Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Костьол римсько-католицької парафії Святого Іоанна Хрестителя звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, [PERSON] і просить, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.51-61), визнати незаконними та скасувати розпорядження відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради №5753 від 16 грудня 2002 року про передачу квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON], свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], що видано 10 січня 2010 року відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради на ім»я [PERSON], а також визнати за позивачем право власності на вищезазначену квартиру. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів №173 від 16 жовтня 1991 року громаді Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів, яка є юридичною особою, передано у власність культову будівлю, пам»ятку архітектури, зокрема будівлю костьолу із монастирем та господарськими спорудами. Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 15 березня 2012 року позивачу відмовлено у безоплатному поверненні квартири [ADDRESS] через відсутність доказів належності його конфесії спірної квартири в минулому, та через реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON] Зазначає, що будівлі зі спірною квартирою по [ADDRESS] були побудовані для обслуговування головної речі - Костьолу Святого Іоанна Хрестителя і пов»язані з нею спільним призначенням, а тому є її приналежністю. Вважає, що орган приватизації Старокостянтинівської міської ради не мав права надавати дозвіл на приватизацію спірної квартири в культовій будівлі монастиря, оскільки ця квартира підлягала поверненню релігійній громаді, тому розпорядження про передачу спірної квартири у власність та свідоцтва про право власності на квартиру є незаконними та підлягають скасуванню. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 12 березня 2014 року (а.с.85) до участі в справі залучено [PERSON], яка є правонаступником померлої [INFO] [PERSON] В судове засідання позивач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить вирішити спір на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Представник відповідача - виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради [PERSON], проти позову заперечила, вказавши, що приватизація квартири [ADDRESS] проведена відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а тому підстав для визнання права власності на цю квартиру за позивачем немає. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] просять відмовити у задоволенні позову через безпідставність. Крім того, просять застосувати до даних правовідносин строк позовної давності. Третя особа на стороні позивача - Благодійне Братство Менших Братів Капуцинів при Житомирській діє цезії Римо-католицької церкви, яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направило, причини неявки суду не повідомило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що костьол Іоанна Хрестителя і при ньому монастир Ордену Менших Братів Капуцинів були побудовані в м. Старокостянтинів у 1751-1778 роках для задоволення духовних потреб в релігійній службі для християн римо-католицького визнання. Зазначені культові будівлі діяли до 1935 року. Оскільки відповідно до ст.366 Адміністративного кодексу Української PCP 1927 року все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю і костьол Святого Іоанна Хрестителя разом з монастирем та іншими господарськими спорудами вибув з володіння парафії та використовувався не за призначенням. Так, будівля костьолу знаходилась на балансі відділу культури виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради народних депутатів і в ній розміщався районний Будинок культури, а дві будівлі монастиря були переобладнані під житлові будинки та передані на баланс Старокостянтинівській ЖЕК. До прийняття Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» виконавчий комітет Старокостянтинівської районної ради народних депутатів своїми рішеннями №103 від 14 червня 1989 року, №213 від 19 грудня 1989 року і № 93 від 26 квітня 1990 року спочатку передав безкоштовно общині римсько-католицької церкви приміщення шахового клубу площею 75 кв.м, зал костьолу і службове приміщення для служителя, а потім все приміщення районного Будинку культури (а.с.67-68). Рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів №173 від 16 жовтня 1991 року зареєстровано статут громади Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів та зобов»язано відділ культури виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради передати зі свого балансу у власність громади Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів культову будівлю, пам»ятку архітектури (а.с.15). В період з 1991 року по 2009 рік виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради більшість жилих приміщень, що знаходились в будівлі [ADDRESS] зняв з балансу ЖЕК і передав у власність громади Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради 16 лютого 2004 року, за Старокостянтинівською громадою Римо-католицької церкви м. Старокостянтинів зареєстровано право власності на нежитлову будівлю - будівлю костьолу з монастирем та господарські споруди по [ADDRESS]. З 11 грудня 2011 року Загальними Зборами громади Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів змінено назву релігійної організації на костьол Римсько-Католицької парафії Святого Іоанна Хрестителя (а.с.16-18). Згідно довідки управління культури, туризму і курортів Хмельницької обласної державної адміністрації за №02-1696 від 27.08.2012 року лише костьол Іоанна Хрестителя в м. Старокостянтинів Хмельницької області є пам»яткою архітектури та містобудування національного значення. Приміщення монастиря та мури на обліку як об»єкти культурної спадщини не перебувають (а.с.50). Будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі Старокостянтинівської ЖЕК, що підтверджується повідомленням №206 від 10.04.2013 року (а.с.71). Частину житлових приміщень, в тому числі спірну квартиру [ADDRESS], виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради відмовився передати позивачу через те, що ця квартира перебуває у власності [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а також встановлені рішенням Старокостянтинівського районного суду від 06 грудня 2013 року по цивільній справі №2/683/47/2013 за аналогічними позовними вимогами костьолу римсько-католицької парафії Святого Іоанна Хрестителя до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними та скасування розпоряджень відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради і свідоцтв про право власності на квартири. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Старокостянтинівської міської ради народних депутатів №45 від 24 березня 1993 року проведено розподіл особового рахунку квартири [ADDRESS] на два особових рахунка: ізольовану житлову кімнату площею 10,75 кв.м і кухню площею 5,25 кв.м залишено за [PERSON], а двокімнатну частину квартири площею 33 кв.м і кухню площею 10 кв.м залишено за [PERSON] [PERSON] з 06 жовтня 1987 року значилась зареєстрованою у [ADDRESS], що підтверджується наявною в матеріалах інвентарної справи на квартиру №31 довідкою від 16 грудня 2002 року. Розпорядженням відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради №5753 від 16 грудня 2002 року у приватну власність [PERSON] передано квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного розпорядження 10 січня 2003 року їй видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру та проведено державну реєстрацію права власності. [INFO] [PERSON] померла й єдиною її спадкоємицею, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, є її донька [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються матеріалами інвентарної справи №526 на квартиру [ADDRESS], а також матеріалами спадкової справи №635/2013, заведеної 09 вересня 2013 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] Відповідно до вимог ч.2 ст.328, ст.345 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України передбачено право громадян на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1, ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 15.03.2012 року №101 відмовлено у поверненні безоплатно у власність громади Римсько-католицької церкви м. Старокостянтинів квартир, в тому числі квартири [ADDRESS], оскільки вона перебуває у власності іншої особи ( а.с.24-25). Відповідно до ч.2 та ч.5 ст.17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників. Згідно п.3 Указу Президента України «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна» №125 від 4 березня 1992 року організації, на балансі яких знаходяться культові будівлі і майно, котрі становлять державну власність, зобов»язані протягом 1992 - 1993 років здійснити передачу релігійним громадам у власність чи безплатне користування культових будівель, що використовуються не за призначенням. Розпорядженням Президента України від 22 червня 1994 року №53/94 дію цього пункту продовжено до 1 грудня 1997 року, а розпорядженням Кабінету Міністрів України №290-р від 7 травня 1998 року дано вказівку Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям забезпечити згідно із законодавством України поетапне повернення релігійним організаціям культових будівель, які не використовуються або використовуються не за призначенням. Згідно роз»ясень Вищого господарського суду України «Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 29 лютого 1996 року, даних у п.п.9.8 п.9, до введення в дію Закону все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі ст.366 Адміністративного кодексу Української PCP 1927 року. Зазначене законодавство не було визначено не чинним з дня його прийняття, тобто таким, що не породило правових наслідків. Тому держава в особі органів, передбачених в ст.17 Закону, є належним власником культових будівель і майна. Відповідно до ст.4 Закону України «Про власність» зазначені державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об»єктів будь-які дії, що не суперечать закону. До введення в дію Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» костьол Святого Іоанна Хрестителя разом з монастирем і господарськими спорудами перебував у державній власності. Будівля костьолу знаходилась на балансі відділу культури виконавчого комітету Старокостянтинівської районної ради, а будівлі монастиря та монастирських келій були переобладнані під житлові квартири і належали до житлового фонду Старокостянтинівської міської ради та перебували на балансі Старокостянтинівської ЖЕК. Згідно довідки управління культури, туризму і курортів Хмельницької обласної державної адміністрації за №02-1696 від 27.08.2012 року лише костьол Іоанна Хрестителя в м. Старокостянтинів Хмельницької області є пам»яткою архітектури та містобудування національного значення. Приміщення монастиря та мури на обліку як об»єкти культурної спадщини не перебувають. Отже, позивачу відповідно до чинного на той час законодавства була передана у власність лише будівля костьолу. Крім того, рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради №267 від 30 вересня 1999 року було дозволено позивачу оформити правовстановлюючі документи на цілісний майновий комплекс по [ADDRESS]. Вказане рішення позивачем не оспорювалось і з відповідним клопотанням до Хмельницької обласної державної адміністрації щодо передачі у власність усієї спірної будівлі позивач не звертався. Оскільки на момент приватизації квартира [ADDRESS] знаходилась у житловому фонді Старокостянтинівської міської ради, тому, на думку суду, відділ приватизації Старокостянтинівської міської ради правомірно прийняв розпорядження про передачу цієї квартири у власність [PERSON] та видав свідоцтво про право власності на цю квартиру. З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed