет позову, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Крім того, представник зазначає, що позивачем не пред`явлено жодної з вимог, право щодо яких було порушено, саме до ТОВ «Українська боргова компанія», однак просить стягнути з ТОВ «УБК» суму судового збору. Також представник ТОВ «УБК» зазначає, що відчуження майна було проведено на законних підставах за рішенням суду. В позовній заяві третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] посилається на те, що її права були порушені при посвідченні приватним нотаріусом спірних договорів, оскільки оспорюваний іпотечний договір був нібито укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.12.2007 року, який нібито був укладений між [PERSON] та ТОВ «КБ «Арма». Проте третя особа [PERSON] стверджує, що кредитний договір від 25.12.2007 року не підписувала та з цього приводу звернулась до Приморського районного суду м. Одеси. Крім того третьою особою подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року. Також третя особа [PERSON] зауважує, що укладення договору купівлі-продажу відбувається за чіткою процедурою, що визначена вимогами ст. 38 Закону України «Про іпотеку» як вимогами спеціального закону та з урахуванням правил посвідчення договорів, що викладені у Наказі Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Таким чином, передбачається, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , набула статусу іпотекодавця за договором іпотеки від 25.12.2007 року та, відповідно, іпотекодержатель повинен був повідомити її про укладення договору купівлі-продажу від 29.10.2015 року щодо вказаного житлового будинку та земельної ділянки. Спадкоємці [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з реєстрацією спадкової справи, відкритої за їх відповідними заявами, отримали зареєстроване майнове право володіння та користування на спадкове майно. При цьому про наявність спадкоємців іпотекодержатель ТОВ «Українська боргова компанія» знав, адже за позовом товариства всі спадкоємці були залучені в якості відповідачів по справі. Однак свої обов`язки, передбачені ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не виконав. Крім того, договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2015 року було укладено від імені спадкодавця [PERSON] , який на той час вже був померлим та через втрату дієздатності не міг виступати стороною правочину, а також не міг здійснювати замовлення на проведення оціночної експертизи. Крім того, третя особа [PERSON] зазначає, що ТОВ «Українська боргова компанія» та приватний нотаріус Савченко С.В. при посвідченні вказаних договорів повинні були отримати згоду третьої особи [PERSON] , як співвласника вказаного майна, що зроблено не було. Також третя особа [PERSON] звертає увагу суду на те, що в договорі купівлі-продажу земельної ділянки зазначено неіснуюче майно, оскільки невірно зазначена адреса, а також посилається на те, що вказані договори були укладені на підставі рішення суду, що не набрало законної сили. На підставі викладеного третя особа [PERSON] звернулася до суду з самостійним позовом за захистом своїх прав. В запереченні на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами відповідач [PERSON] посилається на те, що він придбав нерухоме майно за відплатними договорами у ТОВ «Українська боргова компанія». При цьому [PERSON] не приймав участі в жодних судових спорах щодо придбаного майна та є його добросовісним набувачем в силу ч. 5 ст. 12 ЦК України. При цьому відповідач [PERSON] стверджує, що третьою особою [PERSON] обрано спосіб захисту прав, не передбачений чинним законодавством, оскільки вона не є стороною оскаржуваних договорів. Також відповідач зазначає, що спадкоємці [PERSON] не повідомили про його смерть кредитора та не зареєстрували спадщину, а отже вони не є особами з зареєстрованим у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки. Крім цього, відповідач [PERSON] посилається на те, що [PERSON] особисто надала згоду на укладення іпотечного договору, чим також надала згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання, зобов`язання не будуть виконані. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - задоволені частково. Зокрема в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору №33-14/03-07 від 25.12.2007 року звернуто стягнення на Предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. №11218, посвідченим Брандіс А.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, а саме на: будинок під номером [ADDRESS] , що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Савченко С.В ., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, за р. №94; приватизовану земельну ділянку під номером [ADDRESS] площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га - багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] , виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Одесі 26.10.2007 року /т.1 а.с.12-15/. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року залишено без змін /т.1 а.с.245-253/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції /т.2 а.с.170-175/. На теперішній час цивільна справа №520/5203/15-ц за позовом ТОВ «Українська боргова компанія» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Одеси в провадженні судді Бескровного Я.В ., остаточне рішення суду по суті спору не ухвалено. При цьому 29.10.2015 року, на час перебування цивільної справи №520/5203/15-ц в апеляційному суді Одеської області з апеляційною скаргою, між ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» в особі генерального директора Ларченка Романа Миколайовича, який діє на підставі Статуту ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» та Протоколу №1 загальних зборів засновників ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» від 28.02.2011 року, на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси, 04.06.2015 року у справі №520/5203/15-ц, провадження №2/520/3099/15, та [PERSON] , було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. /т.1 а.с.57-58/. Згідно п. 1.1. за цим Договором Продавець ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» передає у власність, а Покупець [PERSON] приймає у власність земельну ділянку під номером [ADDRESS] та зобов`язується сплатити за неї грошові кошти. Площа земельної ділянки 0,0247 га. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] . В пункті 1.2. Договору зазначено, що вказана земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк серії [NUMBER] ), індексний номер: [NUMBER] , виданого Ігнатовим Д.В., державним реєстратором прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції Одеської області, 21.10.2015 року. Свідоцтво про право власності видано замість втраченого Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] від 26.10.2007 року, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті Одеса. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Ігнатовим Д.В ., державним реєстратором прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції Одеської області 20.10.2015 року, право власності зареєстровано за № 11695390 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 755476151101. Також 29.10.2015 року між ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» в особі генерального директора Ларченка Романа Миколайовича, який діє на підставі Статуту ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» та Протоколу №1 загальних зборів засновників ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» від 28.02.2011 року, на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси, 04.06.2015 року у справі №520/5203/15-ц, провадження №2/520/3099/15, та [PERSON] , було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. /т.1 а.с.112-113/. Згідно п. 1.1. за цим Договором Продавець ТОВ «УКРАЇНСЬКА БОРГОВА КОМПАНІЯ» передає у власність, а Покупець [PERSON] приймає будинок під номером [ADDRESS] та зобов`язується сплатити за нього визначену грошову суму. Вказаний будинок складається з: літ. А - дерев`яний житловий будинок, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м.; та надвірних споруд: 1-4 - огорожа, І - мостіння. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0247 га. Кадастровий номер - [NUMBER] . В пункті 1.2. Договору зазначено, що вказаний будинок належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу, посвідченого Савченко С.В ., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 13.10.2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1811. Державну реєстрацію права власності на будинок за Продавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Савченко С.В ., державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 13.10.2015 року, право власності зареєстровано за № 11589213 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 749202451101. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що 24.09.2011 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №108, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 24.09.2011 року /т. 1 а.с.209/. Судом досліджено спадкову справу №60/2012, заведену Шостою одеською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] /т. 1 а.с.204-234/. З вказаної спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: 03.02.2012 року дружина спадкодавця [PERSON] , 03.03.2012 року донька спадкодавця [PERSON] , 03.03.2012 року син спадкодавця [PERSON] . З відповіді Голови Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року на заяву [PERSON] про проведення службового розслідування на дії працівників апарату Київського районного суду м. Одеси щодо видачі копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року по цивільній справі №520/5203/15-ц, вбачається, що в ході службового розслідування встановлено, що секретарем суду Михайлик Ю.Є. помилково 23.06.2015 року була видана належним чином завірена копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року по справі №520/5203/15-ц з відміткою про набрання законної сили 16.06.2015 року /т. 1 а.с.176/. На теперішній час права власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстроване за [PERSON] , про що суду надано відповідну інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /т.1 а.с.16-20/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] є позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] , які вчасно звернулись до нотаріальної контори та прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадковим майном після смерті [PERSON] є, зокрема, спірний будинок та спірна земельна ділянка. Судом встановлено, що договори про відчуження вказаних об`єктів нерухомості на користь відповідача [PERSON] були укладені на підставі рішення суду від 04.06.2015 року, яке не набрало законної сили на час укладення договорів, а було видане з відміткою про набрання рішенням законної сили помилково. Вказане рішення суду в подальшому було скасоване вищестоящими судовими інстанціями та на теперішній час спір між ТОВ «Українська боргова компанія» та правонаступниками [PERSON] по суті ще не вирішений. У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. При цьому суд зазначає, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. З урахуванням того, що договори відчуження спірного майна були укладені на підставі рішення суду, яке не набрало законної сили, суд приходить до висновку, що майно вибуло з володіння власника поза його волею. За таких обставин суд приходить до висновку, що з володіння позивача [PERSON] та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців померлого власника будинку та земельної ділянки [PERSON] , спірне нерухоме майно вибуло поза їх волею. Таким чином, позивач [PERSON] має право на витребування свого майна від добросовісного набувача - відповідача [PERSON] , який набув право власності на спірне майно в зв`язку з укладенням договорів купівлі-продажу на підставі рішення суду, що не набрало законної сили. Отже, позовна вимога [PERSON] щодо витребування зазначеного майна з володіння [PERSON] заявлена правомірно. Позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно відповідача [PERSON] є похідними від вимоги щодо витребування вказаного майна. Суд зазначає, що право продажу спірного майна у ТОВ «Українська боргова компанія» виникло на підставі рішення суду, скасованого у подальшому вищестоящою інстанцією, тому втрачаються всі наслідки, які з такого рішення виникли. З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Доводи сторони відповідача [PERSON] стосовно того, що позивачем не було прийнято та зареєстровано спадщину належним чином, не приймаються судом, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав з заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк. Доводи сторони [PERSON] щодо того, що він є добросовісним набувачем, суд приймає, однак вказані обставини не перешкоджають застосуванню правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК України, оскільки вказаною правовою нормою передбачена можливість витребування майна саме у добросовісного набувача. Щодо позовних вимог третьої особи [PERSON] . суд зазначає наступне. В ході судового розгляду справи встановлено, що укладення спірних договорів між відповідачами щодо купівлі-продажу предметів іпотеки, а саме земельної ділянки та житлового будинку, відбулось всупереч вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За змістом частини першої ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Судом встановлено, що при укладенні оспорюваних договорів стороною ТОВ «Українська боргова компанія» було порушено вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якою визначено певну процедуру укладення таких договорів, а саме щодо письмового повідомлення іпотекодавця, а в даному випадку - спадкоємців іпотекодавця, оскільки на часу укладення оспорюваних договорів іпотекодавець [PERSON] вже був померлим, та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Окрім того, третя особа [PERSON] та спадкодавець [PERSON] перебували в шлюбі з 30.04.1999 року, що вбачається з відповідного свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] /т.1 а.с.212/. При цьому житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу від 19.01.2007 року, в п.п. 5.5. якого вказано, що цей договір укладається за нотаріально засвідченою згодою дружини Покупця , яка зберігається в справах нотаріуса. Таким чином, оскільки майно придбане в період шлюбу і є спільним сумісним майном подружжя, то при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу необхідною була письмова згода третьої особи [PERSON] , що здійснено не було. В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку були укладені на підставі Рішення Київського районного суду м. Одеси, 04.06.2015 року у справі №520/5203/15-ц, яке не набрало законної сили та на теперішній час остаточне рішення суду по вказаній справі не ухвалено. При цьому оспорювані договори укладені в той час, коли іпотекодавець [PERSON] вже був померлим та з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись позивач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] , однак спадкоємці іпотекодавця не були повідомлені ТОВ «Українська боргова компанія» про укладення вказаних оспорюваних договорів, що безумовно свідчить про порушення їх прав. В зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність у третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] права вимоги щодо визнання вказаних договорів недійсними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги третьої особи [PERSON] щодо визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку недійсними підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Щодо вимог третьої особи [PERSON] про визначення порядку виконання рішення суду шляхом встановлення, що рішення суду про визнання недійсними вказаних договорів купівлі-продажу від 29.10.2015 року є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав власності за [PERSON] , суд зазначає, що вказана вимога є надмірно заявленою, оскільки рішення про визнання договорів недійсними і так є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру. Крім того, з урахуванням задоволення позовних вимог [PERSON] про скасування вказаної державної реєстрації прав власності за [PERSON] , суд вважає недоцільним встановлювати порядок виконання рішення суду, про який зазначає в своїх вимогах третя особа [PERSON].VI . РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ В позовних вимогах третя особа [PERSON] просить стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 2500,00 грн., однак на підтвердження понесення третьою особою судових витрат у вказаній сумі належних доказів не надано, в зв`язку з чим вказана вимога задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З наданих до матеріалів справи квитанцій вбачається, що в ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] було здійснено сплату судового збору в загальному розмірі 1461,60 грн., а також третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] загалом сплачено 1102,40 грн. судових витрат. З урахуванням задоволення позовних вимог [PERSON] та позовних вимог третьої особи [PERSON] . сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь відповідно позивача та третьої особи.

Outcome: partial