Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 14.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.07.1984 року Примерією міста Дністровська Тираспольського району, актовий запис №68; - здійснити поділ майна - кафе-бару, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 210,6 кв.м., що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного кафе-бару; - здійснити поділ майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою від 09.08.2021 року провадження у справі відкрито. 20.09.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову, в якій відповідач повністю визнає заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна, а також просить розглянути справу за її відсутності. 27.09.2021 року позивачем [PERSON] до суду подано заяву, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони з 21.07.1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час спільне життя між сторонами не склалось, відсутнє взаєморозуміння, неможливе сумісне ведення господарства. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено, сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Відповідач [PERSON] скористалась своїми процесуальними правами та в заяві від 20.09.2021 року визнала позовні вимоги в повному обсязі. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] 21.07.1984 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №68, що вбачається з дублікату свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Примерією міста Дністровська Тираспольського району /а.с.22-23/. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинено. Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.04.2008 року по справі №16/40-08-1092 визнано право власності суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 210,6 кв.м., з них 154,1 кв.м. - основної площі та 56,5 кв.м. - підсобної площі, розташоване по [ADDRESS] /а.с.36-39/. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2013 року, індексний номер: 11685880, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м. належить на праві приватної власності, розмір частки: 1/1, [PERSON] /а.с.32/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 110-112 СК. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору сума судового збору в розмірі 12258,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved