Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог В серпні 2020 року [PERSON] звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 12 300,00 доларів США, що станом на 31.07.2020 по курсу НБУ в гривневому еквіваленті складає 340602, 99 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 23.05.2014 між нею та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського нотаріального округу Київської області Ольшевським В.С., та зареєстрований в реєстрі за №1399, за яким вона передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 12700,00 доларів США. Останній зобов`язався повернути отримані кошти до липня 2016 року, проте, станом на час звернення до суду позивачу повернуто лише 400,00 доларів США. На неодноразові звернення позивача та її представників про повернення решти суми боргу відповідач відповіді не надав. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 19.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася; представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно з`ясувавши всі обставини справи в сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Відповідно до договору позики грошових коштів від 23.05.2014 [PERSON] (Позикодавець) передала у власність [PERSON] (Позичальник) грошові кошти в сумі 12 700,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (а.с.6). Відповідно до пункту 2 договору він є укладеним з моменту передачі грошей; підписанням цього договору сторони підтверджують факт передачі грошей. Пунктом 4 договору сторони встановили, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві зазначену суму за наступним графіком: перший платіж здійснити до першого червня 2014 року включно в грошовій одиниці гривня в сумі, яка буде еквівалентна 200 доларів США за курсом НБУ на день повернення Позикодавцеві; наступні платежі щомісячно, до десятого числа включно, починаючи з липня 2014 року по липень 2916 року включно Позичальник зобов`язаний повертати Позикодавцеві грошові кошти в грошовій одиниці гривня в сумі, яка буде еквівалентна 500 доларів США за курсом НБУ на день повернення Позикодавцеві. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, останній підписано Позикодавцем і Позичальником. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Також суд, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 3406,99 грн.

Outcome: approved