Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі - ІТКЕ) звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за послуги теплопостачання в сумі 8456грн. 76коп. та за обслуговування тепломереж в сумі 267грн. 36коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги, дала пояснення, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та своєчасно не оплачує послуги з теплопостачання та обслуговування теплових мереж. Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] з березня 1994 року, та вже тоді в квартирі були відсутні прилади опалювання. В під'їздах будинку прилади опалювання також відсутні, договір на теплопостачання не укладався. Тому відповідачі вважають, що послуг ніяких від позивача не отримували, а тому й нічого не повинні сплачувати. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не має бути задоволеним. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають в [ADDRESS]. Відповідно до ст.64 ЖК України наймач та члени його родини повинні оплачувати отримані комунальні послуги. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано жодних доказів про надання відповідачам послуг з теплопостачання та обслуговування тепломереж. Так, відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 1 квітня 1994 року (а.с.115), вбачається, що квартира опаленням не обладнана. Таке саме вбачається з технічного паспорту на квартиру за 22 липня 2008 року (а.с.114). Згідно до технічного паспорту на квартиру станом на 12 березня 2015 року, квартира обладнана електричним опалюванням. Здійснення опалювання шляхом електричної енергії також підтверджується рахунками за електроенергію відповідачів (а.с.63-68), з яких вбачається, що в зимовий період оплата є значно більшою. Актами від 22 листопада 2011 року та від 3 вересня 2010 року (а.с.108,112) підтверджений факт відсутності приладів опалення мереж ІТКЕ як в квартирі відповідачів так і в під'їздах всього будинку. Посилання позивача на самовільне відключення відповідачів від системи теплопостачання жодним доказом не доведено, бо нема жодного документу на підтвердження цього. Вимог щодо відшкодування шкоди від самовільного відключення, за порушення порядку та технічних норм відключення позивачем не пред'явлено. Крім того, посилання позивача на порушення відповідачами порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 року (далі - Порядок), не можуть бути взяті до уваги, бо цей Порядок стосується відключення лише окремих будинків, а не окремих приміщень. Крім того, відсутній жодний доказ про наявність якихось претензій з боку позивача до відповідачів про порушення Порядку. Також п.1.3 Порядку передбачає, що дія цього Порядку не поширюється на власників, наймачів (орендарів) окремих приміщень, які були відокремлені від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та користуються автономним теплопостачанням до набрання чинності цим Порядком, а як встановлено з наданих документів центральне опалювання відсутнє у відповідачів з 1994 року. Посилання позивача на листи заступника Міністра та міського Голови також не можуть бути взяти до уваги, бо вони не є нормативними документами. З огляду на вищевказане, суд доходить висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, бо позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу відповідно ст.ст.58,59 ЦПК України на підтвердження своїх вимог. Навпаки, відповідачі у судовому засіданні довели відсутність обов'язку оплачувати послуги позивача, бо їх вони фактично не отримували. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed