Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,\~вказавши, що\~відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату не здійснюють у повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.09.2011 року по 31.01.2021 року утворилась заборгованість у сумі 39112,97 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 грн. Ухвалою від 14.04.2021 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 02.08.2021 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Прядко Д.В., до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Судові повістки повертались до суду з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Також, на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час і місце розгляду справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача [PERSON] про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Прядко Д.В., до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 2.2 нової редакції статуту комунального підприємства «Водоканал», затвердженого 26.09.2019 року розпорядженням Запорізького міського голови, предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям міста й області питної води відповідно до існуючого Державного стандарту та з переданими на експлуатацію Підприємству параметрами мереж і споруджень. На підставі пункту 3.1 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року, начальник управління житлового господарства передав функції по збору платежів від населення, що мешкає в житлових будинках комунальної власності, державному комунальному підприємству «Водоканал». Судом встановлено, що особовий рахунок на квартиру за адресою [ADDRESS] , за № 65000748 відкритий на [PERSON] . Також у квартирі, окрім відповідача [PERSON] , зареєстрована відповідачка [PERSON] . Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла. Згідно ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За період з 01.09.2011 року по 31.01.2021 року, позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення, з яких не оплаченими залишились послуги на суму 39112,97 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо за кожен місяць. Належних доказів, які б спростовували цей розрахунок, або свій котррозрахунок, відповідачами не надано, тому суд приймає його за основу при винесенні судового рішення. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом із тим, статтею 256 ЦК України визначено позовну давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. При вирішенні заяви, про застосування строку позовної давності, суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з вересня 2011 року не здійснювали оплату за надані послуги, проте, до суду із даним позовом звернувся 26.03.2021 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до березня 2018 року включно. З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено представником відповідачки. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.09.2011 року по 01.03.2018 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.03.2018 року по 31.01.2021 року, включно, у розмірі 16438,33 грн., так як судом враховується загальний розмір заборгованості за цей період в 16685,39 грн. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial