Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення 16 349,61 грн в рахунок відшкодування збитків за наслідками недійсності правочину. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.03.2019 року визнано недійсним договір оренди землі №46 від 02.10.2017 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» про передачу в оренду земельної ділянки площею 2,9370 га (рілля), кадастровий номер - 7421484400:04:000:0793, яка розташована на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Отже, з осені 2017 року відповідачі користувалися її земельною ділянкою за незаконним договором оренди, коштів за її користування не сплачували. За таких обставин, вона була позбавлена можливості здати в оренду спірну земельну ділянку на вигідних для неї умовах. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 121 108,25 грн. Посилаючись на ст.22, 216 ЦК України вважає, що за період з 2017 по 2019 роки вона могла отримати дохід в сумі 16 349,61 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач подав відзив (а.с.35-40) відповідно якого вважає, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, не відповідають нормам матеріального права. Зазначив, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Одночасно вказує, що неодержаний дохід - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум, якби інший учасник відносин не допустив правопорушення. Позивачем не надано доказів того, що вона здійснювала дії спрямовані на обробку спірної земельної ділянки, а також того, що відповідач при цьому вчиняв будь-які перешкоди їй у цьому. Також не надано доказів на визначення збитку у вигляді 8% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також не надано достовірних відомостей про дійсну грошову оцінку земельної ділянки. Протокольною ухвалою від 28 серпня 2019 року розгляд справи відкладався для надання можливості позивачу ознайомитися з відзивом та підготувати відповідь на відзив. Протокольною ухвалою від 01 жовтня 2019 року у судовому засіданні оголошувалася перерва у зв`язку з витребуванням доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 429736 від 07.11.2006 року є власником земельної ділянки площею 4,933 га, кадастровий номер - 7421484400:04:000:0793, розташованої на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державну реєстрацію її було проведено 08 квітня 2019 року (а.с.16-18). Як вбачається із матеріалів справи, 07 грудня 2016 року між [PERSON] та Приватною Агрофірмою ім. Т.Г.Шевченка укладено договір оренди землі (а.с.47-50). У подальшому, 02 жовтня 2017 року, вказаний договір розірвано, що підтверджується угодою про розірвання договору оренди землі (а.с.51). Між тим, 02 жовтня 2017 року між [PERSON] , вказаною у договорі як орендодавець, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка» (орендарем), укладено договір оренди №46 про передачу в оренду земельної ділянки площею 2,9370 га (рілля), кадастровий номер - 7421484400:04:000:0793, розташованої на території Івашківської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (а.с.12-13). Відомості про вказаний правочин внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15). Однак, рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.03.2019 року вищевказаний договір оренди землі №46 від 02.10.2017 визнано недійсним (а.с.9-11). Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося. У зв`язку з чим [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка» з заявою про виплату коштів за оренду земельної ділянки в розмірі 8% річних, починаючи з жовтня 2017 року (а.с.21-22). Проте, вказана вимога позивача залишена відповідачем без уваги. Також, у жовтні 2017 року позивач за попередньою домовленістю з ТОВ «Білорусь» мала намір укласти договір оренди спірної земельної ділянки на умовах виплати орендної плати в розмірі 8,1 % за календарний рік від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (а.с.20). Як вбачається із витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки відділу у Городнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 06.11.2017 року та 22.11.2018 року нормативна грошова оцінка рілля становить 104 651,36 грн (45-46). В той же час станом на 31.05.2019 року нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 121 108,25 грн (а.с.19). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ч.2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.11.2018 року № 922/3412/17/12-182гс18. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не приймає до уваги видатковий касовий ордер №6 від 16.11.2017 року ТОВ «Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка», відповідно до якого [PERSON] видано аванс за використання її земельної ділянки в розмірі 4 212 грн (а.с.44), оскільки видатковий касовий ордер датований 16.11.2017 року, згідно ордеру кошти отримані 16.11.2016 року. На підтвердження видачі коштів з каси відповідачем не надано оригіналів касової книги та журналів реєстрації видаткових касових ордерів. Факт користування ТОВ «Агрофірма ім. Т.Г.Шевченка» спірною земельною ділянкою у період з 02.10.2017 року по 29.03.2019 року не спростований стороною відповідача, правомірність використання належної позивачеві земельної ділянки не доведена відповідачем за допомогою належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів (ст.ст.77-80 ЦПК України). Отже, у спірний період позивач не мала можливості вільно розпоряджатися, користуватися спірною земельною ділянкою та отримувати доходи за наявності договору оренди, який в подальшому за рішенням сду був визнаний недійсним. За таких обставин, має право на отримання збитків. Разом з тим, наведений в позовній заяві розрахунок збитків, який було здійснено позивачем пропорційно 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування землею, як неотриманий дохід від здачі земельної ділянки в оренду за період з жовтня 2017 року по травень 2019 року в сумі 16 349,61 грн не може бути взятий судом до уваги з наступних підстав. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284). Відповідно до п. 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держеконіспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (пункт 4 вказаного Порядку). Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звернуто увагу судів на те, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284). При цьому, пункту 25 вказаної постанови встановлено, що сторони зобов`язані подати докази чи повідомити про них суд, зокрема: у справах про відшкодування збитків або шкоди: акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими радами, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію. Таким чином як норми наведених законів, так і судова практика свідчить про те, що по справах вказаної категорії належним доказом є акт відповідної комісії. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України обов`язок надавати докази покладено на сторону справи. При цьому відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Акт відповідної комісії в матеріалах справи відсутній. Доказів того, що позивач звертався до відповідної комісії для визначення розміру збитків, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру завданої їй з вини відповідача збитків, позивач не звертався до відповідної комісії райдержадміністрації для визначення розміру збитків, рішення про відмову у визначені розміру збитків уповноваженим органом не приймалося, а тому позов є передчасним та задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (а.с.1), відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed