Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. 10 жовтня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління (далі - відповідач) в якому просить зняти арешти накладені постановами державного виконавця другого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 липня 2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено кредитний договір № 014/83122/85/76952, згідно якого Банк надав останньому кредит у розмірі 63742 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором між тими самими сторонами був укладений іпотечний договір, відповідно до якого боржник (позивач) по справі передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0.15 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний боржником (позивачем) на кредитні кошти. У зв`язку із тим, що боржник (позивач) тривалий час не виконував обов`язки за кредитним договором щодо строків сплати заборгованості, Банком було подано позовні заяви про стягнення боргів до Малиновського районного суду м. Одеси. Рішеннями Малиновського районного суду м. Одеси позовні заяви ВАТ Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами. Рішення були передані для примусового виконання до виконавчих служб. В травні 2017 року з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП» уклало договір факторингу з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно з яким набула права вимоги за кредитними договорами, серед яких є також договір № 014/83122/85/76952 від 04 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . 22 травня 2017 між позивачем та ТОВ «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП» було укладено Договір Факторингу № 22-05/17 відповідно до якого Клієнт зобов`язується за дорученням Фактора за комісійну плату вчинити правочини щодо набуття права вимоги за кредитними договорами № 014/83122/85/76952 від 04 липня 2007 року, що укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Таким чином до позивача перейшли всі права ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет застави, зазначений у договорі. У зв`язку з чим, 16.05.2017 року були внесені зміни в Державному реєстрі іпотечного майна. На теперішній час усі виконавчі провадження, щодо стягнення боргу з позивача закриті. Проте, на його майно державними виконавцем було накладено арешти та оголошено заборону на його відчуження, що унеможливлює позивача вільно користуватися власним майном. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2. У судове засідання сторони не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, в своїх заявах просили проводити розгляд справи без їх участі. (а.с. 57, 59) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3. Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за підсудністю. 4. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2018 року, цивільну справу № 521/17101/18, передано в провадження судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 5. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 07 грудня 2018 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначену справу в порядку загального позовного провадження. 6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 7. Судом встановлено, що позивачем було придбано земельну ділянку на кредитні кошти та з метою забезпечення виконання зобов`язань між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/83122/85/6952 від 04 липня 207 року (а.с. 7-9). Договором відступлення права вимоги №22-05/17 від 22 травня 2017 року, позивач отримав право вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 10-12). 8. Відповідно до державного акту серії [NUMBER] позивач є власником земельної ділянки площею 0.1535 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 17) 9. Постановами державного виконавця у виконавчих провадженнях № 33086374, № 33087114, № 39905800, № 39905786 було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. (а.с. 13-16) 10. У листі Другого Малиновського ВДВС м. Одеса зазначено, що виконавчі провадження про стягнення боргу з [PERSON] на виконанні у відділі не має та повідомлено, що виконавче провадження № 33086374, № 33087114 - повернуто стягувачу 07.12.2012 року, виконавче провадження № 39905800 та № В-158/876/39905800 одне й теж провадження - повернуто стягувачу 27.12.2013 року, виконавче провадження № 39905786 та № В-15/875/39905786 одне й теж провадження - повернуто стягувачу 27.12.2013 року та виконавче провадження № 51185972 - закінчено 20.04.2017 року. (а.с. 49-54) 11. Згідно листа Другого Малиновського ВДВС м. Одеса за вих. № 12756 від 04.10.2018 року, позивачу повідомлено, що виконавчі провадження № 33086374, № 33087114, № 39905800, № В-158/876/39905800, № 39905786 та № В-15/875/39905786, № 51185972 про стягнення боргів з нього закриті і на виконанні не перебувають та рекомендовано звернутись до суду для зняття майна з-під арешту. (а.с. 43) V. Оцінка Суду. 12. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 13. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. 14. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 15. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. 16. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). 17. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 18. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 19. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 20. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. 21. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: - винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; - винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; - винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. 22. Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу з підстав передбачених ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа). 23. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. 24. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа)). 25. Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.12.2012 року та 27.12.2013 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення документа) у виконавчих провадженях № 33086374 та № 33087114, № 39905800, № 39905786 та 20.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51185972 на підставі ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення документа). 26. Постанови державного виконавця про накладення арешту в межах виконавчих провадженнях та у відповідності до ст.ст. 40, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження) зняті не були. Таким чином, на час повернення виконавчих документів стягувачеві у виконавчих провадженнях № 33086374 та № 33087114, № 39905800, № 39905786 та на час закінчення виконавчого провадження № 51185972, підлягали зняттю арешт, накладений на майно боржника, а також скасування заборони та інші вжиті державним виконавцем заходи забезпечення примусового виконання рішення. Проте вказані дії державним виконавцем здійснено не було. 27. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. 28. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. 29. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. 30. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. 31. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 32. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. 33. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved