Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Керівник Смілянської місцевої прокуратури, в інтересах держави, в особі Городищенської районної ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, понесених Комунальним закладом «Городищенське районне територіальне медичне об'єднання» на лікування потерпілого від злочину. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вироком Городищенського районного суду від 17.11.2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння. Потерпілим в даному кримінальному провадженні є [PERSON], який, у зв'язку з тривалим розладом здоров'я, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Городищенське РТМО» з 22.08.2016 року по 02.09.2016 року, тобто 11 ліжко-днів. Вартість 1 ліжко-дня складає 234,42 гривні. КЗ «Городищенське РТМО» є бюджетною установою, медичним закладом Городищенської районної ради, який фінансується за рахунок бюджетних коштів, витрати на лікування потерпілого від злочину стосуються економічних інтересів держави, а тому захисту підлягають інтереси держави в особі Городищенської районної ради в особі КЗ «Городищенське РТМО». Таким чином, неправомірними діями [PERSON] заподіяно шкоду державі. Останній добровільно вищевказану суму за проведене лікування потерпілого не відшкодував, а тому ці кошти підлягають стягненню з нього в судовому порядку. Городищенська районна рада заходів щодо стягнення вказаної суми шкоди не вживає, із відповідним позовом до суду не зверталась, що, в свою чергу, свідчить про неналежне виконання покладених на районну раду, відповідно до ст. 60 ЗУ «Про органи місцевого самоврядування в Україні», повноважень в частині управління комунальною власністю, наповнення бюджету та забезпечення нормального функціонування комунального лікувального закладу району, який фінансується за рахунок бюджетних коштів. Ненадходження до бюджету коштів, затрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] негативним чином впливає на дохідну частину бюджету та фінансування видатків держави, у тому числі і на соціальну сферу в частині охорони здоров'я, що відповідно порушує інтереси держави. Враховуючи вище викладене, просив стягнути з [PERSON] на користь Городищенської районної ради витрати, понесені Комунальним закладом «Городищенське районне територіальне медичне об'єднання» на лікування потерпілого від злочину [PERSON], в сумі 2578,57 гривень 44 копійки, які підлягають зарахуванню до районного бюджету. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги повністю підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він сам надавав кошти на лікування потерпілого і шкоду відшкодував. Суд, вислухавши прокурора, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно вироку Городищенського районного суду від 17.11.2016 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння. Вирок набрав законної сили 19.12.2016 року. Потерпілим в даному кримінальному провадженні є [PERSON], який, у зв'язку з тривалим розладом здоров'я, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Городищенське РТМО» з 22.08.2016 року по 02.09.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотньої вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно копії довідки КЗ «Городищенське РТМО» про затрати на лікування від 13.01.2017 року, [PERSON] перебував на лікуванні 11 ліжко-днів, вартість 1 ліжко-дня - 234,42 гривні. Зокрема, відповідно до вказаної довідки у затрати на лікування увійшли: оплата праці працівників - 1592,58 гривні; нарахування на зарплату - 350,37 гривень; придбання матеріалів - 5,40 гривень; медикаменти та перев'язувальні матеріали - 449,60 гривень; продукти харчування - 61,05 гривня; оплата послуг - 4,73 гривні; оплата енергоносіїв - 114,84 гривень, а всього - 2578,57 гривень. Також, у довідці зазначено, що за період лікування були використані наркотичні лікарські засоби на суму 449,60 гривень, а всі інші медикаменти придбані за рахунок хворого. Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] повинен відшкодувати понесені КЗ «Городищенське районне територіальне медичне об'єднання» на лікування потерпілого від злочину [PERSON] кошти, проте, дослідивши довідку про затрати на лікування, суд вважає, не є обґрунтованими витрати на придбання матеріалів у сумі 5,40 гривень та оплата послуг у сумі 4,73 гривні, оскільки не зазначено на які послуги витрачалися кошти та які матеріали були придбані. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення у сумі 2568 гривень 44 копійки (2578,57 грн. - (5,40 грн. + 4,73 грн.)). На підстав викладеного,

Outcome: approved