Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рудюком В.М., реєстровий номер 516, вона придбала земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. На підставі цього договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №010449, а в подальшому право власності на земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Незважаючи на це, [PERSON] стало відомо, що державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Руденко А.Л. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис №51480222 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 за Київською ОДА. Підставою виникнення права власності зазначено постанову Верховного Суду у справі №359/2216/15, провадження №61-40862св18 від 04 грудня 2019 року. На переконання [PERSON] вона правомірно набула право власності на вказану земельну ділянку та є її законним власником, зокрема договір купівлі-продажу та державний акт на право власності на землю не визнані недійсними та не скасовані. Крім цього, вимога про повернення земельної ділянки у власність держави в особі Київської ОДА не є набуттям, зміною або припиненням права власності Київською ОДА. Тому державний реєстратор Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області Руденко А.Л. під час державної реєстрації права власності Київської ОДА на земельну ділянку діяла не на підставі закону та не в межах своїх повноважень. У зв`язку з цим, [PERSON] просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, а також визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко А.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51480222 від 05 березня 2020 року про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 за Київською ОДА. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.39-40). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання за клопотанням представника позивача [PERSON] змінено процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державного реєстратора Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко А.Л. на співвідповідача (а.с.47). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2020 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.66). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Представник Київської ОДА Морозенко С.П. направила до суду відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала на те, що Верховним Судом прийнято рішення від 04 грудня 2019 року у справі №359/2216/15, яким визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 07 листопада 2008 року №6695 та повернуто земельні ділянки у власність держави, в особі Київської ОДА, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906. Рішення Верховного Суду є обов`язковим з моменту його винесення і проголошення. Державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко А.Л. саме з метою забезпечення виконання постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року на правових підставах та з дотриманням законодавчих актів прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 березня 2020 року індексний номер 51480222 про проведення державної реєстрації права власності Київської ОДА на спірну земельну ділянку. Державний реєстратор Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко А.Л. направила до суду заяву, якою просила проводити розгляд цивільної справи за її відсутності та вирішити спір за наявними матеріалами справи. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рудюком М.В., зареєстрованим в реєстрі за №516 (а.с.13). На підставі цього договору купівлі-продажу [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №010449 (а.с.14), а також приватний нотаріус КМНО Анохіна В.М. здійснила державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 23537797 від 10 серпня 2015 року (а.с.15). Разом з цим, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №204319756 від 16 березня 2020 року (а.с.28-29) 05 березня 2020 року державним реєстратором Гірської сільської ради Бориспільського району Руденко А.Л. внесено запис про державну реєстрацію права власності Київської ОДА на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області. Підставою виникнення внесення запису - постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №359/2216/15, провадження №61-40862св18. Так, згідно з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської ОДА, до Бориспільської РДА, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів, Управління Держземагенства у Бориспільському районі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння у власність держави, позов задоволений частково, а саме: визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 07 листопада 2008 року №6698 та повернуто земельні ділянки у власність держави в особі Київської ОДА, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906. У задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих державних актів - відмовлено (а.с.16-27). V. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. а. норми матеріального права щодо визнання права власності на земельну ділянку. Згідно з положеннями статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права. За змістом ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.93-94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння. Згідно з вимогами ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. б. норми матеріального права щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності. У відповідності до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами п.9 ч.1 ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться, зокрема на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно п.89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц визначено, що діє принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю, зокрема Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. в. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що на підставі судового рішення, а саме постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №359/2216/15 спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 повернуто у власність держави в особі Київської ОДА. Дане судове рішення набрало законної сили з моменту його прийняття, є остаточним та оскарженню не підлягає, крім цього дане судове рішення є обов`язковим до виконання будь-яким фізичними чи юридичними особами. З огляду на це, визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку буде прямо суперечити змісту постанови касаційної інстанції та призведе до його невиконання, що є неприпустимим та суперечить нормам Конституції України. При цьому, судом критично сприймаються доводи представника позивача [PERSON] з приводу того, що позивач є законним власником земельної ділянки, оскільки документи, які підтверджують її право власності не визнані недійсними та не скасовані, а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку. Оскільки, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння. Враховуючи також ту обставину, що постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року скасовано первинну підставу набуття права власності на земельну ділянку - розпорядження Бориспільської РДА №6698 від 07 листопада 2008 року. Твердження представника позивача [PERSON] стосовно того, що рішення суду про повернення земельних ділянок у власність держави не є набуттям права власності Київською ОДА на спірну земельну ділянку, тому державний реєстратор повинен був відмовити у здійсненні державної реєстрації на підставі п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також є необґрунтованим та спростовується, зокрема принципом реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю, який закріплений сталою судовою практикою Великої Палати Верховного Суду. Тому рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних, тому у задоволенні пред`явленого [PERSON] позову слід відмовити. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1990 гривень 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed