Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради звернулося з заявою про госпіталізацію [PERSON] ,1983 року народження, до психіатричного закладу у примусовому порядку вкзуючи на те, що особі встановлено діагноз «Органічний розлад особистості , параноїчний синдром» , проживає з батьками, не працює. У анамнезі черепно-мозкова травма, неодноразове нанесення само ушкоджень (рубці від порізів на передній черевній стінці, лівому передпліччі). Підтримуючої терапії не приймав, епізодично алкоголізувався. Дана госпіталізація пов`язана з погіршенням психічного стану хворого , порушений сон,дратівливий, конфліктує з батьками, висловлюванням безглуздя. У стаціонар доставлений батьками. В даний час вимагає виписки.За характером вказаних психічних захворювань [PERSON] потребує стаціонарного лікування , в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій загострення симптомів психічного розладу, від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється , що може призвести до небезпеки для нього чи оточуючих осіб. В судовому засіданні представник заявника - лікар Гарковенко Н.А. підтримала заяву. Заінтересована особа [PERSON] заперечував проти лікування, вважає що він не хворий, наряду з чим висловлював безглуздя. Заінтересована особа [PERSON] - мати [PERSON] підтримала заяву про примусове лікування вказуючи на те, що вдома син не приймає ліки, в результаті в нього знову безсоння, висловлювання безглуздя. Раніше син вже ранив себе і на теперішній час не приймаючи ліки в нього знову буде загострення. Прокурор підтримав заяву про необхідність лікування [PERSON] в умовах психіатричного закладу. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлагає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.09.2021 року до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» батьками доставлений [PERSON] , у якому встановлено діагноз: «Органічний розлад особистості, параноїчний синдром». Хворіє протягом 10 років, неодноразово проходив лікування, 19.06.2021 року останній раз був виписаний з установи. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів ООМПЦЗ №2356 від 28.09.2021 р. [PERSON] у момент огляду мав мінливий настрій, емоційно напружений, дратівливий. При переході бесіди на емоційно значущу тему (взаємини з батьками) темп мовлення прискорюється, обличчя червоніє , допускає ненормативні висловлювання (на адресу батька). На запитання відповідає не завжди по суті, багатослівно. Скарг не висловлює, увага не стійка, підозрілий. Заявив, що «енергія стала зеленою, я так раніше обіцяв, [PERSON] всіх пересаджав…я юрист, економіст, синоптик, у мене IQ-120… Збираюся їхати в Вірменію, вивчати історію своїх предків…» Висловлює не систематизовані ідеї переслідування, переоцінки власної особистості. Маячно трактує оточуюче, об`єктивних ознак обманів сприйняття не виявляє. До свого захворювання некритичний. У зв`язку з психічним розладом і можливістю агресивних або аутоагресивних дій потребує госпіталізації в умовах психіатричної лікарні всупереч власним бажанням. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 2 ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Частиною 2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 вказаного закону, визначено, що перебування особи в психiатричному закладi в примусовому порядку може здiйснюватися лише протягом часу наявностi пiдстав, за якими було проведено госпiталiзацiю. Особа, яку було госпiталiзовано до психiатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комiсiєю лiкарiв-психiатрiв не рiдше одного разу на мiсяць з метою встановлення наявностi пiдстав для продовження чи припинення такої госпiталiзацiї. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи встановлені судом обставини та у зв`язку з тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для оточуючих, тому суд прийшов до висновку про доцільність госпіталізації у примусовому порядку в умовах КНП «ООМЦПЗ».

Outcome: approved