Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 15.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних в розмірі 70374,17 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1261,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Ухвалою суду від 22.07.2020 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 23.07.2020 року вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Від представника позивача - адвоката Грушевської Н.І. до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій представник вказала, що просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, та повідомила, що протягом 5 днів надасть акт виконаних робіт та розрахунок понесених витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, повідомллася належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалась. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 01.06.2017 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 3000 дол. США та взяла на себе зобов`язання повернути борг до 01.12.2017 року. В липні 2018 року позивачем було отримано від відповідача [PERSON] кошти в розмірі 1350 дол. США, в якості часткового погашення боргу. У визначені строки відповідач залишок боргу 1650 дол. США не повернула та до теперішнього часу ухиляється від виконання зобов`язання. Стороною позивача зроблено розрахунок 3% річних від суми позики та розрахунок боргу з урахуванням облікової ставки НБУ, які позивач також просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи не скористалась. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В судовому засіданні досліджено зміст розписки [PERSON] , наданою стороною позивача на підтвердження позовних вимог, а саме: - розписка, в якій [PERSON] зобов`язується до 01.12.2017 року повернути борг в розмірі 3000 доларів США [PERSON] /а.с.13/; На теперішній час грошові кошти [PERSON] повернуті частково, сума у розмірі 1650 дол. США не повернута [PERSON] , яка продовжує користуватися вказаними коштами. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено та не оспорювалось стороною відповідача, що між сторонами 01.06.2017 року було укладено договір позики, про що суду надано власноручно написану розписку відповідача [PERSON] про отримання 3000 доларів та зобов`язання повернути до 01.12.2017 року. В позовній заяві позивачем [PERSON] повідомлено, що у липні 2018 року відповідачем [PERSON] було сплачено частку боргу у розмірі 1350 дол. США. В іншій частині на теперішній час боргові зобов`язання відповідачем не виконані. Приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України, суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру 3% річних від суми боргу та інфляційних витрат. При цьому суд приймає до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №712/14562/17-ц, зокрема щодо того, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи сторони позивача щодо укладення договору позики на суму 3000 дол. США підтверджені матеріалами справи та не спростовані стороною відповідача належними та допустимими доказами, та бере до уваги посилання сторони позивача стосовно сплати частково боргу у розмірі 1350 дол. США. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved