Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 09 липня 2017 року передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які останній зобов`язавсь повернути до 09 липня 2018 року, а також сплатити проценти у розмірі 25% річних. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] надав власноручно написану розписку від 09 липня 2017 року. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів, проте він ухиляється від повернення грошових коштів. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у розмірі 5000 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 3129 доларів США 58 центів, інфляційні збитки у розмірі 902 долари США, що еквівалентно станом на день пред`явлення позову 163455 гривень 82 копійки. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.22-23). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.37). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Про поважні причини, які перешкодили йому з`явитися у судове засідання, суд не повідомив. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 09 липня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 09 липня 2018 року та сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 25% річних. Вказана обставина підтверджується копією розписки про отримання грошових коштів від 09 липня 2017 року (а.с.5). Спірні правовідносини регулюються гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. V. Норми права та судова практика, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положенням ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що між сторонами по справі 09 липня 2017 року був укладений договір позики. У строк, визначений договором позики, [PERSON] не повернув грошові кошти у повному обсязі, сплативши 31 липня 2019 року на користь позивача 700 доларів США, 02 серпня 2019 року - 300 доларів США, 30 вересня 2019 року - 1000 доларів США, 20 лютого 2020 року - 1000 доларів США, тобто всього 3000 доларів США (700+300+1000+1000). Борговий документ, тобто розписка [PERSON] від 09 липня 2017 року знаходиться у володінні позивача. Зважаючи на це, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Крім цього, встановлено, що у розписці від 09 липня 2017 року сторони між собою погодили розмір процентів за користування грошовими коштами, а саме у розмірі щомісячно 25% річних. З огляду на це, розмір процентів за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача за період з 10 липня 2017 року по 28 квітня 2020 року становить 3129 доларів США 86 центів, згідно розрахунку наданого позивачем (а.с.11). Так, станом на 23 жовтня 2020 року 5129 доларів США 86 центів (2000+3129,86) центів еквівалентно 144969 гривень 84 копійки (5129,86 ? 28,26). Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики у загальному розмірі 144969 гривень 84 копійки. З письмового розрахунку, наданого позивачем (а.с.10-11) також вбачається, що у [PERSON] виник борг по сплаті суми інфляції за час прострочення в розмірі 902 долари США. Водночас, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №910/8399/17, від 03 вересня 2018 року у справі №910/5811/16, від 22 червня 2020 року у справі №752/10525/16-ц, за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Встановлено, що позика була передана [PERSON] в доларах США. У такому випадку індекс інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача суми інфляції за час прострочення у розмірі 902 долара США. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 28 квітня 2020 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1634 гривні 56 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений частково, а саме на 88,69% (144969,84 / 163455,82 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору 1449 гривень 69 копійок (1634,56 /100% ? 88,69%). На підставі викладеного та

Outcome: partial