Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Кредитна спілка «Фінансова підтримка» пред`явила до суду позов до [PERSON] , Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, яким в остаточній редакції просить скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис № 34020255 від 31 жовтня 2019 року про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6325157900:00:021:0181 за Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області; звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181, на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором №102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня2007 року в сумі 474 233 гривні 43 копійки, у тому числі: 45 000 гривень 00 копійок основного боргу; 124 697 гривень 44 копійки відсотків за кредитом; 273 976 гривень 51 копійка інфляційних втрат; 30 559 гривень 48 копійок 3% річних; стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 10266 гривень 50 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 березня 2007 року між кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та [PERSON] було укладено договір №102К про надання кредиту (кредитна лінія) за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди №1 від 13 квітня 2007 року та додаткової угоди №2 від 17 квітня 2007 року [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 45000,00 грн., які зобов`язалась повернути в строк по 28 березня 2008 року, зі сплатою процентів за ставкою 36.00% річних. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором №102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня2007 року між кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку кредитній спілці «Фінансова підтримка» належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [ADDRESS] . Заявою від 16червня 2010 року [PERSON] визнала борг та просила надати їй відстрочення по сплаті боргу до 23 червня 2010 року, заявою від 10 червня 2013 року [PERSON] через представника просила прийняти у власність в рахунок виконання зобов`язань за договором №102К про надання кредиту (кредит лінія) від 28 березня 2007 року земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку серія ХР 25-69-18409, виданого виконавчим комітет Пісочинської районної селищної ради 10грудня 1994 року. [INFO] [PERSON] померла. На момент смерті [PERSON] мала зобов`язання перед кредитною спілкою «Фінансова підтримка» в розмірі 169697 гривень 44 копійки. За заявою-претензією кредитної спілки «Фінансова Підтримка» державним нотаріусом Другої Харківської районної державної нотаріальної контори Т.І. Радіоновою було відкрито спадкову справу №56629066 та зареєстровано в Спадковому реєстрі від 09 жовтня 2014 року. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року у справі №635/6518/16-а за позовом Кредитної спілки «Фінансова підтримка» до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області задоволено позов кредитної спілки «Фінансова Підтримка», визнано протиправною бездіяльність Пісочинської селищної ради щодо неподання до суду заяви про визнання відумерлою спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , а саме земельної ділянки загальною площею 0,15 га, розташованої на території [ADDRESS] ; зобов`язано Пісочинську селищну раду подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017року зазначену постанову у справі № 635/6518/16-а залишено без змін. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року у справі №635/3611/17 заяву Пісочинської селищної ради, заінтересована особа: кредитна спілка «Фінансова підтримка» про визнання спадщини відумерлою задоволено повністю; за Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області визнано спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] у виді земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відумерлою, та передано її у власність територіальної громади селища Пісочин в особі Пісочинської селищної ради. На підставі зазначеного судового рішення право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за Пісочинською селищною радою. Таким чином, відповідно до рішення суду право власності на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки, перейшло до територіальної громади селища Пісочин в особі Пісочинської селищної ради. Постановою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року про визнання спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , у виді земельної ділянки загальною площею 0.15 га, розташованої на території Пісочинської селищної ради за адресою: [ADDRESS] - відумерлою; встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею померлою [PERSON] та прийняла спадщину в силу закону (ст. 1268 ЦК України). Таким чином, з огляду на прийняття спадщини [PERSON] , остання в силу ст. 1297 ЦК України, зобов`язана була звернутись до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та виходячи з цього повинна була знати про наявність існуючої заборгованості [PERSON] перед кредитною спілкою «Фінансова Підтримка» за договором №102К про надання кредиту. 15 січня 2020 року кредитною спілкою «Фінансова Підтримка» направлено на адресу [PERSON] претензію кредитора про обов`язок останньої задовольнити вимоги кредитора в повному обсязі та погасити існуючу суму заборгованості [PERSON] за договором у розмірі 169 697 гривень 44 копійок суми основного боргу та процентів, інфляційних втрат у розмірі 273 976 гривень 51 копійки та 3% річних у розмір 30559 гривень 48 копійок, а всього - 474 233 гривні 43 копійки у семиденний термін з часу отримання претензії. Разом з тим, обов`язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитору, а саме погашення заборгованості [PERSON] у розмірі 474 233 гривень 43 копійки шляхом одноразового платежу [PERSON] не виконаний, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 19 травня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , яким остання просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка їй не належить, вона позбавлена можливості оформити право на спадщину. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02 листопада 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а відтак позивачем не доведено, що саме вона с спадкоємицею після смерті [PERSON] . Крім того, відповідач не погоджується із сумою заборгованості за кредитним договором. Також відповідач звернулась до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що строк дії кредитного договору №102 від 28 березня 2007 року встановлений до 28 березня 2008 року. Позивачем пропущений строк позовної давності, а тому позивач не має права вимагати від спадкоємця виконання зобов`язань за вказаним договором. Крім того, посилаючись на ст. 608 ЦК України зазначає, що зобов`язання припиняється смертю боржника, оскільки нерозривно пов`язане з ним, та не може бути виконане іншою особою, а відтак не можуть нараховуватися будь-які штрафні санкції (пеня, відсотки, індекс інфляція, неустойка). Згідно ст. 1231 ЦК України спадкоємці зобов`язані сплатити усі штрафна санкції (неустойку, штраф, пеню 3% річних) лише в межах присуджених таких виплат за життя боржника. Жодного судового рішення за життя [PERSON] щодо стягнення з неї боргу не має, а тому позивач не має права вимоги до спадкоємця за зобов`язанням з відшкодування усіх штрафних санкцій, якщо це право не отримало судового захисту за життя боржника [PERSON] . Крім того зазначила, що розрахунок заборгованості не визнає, оскільки він не визнаний [PERSON] за життя. Щодо нарахування штрафних санкцій зазначила, що до позовних вимог в цій частині застосовується спеціальна позовна давність строком 1 рік. 26 травня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області - Тягнибока І.В. на позов, яким останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог кредитної спілки «Фінансова підтримка» до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, посилаючись на їх необґрунтованість. При цьому зазначив, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року у справі №635/3611/17 спадщину після смерті [PERSON] у виді земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:00:021:0181 визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади селища Пісочин в особі відповідача. На підставі зазначеного судового рішення, 31 жовтня 2019 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області. 04 грудня 2019 року Харківським апеляційним судом у справі №635/3611/17 ухвалено постанову, якою скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року у справі №635/3611/17. З процедурних підстав, відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України, вимоги [PERSON] про визнання права власності на спірну земельну ділянку, апеляційний суд не розглянув, але у мотивувальній частині рішення, спираючись на положення ч.3 ст.1268 ЦК України, зазначив про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . На виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції, державним реєстратором Михайловою Я.О. 13 травня 2020 року скасовано державну реєстрацію права власності Пісочинської селищної ради на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181. Враховуючи, що Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області не є власником спірної земельної ділянки, державна реєстрація права власності Пісочинської селищної ради на земельну ділянкускасована, підстави для пред`явлення позову до відповідача відсутні, відтак Пісочинська селищна рада є неналежним відповідачем. 28 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому зазначено, що Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області є належним відповідачем, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою отримано Пісочинською селищною радою 06 травня 2020 року, а реєстрацію права власності на земельну ділянку скасовано 13 травня 2020 року. Відтак, відповідні дії Пісочинської селищної ради розцінюються позивачем як визнання позову в повному обсязі, та не є підставою для заміни неналежного відповідача. Крім того, зазначив, що аналіз норм ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296,1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, у тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно,не позбавляє кредитора спадкодавця права звернутися на підставі норми ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» до такого спадкодавця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. Щодо правомірності додержання позивачем порядку пред`явлення вимог в порядку ст. 1281 ЦК України зазначив, що відповідно до поданої до Другої Харківської державної нотаріальної контори претензій (вимоги) про обов`язок спадкодавця № 345 від 24 червня 2014 року позивач просить нотаріальну контори прийняти заяву кредитора та відкрити спадкову справу, а також довести до відома всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання позивачем до нотаріальної контори вище зазначеної претензії. Листом № 1649/02-14 від 09 жовтня 2014 року нотаріальна контора повідомила позивача про відкриття спадкової справи саме за претензією позивача. Щодо нарахування відсотків за неправомірне користування кредитом після закінчення дії кредитного договору позивач зазначив наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. Пунктом 2.3 Договору між сторонами досягнуто домовленості, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит, проценти сплачуються позичальником за ставкою 42,0 % річних. Таким чином, п. 2.3 договору передбачає відповідальність саме за неправомірне користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору, що в повній мірі збігається з приписами ч.2 ст. 625 ЦК України. 16 червня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача [PERSON] на відповідь на відзив позивача, в яких позивач зазначила, що не погоджується із розміром заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області, постановленою без видалення судді до нарадчої кімнати, від 27 листопада 2020 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, зазначив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила застосувати до вимог позивача наслідки спливу позовної давності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що він та його бабуся [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем. При цьому, кредитна спілка «Фінансова підтримка» жодного разу не звертався до нього з вимогою, як до спадкоємця в порядку ст.1281 ЦК України. Пропуск строків пред`явлення вимоги кредитора до спадкоємців, визначений ст. 1281 ЦК України, позбавляє позивача права вимоги, що унеможливлює звернення стягнення на спадкове майно. Представник відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Тягнибок І.В. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 28 березня 2007 року між кредитною спілкою «Фінансова підтримка» та [PERSON] було укладено договір № 102К про надання кредиту (кредитна лінія), за умовами якого, кредитна спілка, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 13 квітня 2007 року та Додаткової угоди № 2 від 17 квітня 2007 року, відкрила позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 45000,00 гривень на строк до 28 березня 2008 року зі сплатою процентів за користуванню нею за ставкою 36,00 % річних (п. 1.1 Договору). Пунктом 2.3 Договору встановлено, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до договору) проценти сплачуються позичальником за ставкою 42,0% річних. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором №102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня 2007 року між кредитною спілкою «Фінансова Підтримка» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку кредитній спілці «Фінансова Підтримка» належну їй земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, розташовану на території [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначена земельна ділянка належала іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серія ХР 25-69-18409, виданого виконавчим комітетом Пісочинської районної селищної ради 10 грудня 1994 року. Заявою від 16 червня 2010 року [PERSON] зобов`язалася повернути заборгованість в сумі 45 000 гривень 00 копійок основного боргу та 48 537 гривень 15 копійки відсотків за кредитом в строк до 23 червня 2010 року. Заявою від 10 червня 2013 року [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності діяв представник [PERSON] , у зв`язку з невиконанням зобов`язань за Договором № 102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня 2007 року щодо повернення суми основного боргу в розмірі 45000 гривень 00 копійок, нарахованих процентів в розмірі 114341 гривень 28 копійок , а всього 159341 гривень 28 копійок, які позичальник повністю визнає, в порядку, передбаченому п. 13 Договору іпотеки від 28 березня 2007 року, щодо добровільної передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, просила кредитну спілку «Фінансова підтримка» прийняти у власність в рахунок виконання зобов`язань за договором №102К про надання кредиту (кредит лінія) від 28 березня 2007 року земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). [INFO] [PERSON] померла. На час відкриття спадщини зобов`язання померлої [PERSON] за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків, що були нараховані за її життя, залишилися невиконаними. 24 червня 2014 року кредитна спілка «Фінансова підтримка» подала до Другої Харківської районної державної нотаріальної контори вимогу кредитора до спадкоємців [PERSON] на загальну суму 169697 гривень 44 копійки. Згідно інформації державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіонової Т.І. від 09 жовтня 2014 року за № 1649/02-14, до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 01 липня 2014 року за вх. № 568/01-16 від кредитної спілки «Фінансова підтримка» надійшла претензія до спадкоємців [PERSON] на суму 169697 гривень 44 копійки. На претензії є вих.№ 345 від 24 червня 2014 року. На поштовому конверті є поштовий штами - дата відправлення - 24 червня 2014 року із м. Харків. Претензію зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 686 від 09 жовтня 2014 року, відкрито спадкову справу № 240/2014. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017року, задоволено позов кредитної спілки «Фінансова підтримка»; визнано протиправною бездіяльність Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області щодо неподання до суду заяви про визнання відумерлою спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , а саме земельної ділянки загальною площею 0,15 га, розташованої на територіїПісочинської селищної ради Харківського району Харківської області: [ADDRESS] ; зобов`язано Пісочинську селищну радуХарківського району Харківської області подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року заяву Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області задоволено, визнано спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , у виді земельної ділянки загальною площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , відумерлою, та передано її у власність територіальної громади селища Пісочин в особі Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Постановою Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року, в задоволенні заяви Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою відмовлено. 02 листопада 2019 року до відокремленого підрозділу Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Лужинською М.В. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після смерті її доньки [PERSON] . Постановою державного нотаріуса відокремленого підрозділу Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Радіновою Т.І. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02 листопада 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Підстава - рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року, про визнання спадщини відумерлою. Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208827638 від 13 травня 2020 року право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181, зареєстроване за Пісочинською селищної ради Харківського району Харківської області скасовано 13 травня 2020 року на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року. Проаналізувавши спірні правовідносини, надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За частиною першою статті 1297 ЦК України (в редакції,що діяла на момент відкриття спадщини) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1281 ЦК України (в редакції на момент відкриття спадщини ) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). Згідно з статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Тобто, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитною спілкою та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. В силу положень статті 1282 ЦК України із прийняттям спадщини у спадкоємців виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц (№ 61-2935св18), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181. Згідно довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за № 3492 від 25 червня 2019 року на момент смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , її мати [PERSON] та син [PERSON] . Відтак, [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги спадщину після смерті [PERSON] прийняли в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] не виконали свого обов`язку, передбаченого частиною першою статті 1281 ЦК України, щодо повідомлення кредитної спілки «Фінансова підтримка» про смерть позичальника. Водночас, кредитна спілка «Фінансова підтримка» протягом шести місяців з дня смерті позичальника, тобто у строки, визначені частиною другою статті 1281 ЦК України, подала вимогу кредитора до Другої Харківської районної державної нотаріальної контори. Встановлено,що згідно розрахунку суми кредиту, відсотків за договором № 102к від 28 березня 2007 року, наданого позивачем під час судового розгляду, на час відкриття спадщини -26 грудня 2013 року, заборгованість [PERSON] становила 161959 гривень 36 копійок, з яких: тіло кредиту 45000 гривень 00 копійок, відсотки за кредитом 116959 гривень 36 копійок. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення зазначеної заборгованості. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом норми статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу за період з 27 грудня 2013 року по 15 грудня 2019 року нараховані інфляційні витрати в розмірі 2612483 гривні 22 копійки та три проценти річних в розмірі 29165 гривень 99 копійок. Відтак, за розрахунком, наданим позивачем під час судового розгляду, загальна сума заборгованості за грошовим зобов`язанням з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 452608 гривень 57 копійок. 15 січня 2020 року кредитна спілка «Фінансова підтримка» звернулася до [PERSON] із претензією кредитора, якою повідомила про обов`язок останньої задовольнити вимоги кредитора - кредитної спілки «Фінансова Підтримка» в повному обсязі та погасити існуючу суму заборгованості [PERSON] у розмірі 169697,44 грн., інфляційні втрати у розмір 273976,51 грн. та 3% річних у розмір 30 559,48 грн., а всього - 474233,43 грн. у семиденний термін з часу отримання претензії. Вимоги кредитора щодо погашення заборгованості [PERSON] виконані не були. В подальшому позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181, на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором №102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня2007 року в сумі 474 233 гривні 43 копійки, у тому числі: 45 000 гривень 00 копійок основного боргу; 124 697 гривень 44 копійки відсотків за кредитом; 273 976 гривень 51 копійка інфляційних втрат; 30 559 гривень 48 копійок 3% річних. Водночас, під час судового розгляду встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли два спадкоємця - [PERSON] та [PERSON] , які згідно довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за № 3492 від 25 червня 2019 року постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За приписами статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181, а відтак зобов`язані задовольнити вимоги кредитора особисто та у рівних частках в розмірі 226304 гривні 28 копійок кожний в межах вартості успадкованого ними майна. За вказаних обставин, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] всієї суми грошового зобов`язання в розмірі 452608 гривень 57 копійокшляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в цілому, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у такому разі будуть порушені права як [PERSON] , яка має відповідати за зобов`язаннями спадкодавця у розмірі, який відповідає її частці у спадщині,в межах вартості майна, одержаного у спадщину,так і іншого спадкоємця [PERSON] , який успадкував 1/2 частини земельної ділянки, проте не був залучений як відповідач у даній справі. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (частина перша статті 51 ЦПК України). При цьому суд позбавлений процесуальної можливості за власною ініціативою замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Клопотання про залучення як співвідповідача [PERSON] позивачем заявлено не було, а відтак [PERSON] був залучений судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Слід зазначити, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України (у редакції, чинній на час відкриття спадщини) та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування, вони набули статус іпотекодавців і мають всі його права і несуть всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах,що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, як зазначалось судом раніше, [PERSON] не був залучений до участі у справі як співвідповідач, а отже позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на всю земельну ділянку, яка є предметом іпотеки. Також неможливо звернути стягнення на 1/2 частини земельної ділянки як частину предмету іпотеки, оскільки за договором іпотеки предметом іпотеки є земельна ділянка в цілому, договором іпотеки, а також законодавством не передбачено правових підстав, процедури та порядку звернення стягнення на частину предмету іпотеки. За вказаних обставин, суд відмовляє взадоволенні вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:021:0181, на користь Кредитної спілки «Фінансова підтримка» шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором №102К про надання кредиту (кредитна лінія) від 28 березня2007 року в сумі 474 233 гривні 43 копійки. Також суд відмовляє у задоволенні вимог в частині скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис № 34020255 від 31 жовтня 2019 року про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6325157900:00:021:0181 за Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, оскільки як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 208827638 від 13 травня 2020 року право власності на зазначену земельну ділянку вже скасовано на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року. Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статтею 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як встановлено судом, заявою від 16 червня 2010 року [PERSON] зобов`язалася повернути заборгованість за договором до 23 червня 2010 року. Заявою від 10 червня 2013 року [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності діяв представник [PERSON] , повністю визнала борг та просила позивача в порядку, передбаченому п. 13 Договору іпотеки від 28 березня 2007 року, прийняти у власність в рахунок виконання зобов`язань за договором №102К про надання кредиту (кредит лінія) від 28 березня 2007 року земельну ділянку загальною площею 0,15 га, розташовану на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Отже, [PERSON] вчинила дії,що свідчать про визнання нею боргу, а тому перебіг позовної давності перервався. Після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту увійшло до складу спадщини. Кредитна спілка «Фінансова підтримка» протягом шести місяців з дня смерті позичальника, тобто у строки, визначені частиною другою статті 1281 ЦК України, подала вимогу кредитора до Другої Харківської районної державної нотаріальної контори. Після встановлення в грудні 2019 році спадкоємця, який прийняв спадщину, кредитна спілка звернулася з відповідним позовом до суду. Отже, позов пред`явлений позивачем в межах строку позовної давності. Щодо доводів третьої особи [PERSON] про необізнаності спадкоємців із вимогою кредитора та порушення кредитною спілкою порядку пред`явлення такої вимоги, то суд їх відхиляє, оскільки така вимога може бути заявлена кредитором як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. На підставівикладеного і

Outcome: dismissed