Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Кредитна спілка «Південно-Східна кредитна компанія» (далі за текстом - КС «Південно-Східна кредитна компанія») звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №48-І, згідно з яким їй був наданий кредит на споживчі потреби в сумі 5000,00 грн. строком користування 19 квітня 2015 року. 19 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №48-І, відповідно до якого відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобов'язань за кредитною угодою. Згідно п.1.3 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати щомісяця частину кредиту, відсотки, що розраховуються із ставки 60% річних за строковою позикою, та 180% річних за простроченою позикою від фактичної суми заборгованості. Всупереч договірним зобов'язанням заборгованість відповідача [PERSON] станом на 05.02.2015 року становить 16778,40 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 16778,40 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача КС «Південно-Східна кредитна компанія» присутній не був, надав заяву, в яікй просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судовому засіданні присутні не були з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом спрямування рекомендованих листів. Заяв про розгляд справи у відсутності відповідачів чи про відкладення розгляду справи від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними в справі доказами, що не суперечить вимогам ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процессу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19.04.2013 р. між КС «Південно-Східна кредитна компанія» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №48-І, згідно з яким їй був наданий кредит на споживчі потреби в сумі 5000,00 грн. строком користування 19 квітня 2015 року (а.с.9-12). Позичальником - відповідачем [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тобто порушені вимоги ч.1 ст.1049 ЦК України та умови кредитного договору. 19.04.2013 року між КС «Південно-Східна кредитна компанія» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №48-І, відповідно до якого поручитель поручився перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №48-І від 19.04.2013 року (а.с.13-14). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСС від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь суми заборгованості за кредитним договором. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем сум заборгованості (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 16778,40 грн. Зі вказаних задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 243,60 грн. (не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати), які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved