Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, вказавши в заяві, що 01.04.2016 р. на вул. Куйбишева в м. Запоріжжя з вини водія [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, відповідач керував автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], яка як власник джерела підвищеної небезпеки повинна відповідати разом з ним згідно ст.1187 ЦК України. На час скоєння ДТП відповідачі не мали чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2016р. № 334/2243/16-п та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «HYUNDAI» державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 16.05.2016р. №2600 становить 26305,88 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована. Власник пошкодженого автомобіля звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі, на підставі платіжного доручення у розмірі 26305,88 грн., а також перерахував суму у розмірі 583,36 грн. за послуги аварійного комісару згідно актів виконавчих робіт, всього затрати позивача складають 26889,24 грн. Позивач здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, тому, 18.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з листом № 3/1-05/22284 про компенсацію витрат в добровільному порядку, але відповідач добровільно не відшкодував витрати МТСБУ. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] матеріальну суму шкоди в розмірі 26889,24 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Розглянувши письмові матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 01.04.2016 року о 15-20 год. на вул. Куйбишева в м. Запоріжжя при зміні напрямку руху відповідачем [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «HYUNDAI» державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], що підтверджується Довідкою № 88807011 про дорожньо-транспортну пригоду Запорізького МУ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.7). В результаті ДТП були пошкоджені автомобілі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 6 цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2016 р., згідно якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.(а.с.6). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до звіту спеціаліста автотоварознавця №2600 від 16.05.2016 р. про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «HYUNDAI» державний номер [NUMBER], складає 26305,88 грн. (а.с.8-14). На момент ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. 18 травня 2016 року потерпіла [PERSON] звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди відповідно до ст..35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с.5) Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із ст. 22 Закону МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. 17.08.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України винесли Наказ №6503 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та сплатили [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 26305,88 грн. (а.с.15,16, 36) Відповідно до положень п. 40.3 ст.40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 12 липня 2016 року платіжним дорученням № сф-0000156 на рахунок ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ» перераховані грошові кошти у розмірі 583,36 грн. за послуги аварійного комісара відповідно акту виконаних робіт від 25.05.2016р. та Рахунку-фактури № СФ-0000156 від 18.05.2016р. (а.с.17-19) Таким чином, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов'язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Оскільки автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], керував відповідач [PERSON], який визнаний винним у скоєній ДТП, що підтверджується постановою суду, згідно якої [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти того, що він перебував за кермом автомобіля «ВАЗ» на момент ДТП, свою вину визнав у повному обсязі, то саме він зобов'язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Правових підстав для покладення солідарної відповідальності на власника автомобіля «ВАЗ» [PERSON] матеріали справи на містять і судом не було встановлено. 18.08.2016 року МТСБУ направило [PERSON] лист, в якому просили повідомити про наявність договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, та надано термін до 28.08.2016р. для добровільного компенсування витрат МТСБУ, однак відповідач добровільно не відшкодував витрати МТСБУ. (а.с.20) Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Згідно до вимог п.1.ч.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1191 ЦК України, страховик, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем, має право на зворотні вимоги /регрес/ до винної особи, і має право подати регресний позов до страхувальника, або водія, який спричинив ДТП. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування підлягає задоволенню частково, а саме, сума страхового відшкодування у сумі 26305,88 грн. підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] Крім того, підлягають стягненню з [PERSON] і витрати на аварійного комісара у розмірі 583,36 грн. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Outcome: partial