Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Княжицька сільська рада Броварського району Київської області звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна (земельної ділянки) від добросовісних набувачів та повернення земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади. В обґрунтування позову зазначали, що 08 лютого 2017 року земельну ділянку розміром 0,10 га по [ADDRESS] було зареєстровано на громадянина [PERSON] , [INFO] , (кадастровий номер 3221284001:01:055:0068). Після детального розгляду вищеназваного факту було з`ясовано, що підставою для оформлення права власності значиться рішення №1261 Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 14.12.2007 р., як таке, що прийняте на 17 сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання. 01 березня 2017 року Ѕ частина даної земельної ділянки - 0,05 га (кадастровий номер 3221284001:01:055:0069) [PERSON] була продана [PERSON] 31 березня 2017 року здійснено її поділ в натурі. Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.07.2020 р. №№217616771, 217618731: 06 квітня 2017 року [PERSON] продав іншу Ѕ частину цієї земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070); 08 червня 2019 року [PERSON] продав свою Ѕ частину земельної ділянки (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070) [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2021 р. №249142452, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284001:01:055:0069, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Отже, останніми набувачами земельної ділянки по Ѕ частині по [ADDRESS] є [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0069) та [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070). На дату 14 грудня 2007 року, дату, яку зазначено, як дату прийняття рішення Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області земельна ділянка розміром 0,10 га по [ADDRESS] була власністю територіальної громади в особі Княжицької сільської ради Броварського району Київської області та підпадала під обмеження (обтяження) охоронної зони артезіанської свердловини відповідно до Генерального плану села Княжичі Броварського району Київської області та схеми розбивки (розміщення) земельних ділянок під індивідуальну забудову в селі Княжичі за 2000 рік. Саме тому, 14 грудня 2007 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області рішень щодо надання дозволу на користування чи приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] , та/або про передачу земельної ділянки у користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд не приймалось. 14 грудня 2007 року дійсно відбулася 17 - сесія Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання, але звернень громадянина [PERSON] , [INFO] , не розглядалося на ній, оскільки такі були відсутні, що підтверджується Протоколом 17-ої сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання. Згідно листа Міськрайонного управління у Броварському районі та м. Бровари від 07.04.2017 р. №250, в архіві Міськрайонного управління відсутня документація із землеустрою по оформленню права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284001:01:055:0068. Отже, документація із землеустрою по оформленню права власності за [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284001:01:055:0068 не подавалася. Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області в період з 14.12.2007 по 08.02.2017 не приймалося рішення про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га, що розташована по [ADDRESS] , право власності на яку в подальшому було оформлене за громадянином [PERSON] , [INFO] , проживаючого: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки - 3221284001:01:055:0068). Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області у період з 01.12.2007 по 31.12.2017 рішень щодо затвердження технічної документації про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га по [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 3221284001:01:055:0068, право на яку в подальшому було оформлене за громадянином [PERSON] прийнято не було. Договорів про встановлення особистого строкового сервітуту земельних ділянок в період з 01.12.2007 по 14.12.2007 року з громадянином [PERSON] не укладалось. 18 серпня 2016 року на 15-ій сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області VII скликання, в порядку денному розглядалось питання про виділення земельної ділянки по [ADDRESS] громадянці [PERSON] . Тобто, земельна ділянка по [ADDRESS] не могла бути предметом розгляду виділення її у власність (користування) громадянці [PERSON] у 2016 році, якщо б вона вже була передана у власність громадянину [PERSON] у 2007 році. Посилаючись на викладене, просили суд витребувати у громадянки [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер 3221284001:01:055:0069) та повернути її до комунальної власності територіальної громади в особі Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (ідентифікаційний код 04363892); витребувати в громадянина [PERSON] земельну ділянку (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070) та повернути її до комунальної власності територіальної громади в особі Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (ідентифікаційний код 04363892), здійснити розподіл судових витрат. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мундірова В.М. позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, надала пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідачів адвокат Маляренко С.В. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Також, просив суд про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки як вбачається із письмового звернення сільського голови Княжицької сільської ради Броварського району Київської області Петренка В.І. на адресу керівника Броварської місцевої прокуратури радника юстиції Котяша А.І. за вих.№412 від 27.04.2017, позивачем Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області було зазначено про те, що нею було виявлено підозру про факт незаконного привласнення землі, площею 0,1000 га комунальної власності на користь фізичної особи [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , з подальшим присвоєнням кадастрового номеру ділянки 3221284001:01:055:0068 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 116884732212. Отже датою, коли позивач Княжицька сільська рада Броварського району Київської області дізналася про порушення своїх прав та законних інтересів, виходячи із дати вказаного листа, є 27.04.2017. У той же час, як вбачається із матеріалів справи № 361/6527/21, зокрема позовної заяви, позивач Княжицька сільська рада Броварського району Київської області звернулася до Броварського міськрайонного суду із позовною заявою про витребування майна (земельної ділянки) від добросовісних набувачів та повернення земельної ділянки до комунальної власності територіальної громади лише 24.09.2020, тобто через 3 роки та майже 5 місяців з моменту, коли позивач Княжицька сільська рада Броварського району Київської області дізналася про порушення своїх прав та законних інтересів. Зазначена обставина свідчить про те, що позивач Княжицька сільська рада Броварського району Київської області звернулась до суду із позовною заявою у справі №361/6527/21 після закінчення строку позовної давності, при цьому, як вбачається із матеріалів справи, позивач у рамках цієї справи не зверталась до суду із письмовим клопотанням про поновлення цього строку у встановленому Законом порядку. Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року право власності на земельну ділянку розміром 0,10 га по [ADDRESS] було зареєстровано за громадянином [PERSON] , [INFO] , (кадастровий номер 3221284001:01:055:0068), на підставі рішення №1261 Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 14.12.2007 р., як таке, що прийняте на 17 сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання. 01 березня 2017 року Ѕ частина даної земельної ділянки - 0,05 га (кадастровий номер 3221284001:01:055:0069) [PERSON] була продана [PERSON] 31 березня 2017 року здійснено її поділ в натурі. Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.07.2020 р. №№217616771, 217618731: 06 квітня 2017 року [PERSON] продав іншу Ѕ частину цієї земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070); 08 червня 2019 року [PERSON] продав свою Ѕ частину земельної ділянки (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070) [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2021 р. №249142452, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284001:01:055:0069, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2012 року. Отже, останніми набувачами земельної ділянки по Ѕ частині по [ADDRESS] є [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0069) та [PERSON] (кадастровий номер 3221284001:01:055:0070). Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що відповідно до Протоколу 17-ої сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання, 14 грудня 2007 року дійсно відбулася 17 - сесія Княжицької сільської ради Броварського району Київської області V скликання, звернень громадянина [PERSON] , [INFO] , не розглядалося на ній. Згідно листа Міськрайонного управління у Броварському районі та м. Бровари від 07.04.2017 р. №250, в архіві Міськрайонного управління відсутня документація із землеустрою по оформленню права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221284001:01:055:0068. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : про визнання недійсним рішення Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 14 грудня 2007 року про передачу земельної ділянки, кадастровий номер 3221284001:01:155:0068, у власність [PERSON] ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер 3221284001:01:155:0068, укладеного 01 березня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] ; про визнання недійсним договору поділу земельної ділянки, кадастровий номер 3221284001:01:155:0068, укладеного 31 березня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] ; про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5 га, кадастровий номер 3221284001:01:155:0070, укладеного 6 квітня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] . Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що виходячи з наданих доказів у їх сукупності очевидним є факт, що і при зверненні за виготовленням технічної документації, і при зверненні до реєстратора за здійсненням реєстрації права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку замовником виконавцям дійсно був пред`явлений екземпляр рішення Княжицької сільської ради від 14.12.2007р. з підписом у графі сільський голова і відтиском печатки на ньому. Сам той факт, що на даний час не зберігся оригінал даного рішення у сільській раді чи в архівному відділі РДА, або його копія, яка б була посвідчена сирою печаткою, у самого [PERSON] , не означає відсутності вказаного документу і не означає його підроблення. Факт наявності і подання такого документу (рішення) підтвердив реєстратор (надавши його копію). Факт виготовлення технічної документації підтвердив її розробник (надавши роздрукований варіант електронного екземпляру, збереженого ним). Той факт, що вказані документи не збереглись у Петренка, не означає відсутності таких документів на час реєстрації права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач посилається на Протокол сесії Княжицької сільської ради від 14.12.2007 р. Проте, як видно з копії протоколу, поданій суду, вона не оформлена у належний спосіб, який би виключав сумніви щодо його повноти і сумніви щодо належності сторінок саме до даного протоколу. Зокрема не прошитий, в ньому відсутні всі сторінки, враховуючи надану нумерацію, він не посвідчений тим органом, хто сформував даний витяг (частину документу). Тому однозначні висновки з даних копій суд не може встановити. Але виходячи з першої сторінки поданого протоколу, видно, що земельні питання на даній сесії розглядались і були в порядку денному, що був кворум (присутні 20 з 24-х депутатів), тобто рада була правомочною приймати рішення з земельних питань. Крім того суду не надані точні дані про прийняті на сесії рішення, які б давали можливість ідентифікувати їх. Посилання сільської ради на відсутність такого рішення не є достатнім для висновку про його неприйняття радою в 2007 році. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту вибуття спірної земельної ділянки з володіння власника Княжицької сільської ради Броварського району Київської області поза її волею, позивачем не надано, а судом не здобуто. З приводу заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності до даних вимог судом враховується наступне. Згідно з положенням статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16. Враховуючи наведене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. У зв`язку із прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed