Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 10.03.2020 р. звернувся до суду з позовною заявою (уточнена редакція позовної заяви від 27.03.2020 року) до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 1324577 від 18.09.2018 року у сумі 23 391,96 грн, з яких: -14 976,80 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); -5 871,17 грн - проценти за користування кредитом; -243,69 грн - комісія; -1 882,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів користування кредитом; -192,44 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); -108,19 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; -69,72 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); -47,86 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, та судовий збір в сумі 2102 грн. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1324577 від 18.09.2018 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 18.09.2018 року, яка є складовою заяви про приєднання, відповідач підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору, погодившись із запропонованими умовами кредитування щодо: встановлення відповідного кредитного ліміту на строк кредитування 60 місяців та процентної ставки 38% річних. Починаючи з 18.09.2018 року відповідач користувалася кредитними коштами, однак не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в результаті чого у нього перед позивачем станом на 24.01.2020 року виникла заборгованість за цим договором у сумі 23 391,96 гривень. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. 11 березня 2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Представником позивача 27 березня 2020 року до суду подана заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 30 березня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Позивач, представник позивача повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання представник не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач повідомлявся про день та час місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони, їх представники не прибули в судове засідання і представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18.09.2018 року між сторонами по справі був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання відповідачем [PERSON] заяви про приєднання №1324577 (далі - Заяви про приєднання) (арк. с. 78-79). Згідно умов, визначених в пунктах 3.2, 3.4.1, 3.4.2 Заяви про приєднання, банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ», операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (картки) за дебетово-кредитною схемою та надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standart «Моя картка» та ПІН-конверт до неї (арк. с. 78-79). За змістом пунктів 6.1, 6.2 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 18.09.2018 року, що є складовою заяви про приєднання, відповідач погодився на одержання кредиту на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на його картковий рахунок № [NUMBER] та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору на наступних умовах: розмір кредиту 15000 грн. (п.п.6.3, 6.4), строк кредитування 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк (п.6.3), фіксована процентна ставка 38% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування ними протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між Клієнтом та Організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між Банком та Організацією, відрахування та/або закінчення навчання Клієнта у навчальному закладі. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору (п.6.5) (арк. с. 80-83). Відповідно до п.6.9 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї заяви уповноваженим представником (працівником) банку; датою надання кредиту (частини кредиту) є дата використання клієнтом кредитного ліміту (кредитних коштів) (арк. с. 80-83). На виконання постанов Національного банку України від 28.12.2018 року за №162 та від 22.02.2019 року за №41 щодо формату рахунку клієнтів українських банків, в яких, крім самого номеру рахунку, має міститися інформація про код країни та код банку, поточний рахунок відповідача було змінено шляхом переходу на рахунок [NUMBER] . Із розрахунку позивача випливає, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 24.01.2020 року виникла заборгованості у сумі 23 391,96 грн, з яких: -14 976,80 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); -5 871,17 грн - проценти за користування кредитом; -243,69 грн - комісія; -1 882,09 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та процентів користування кредитом; -192,44 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); -108,19 грн - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; -69,72 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); -47,86 грн - витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. За змістом п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно з приписами ст.627 ЦК України сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України). Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування розрахунку кредитної заборгованості, наданого позивачем, та її розміру. Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України до правових наслідків порушення зобов`язання, встановленого договором або законом, належить сплата неустойки. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Спираючись на вище викладене суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2102 грн 00 копійок (арк.с. 5). З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved