Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Малиновська районна адміністрація звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом, в якому остаточно просила зобовязати [PERSON] за власний рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, відповідно до технічної документації на приміщення, шляхом знесення прибудови, загальною площею 184,2 кв. м., встановити порядок виконання рішення, шляхом зобовязання відповідача в добровільному порядку привести до попереднього стану квартиру шляхом знесення прибудови, загальною площею 184,2 кв. м. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON], без оформлення документів на проведення будівельних робіт, здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS], загальною площею 28,4 кв. м., в тому числі житлова площею 14,3 кв. м., прибудувавши до неї прибудову, загальною площею 184,2 кв. м. Як зазначає позивач, на момент звернення з позовом, Малиновська районна адміністрація не отримувала інформацію щодо проведення підготовчих або будівельних робіт, самочинна будівля розташована на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси, та у користування чи у власність відповідачу не надавалась. Розпорядження Малиновської районної адміністрації від 29.05.2013 року «Про приведення до попереднього стану обєкта нерухомості за адресою: [ADDRESS]» не виконано, проектна документація на проведення будівельних робіт, або правовстановлюючі документи відповідачем не надавались. В ході судового розгляду ухвалою суду від 29 травня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON] та Одеську міську раду. 18 грудня 2014 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору правонаступника третьої особи ПАТ АБ «Порто-Франко» - ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. В останнє судове засідання не зявилась. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс» заперечувала в задоволенні позову з посиланням на те, що третя особа є правонаступником ПАТ АБ «Порто-Франко», яке звернулось до [PERSON] з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. В останнє судове засідання не зявилась. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що [PERSON] є одноособовим власником квартири № 2/1 в будинку № 68 по вул. Магістральній в м. Одесі загальною площею 184,2 кв. м., житловою площею 38,4 кв. м. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], який, в свою чергу, придбав спірну квартиру у [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи до суду не подав. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. 09 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] стала власником ізольованої квартири № 2 в будинку під № 68 по вул. Магістральній в м. Одесі, загальною площею 28,4 кв. м., в тому числі житлова площею 14,3 кв. м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1142. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 24.04.2012 року на підставі дублікату вказаного договору купівлі-продажу, виданого 23. 04.2012 року,реєстровий номер 480. Як вбачається із технічного паспорту, виготовленого станом на 18.04.2012 року, загальна площа спірного обєкту була збільшена за рахунок самочинного будівництва, проведеного [PERSON] до 213,2 кв. м. Відповідно до листа Інспекції ДАБК в Одеській області від 16.11.2012 року декларація про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність спірного обєкту до експлуатації не реєструвались. 29.05.2013 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано розпорядження про приведення [PERSON] обєкту нерухомого майна до попереднього стану шляхом знесення самочинно прибудованої прибудови. Однак, як вбачається із матеріалів справи, вимоги позивача в добровільному порядку [PERSON] виконані не були. Таким чином, до спірних правовідносин, які виникли в звязку із здійсненням відповідачем самовільного будівництва, необхідно застосувати положення Розділу І Книги Третьої ЦК України, Закони України «Про архітектурну діяльність», «Про планування і забудову території» та «Про основи містобудування». Ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво обєктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території», здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно законодавства. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 року, встановлений порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту. Вказане положення обовязкове для застосування усіма субєктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої залежності та джерел фінансування. Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудівельної діяльності на їх території належить право затвердження місцевих правил забудови, внесення змін у зазначені документи за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури відповідно до законодавства. При таких обставинах суд дійшов до висновку про те, що відповідачем [PERSON] було здійснено будівництво без погодженої та затвердженої проектної документації, що підтверджується наявними матеріалами справи, а саме копіями [PERSON] від 16.04.2013 року, (т.1, а. с. 19), від 12.06.2013 року (т. 1, а. с. 22), копією листа Інспекції ДАБК в Одеській області ( т. 1, а. с. 21) та копією технічного паспорту (т. 1, а. с. 12). Разом із цим, відмовляючи в задоволенні позову, суд керувався наступним. Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2011 року задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. 05.04.2011 року право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (т. 1, а. с. 107). 25 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] продали спірний обєкт будівництва [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за № 381. 30.05.2011 року право власності [PERSON] на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (т. 1, а. с. 114). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2012 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2011 року, яким задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. було скасовано та у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. відмовлено. 23 серпня 2012 року [PERSON] продав [PERSON] спірний обєкт будівництва на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 805. 30.08.2012 року право власності [PERSON] на квартиру № 2/1 по вул. Магістральній в будинку № 68 у м. Одесі, загальною площею 184,2 кв. м. було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (т. 1, а. с. 87). Таким чином, право власності на квартиру № 2/1 будинку № 68 по вул. Магістральній в м. Одесі у [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації договору, що передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України. Відповідно до наданої юридичним департаментом Одеської міської ради довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 27 листопада 2013 року № 342572/3 підтверджено в Адресному реєстрі м. Одеси адресу обєкта нерухомого майна квартири № 2/1 будинку № 68 по вул. Магістральній в м. Одесі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «БТІ ОМР», Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсним і скасування державної реєстрації. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.05.2014 року [PERSON] було відмовлено в позові. При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири за відплатним договором, а [PERSON] позовні вимоги шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України не заявлялись. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Таким чином, в звязку із тим, що спірне житлове приміщення у [PERSON] витребуване в порядку ст. 388 ЦК України не було, добросовісність її, як набувача спірного майна, презумується, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги Малиновської районної адміністрації до [PERSON] про зобовязання привести самочинно збудований обєкт нерухомого майна до попереднього стану задовольнити неможливо.

Outcome: dismissed