Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 21 червня 2019 року приватним нотаріусом БРНО Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №899, відповідно до якого з [PERSON] на користь відповідача належить стягнути заборгованість у розмірі 14792,38 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. 03 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59457463 з виконання вказаного виконавчого напису та постановлено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1479,24 грн. Вважає, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутні доказів безспірності заборгованості. Також послався на ті обставини, що нотаріус не дотримався належним чином вимог закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у стягувача права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, грошова сума кредитної заборгованості не відповідає сумі, яка була вказана у повідомленні ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», а тому оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню. Зокрема, 29 вересня 2014 року між позивачем та ПАТ «Київська Русь» було укладено кредитний договір № 107705-62-14-2, згідно з яким позивачу надано кредит у розмірі 20 000 гривень. Від ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» надіслано копію повідомлення про відступлення права вимоги, де було вказано про те, що борг [PERSON] , який виник за кредитним договором 107705-62-14-2 від 29 вересня 2014 року, ПАТ «Банк «Київська Русь» був проданий ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на підставі договору № UA-EA-2018-06-22-000031-b і його загальна сума становить 16 093,37 грн. Вказаний документ позивачу надіслано представником ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» у копії, вірність якої не засвідчена, і в такому вигляді додається до позовної заяви, його оригінал знаходиться у ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». В копії повідомлення про відступлення права вимоги позивачу не було повідомлено про те, що сума заборгованості за кредитним договором може бути зменшена або збільшена з урахуванням відсотків і штрафних санкцій, а в даному випадку сума, яка вказана у повідомлені, претензії та у виконавчому написі, різниться, тому є спірною. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 899, вчинений 21 червня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, згідно якого з [PERSON] належить стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 14 792,38 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 2 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з пунктом 1 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 2 листопада 2020 року відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 18 січня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено представнику відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 20 січня 2021 року. 23 січня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Юхименко Ользі Леонідівні, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 27 січня 2021 року. 20 січня 2021 року до суду повернуто конверт із вкладенням, що був адресований приватному нотаріусу БРНО Колейчику В.В. Згідно даних довідки ф.20, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення являється відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. На підставі пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відзив на позов відповідач не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною 3 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. № 899 від 21 червня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 14792,38 грн. 3 липня 2019 року приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1479,24 грн. Вказані обставини підтверджуються даними постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди від 03 липня 2021 року у ВП № 59457463 (а.с. 14-15). Зі змісту позовної заяви, повідомлення про відступлення прав вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 4114 від 21 серпня 2018 року та претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 1152/ПР/19 від 01 квітня 2019 року вказана заборгованість виникла з невиконаних зобов?язань за кредитним договором № 107705-62-14-2 від 29 вересня 2014 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Київська Русь». За вказаним кредитним договором позивачу було надано кредит у розмірі 20 000 гривень, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 29 вересня 2016 року, на умовах визначеним Договором кредиту. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» набуло права вимоги за заборгованістю на підставі договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2018-06-22-000031-b від 09 серпня 2018 року. За змістом повідомлення про відступлення права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 4114 від 21 серпня 2018 року, загальна сума заборгованості становить 16093,37 грн., з претензії № 1152/ПР/19 від 01 квітня 2019 року вбачається, що розмір заборгованості становить 14 292,38 грн. За даними постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2019 року, розмір заборгованості, що підлягає стягненню за оспорюваним виконавчим написом становить 14 792,38 грн. Вказані обставини підтверджуються даними повідомлення про відступлення права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 4114 від 21 серпня 2018 року та претензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» № 1152/ПР/19 від 01 квітня 2019 року (а.с. 12-13). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. За правилами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до правил вказаної статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Правилами підпунктів 1.1.,1.2. пункту 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі по тексту Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно підпункту 3.1. пункту 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 глави 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. За приписами підпунктів 3.5. пункту 3 глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172. Згідно статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Положення статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що сума заборгованості, визначена у направлених позивачеві відповідачем вимогах та претензії, різняться із сумою заборгованості, що зазначена до стягнення у оспорюваному виконавчому написі нотаріуса. Відповідач, будучи обізнаним з позовними вимогами, відзиву до суду не направив, твердження позивача про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса за відсутності безспірності суми заборгованості не спростував. Відповідач не надав суду доказів того, що відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за відсутності доказів безспірності заборгованості, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заявлену в орієнтовному розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем не надано доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Заява про розподіл судових витрат позивачем не подавалася, договір про надання професійної правничої допомоги, акти виконаних робіт, рахунки, квитанції чи інші документи, з яких суд мав би можливість встановити розмір понесених витрат, стороною позивача не надано. За таких обставин, суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: approved