Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі. На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала справа за позовом [PERSON] до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, третя особа Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення з відповідача 20\~000 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників поліції внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 14.05.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог, змістом котрої збільшив ціну позову до 60\~000 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників управління патрульної поліції внаслідок системного та незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами управління патрульної поліції в Тернопільській області : БР №209608 від 17.03.2018 року, БР №231592 від 02.12.2017 року, БР №250936 від 14.02.2017 року, АР №550890 від 14.02.2017 року, АР №260640 від 05.01.2017 року, БР №231592, ПС2№993501 від 27.05.2016 року та ін.. 20.05.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог змістом котрої збільшив ціну позову до 84\~985 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників управління патрульної поліції внаслідок системного та незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами управління патрульної поліції в Тернопільській області : БР №209608 від 17.03.2018 року, БР №231592 від 02.12.2017 року, БР №250936 від 14.02.2017 року, АР №550890 від 14.02.2017 року, АР №260640 від 05.01.2017 року, БР №231592, ПС2№993501 від 27.05.2016 року, БР №488058 від 12.04.2018 року та ін. У підготовчому судовому засіданні 19.06.2018 року, усно проголошеною ухвалою суду, прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог з остаточною ціною позову 84\~985 гривень. Ухвалою суду від 14.05.2018 року, провадження у справі зупинялося до набрання законної сили рішення суду за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі 607/15656/17 від 01.03.2018 року. Усно проголошено ухвалою суду від 14.02.2019 року, за клопотанням позивача здійснено заміну відповідача управління патрульної поліції у Тернопільської області на належного [PERSON] патрульної поліції. Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на ту обставину, що 02.12.2017 року працівниками патрульної поліції Тернопільської області було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БР №213592, та накладене адміністративне стягнення в сумі 510 гривень. Стягнення було накладене за невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», що дало підстави поліцейському вважати про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України. За відсутності передбачених законом підстав, без зясування чи набрала зазначена постанова законної сили, відповідачем документ було скеровано до примусового виконання в органи ДВС, з подальшим винесенням постанов про відкриття виконавчого провадження та арешту майна позивача, наслідком чого стало виникнення труднощів із використанням належного позивачу транспортного засобу. Відтак, не погоджуючись із змістом постанови серії БР №213592 від 02.12.2017 року, позивач звернувся з адміністративним позовом про скасування цього рішення субєкта владних повноважень до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Рішенням суду від 01.03.2018 року, позов [PERSON] задоволено, а постанову від 02.12.2017 року скасовано. Апеляційним судом рішення суду першої інстанції залишене в силі. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.1ст 122 КУпАП, скеруванні постанови до органів ДВС з подальшим накладанням арешту на майно позивача, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданням повязаних з обмеженнями у користуванні належним майном, зокрема автомобілем (позивач є особою з особливими потребами інвалідом 1 групи, і транспортний засіб є спеціально пристосованим під його потреби), що фактично паралізувало пересування [PERSON]І.), тривалих приниженнях його честі і гідності як публічної особи депутата Тернопільської обласної ради, тривалих моральних стражданнях внаслідок порушення звичного способу життя позивача, яке також мало прояв у неодноразовій зупинці належного йому автомобіля працівниками поліції внаслідок накладання арешту органами ДВС, і стражданнях щодо доведення його невинуватості та законослухняності в судовому порядку. Визначаючи ціну позову в розмірі 84\~985 гривень, позивач виходив з розміру річного доходу середньостатистичного працівника патрульної поліції. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить позов задовольнити, із зазначених у ньому підстав. Надав також додаткові пояснення на обґрунтування заявлених моральних страждань просить суд врахувати, що має прояв системності незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності саме працівниками патрульної поліції (тільки судом було скасовано 13 постанов), у чому позивач вбачає упереджене до нього ставлення зі сторони відповідача, працівники котрого систематичним незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності, поширенням цієї інформації в ЗМІ та соцмережах, створив останньому у суспільстві імідж «правопорушника». Відповідач позовні вимоги [PERSON] заперечив у повному обсязі, про що направив суду та іншим учасникам справи відзив на позов. Мотивує заперечення тим, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БР №213592 від 02.12.2017 року, було звернено до примусового виконання лише 10.01.2018 року, і лише після цього на адресу патрульної поліції надійшла позовна заява про скасування постанови; позивач у позові не ставив питання про протиправність дій працівників патрульної поліції, й означена вище постанова була скасована судом, оскільки при винесені постанови інспектором було допущено виключно помилку невірно вказаний номер дорожнього знаку. Відповідач також не погоджується з доводами позивача про те, що відкриття виконавчого провадження та винесення органами ДВС постанови про накладання арешту на майно боржника (позивача) спричинило останньому якість незручності, адже належний йому автомобіль в розшук не оголошувався, не вилучався з поміщенням на спеціальний майданчик. Також представник відповідача наголосив, що позивачем не надано будь яких доказів заподіяння йому моральної шкоди винесенням працівниками поліції 213592 від 02.12.2017 року, й відсутня будь яке підстава стверджувати про наявність упередженого ставлення до [PERSON] при винесенні інших постанов про притягнення до відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Окремо представник відповідача надав суду пояснення, що за інформацією УПП в Тернопільській області, існує шість рішень суду про скасування постанов, про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення правил дорожнього руху. Представник третьої особи на адресу суду направив письмові пояснення на позовні вимоги [PERSON] змістом яких просив врахувати, що Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області , як юридична особа, жодним чином не порушувало будь яких інтересів чи прав позивача і не може надати конкретної оцінки, інформації чи пояснень стосункам сторін спору, а тому покладається на думку суду при вирішенні спору. Просить суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Встановлені Судом обставини та обгрунтування їх доказами. Отже, 02.12.2017 року працівниками патрульної поліції Тернопільської області було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БР №213592, та накладене адміністративне стягнення в сумі 510 гривень. Стягнення було накладене за невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», що дало підстави поліцейському вважати про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України. 10.01.2018 року, у звязку з несплатою позивачем штрафу у пятнадцятиденний строк, передбачений ст.. 307 КУпАП, зазначену вище постанову від 02.12.2017 року, супровідним листом за №197, звернено до примусового виконання до Тернопільського районного відділу ДВС. Цього ж дня, 10.01.2018 року, на адресу УПП в Тернопільській області, надійшла повістка Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з копією ухвали про відкриття провадження у справі №607/15626/17 за позовом [PERSON] до УПП у м. Тернополі Департааменту патрульної поліції про скасування постанови БР №213592 від 02.12.2017 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2018 року у справі №607/15626/17, задоволено позов [PERSON] до Управління патрульної поліції у Тернопільській області [PERSON] патрульної поліції, скасовано постанову серії БР №231592 від 02.12.2017 року, котрою на позивача було накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП в сумі 510 гривень, за порушення вимог п.8.4г ПДР України. Ще до цих подій, 16.01.2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено дві постанови у виконавчому провадженні №55535910: про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №231592 від 02.12.2017 року про стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 510 гривень (стягував Держава в особі УПП в м. Тернополі), та про арешт майна [PERSON] в межах суми стягнення в розмірі 510 гривень. Супровідними листами датованими тим же днем 16.01.2018 року, зазначені постанови направлені до виконання та відому позивачу, УПП у м. Тернополі та до регіонального сервісного центру МВС у Тернопільській області. Надалі, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2018 року у справі №607/15626/17, 05.05.2018 року ЛААС постановлено ухвалу про призначення справи до апеляційного розгляду. Й у наступному, 17 травня 2018 року, ЛААС апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області [PERSON] патрульної поліції, залишено без задоволення. Як зазначено вище, 20.05.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог змістом котрої збільшив ціну позову до 84\~985 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників управління патрульної поліції внаслідок системного та незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами управління патрульної поліції в Тернопільській області : БР №209608 від 17.03.2018 року, БР №231592 від 02.12.2017 року, БР №250936 від 14.02.2017 року, АР №550890 від 14.02.2017 року, АР №260640 від 05.01.2017 року, БР №231592, ПС2№993501 від 27.05.2016 року, БР №488058 від 12.04.2018 року та ін. Копій постанов, доказів їх оскарження та рішень судів за результатами оскарження цих постанов, позивач суду не надав. Натомість відповідачем, з метою спростування обставин, викладених у позові, до заяви по суті додатково приєднано лист УПП в Рівненській області ДПП від 08.10.2018 року за №21433/41/30/01-2018, змістом котрого зазначено, що згідно інформаційно аналітичної системи «Рубіж» інформація про транспортний засіб марки WV моделі Touran, н.з. ВО 8550 ВЕ у період з 01.01.2017 року по 05.10.2018 року відсутня. Додатково повідомлено, що зазначений автомобіль працівниками УПП в Рівненській області ДПП не зупинявся. лист ГУНП в Тернопільській області від 31.10.2018 року за №33734/6/01-18, змістом котрого стверджено, що 13.06.2017 року на підставі постанови державного виконавця, інформація по транспортному засобу марки WV моделі Touran, н.з. ВО 8550 ВЕ, працівниками [PERSON] в Тернопільській області, була внесена до автоматизованої системи «Відеоконтроль Рубіж». 11.07.2017 року, на підставі постанови державного виконавця , інформація про припинення розшуку автомобіля марки WV моделі Touran, н.з. ВО 8550 ВЕ працівниками [PERSON] в Тернопільській області, була внесена до автоматизованої системи «Відеоконтроль Рубіж». В період з 01.12.2017 року по 05.10.2018 року автомобіль марки WV моделі Touran, н.з. ВО 8550 ВЕ, в розшуку не перебував та спрацювання автоматизованої системи «Відеоконтроль Рубіж» по вказаному автомобілю не відбувалося. В судовому засіданні також було оглянуто диск з відеозаписом події 02.12.2017 року, за результатами якої працівниками УПП в Тернопільській області було винесено згадану вище постанову серії БР №213592. \~Норми права, які застосував Суд, мотиви їх застосування, та висновки Суду. Стаття 56 Конституції України гарантує кожному право на на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На запитання головуючого судді позивач повідомив, що завдана йому відповідачем шкода полягає саме у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього самого зі сторони патрульної поліції у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації позивача, як публічної особи - політика, систематичним незаконним притягненням працівниками департаменту патрульної поліції в Тернопільській області до адміністративної відповідальності, і, як наслідок, поширенням цієї інформації в ЗМІ та соцмережах, із створенням позивачу у суспільстві іміджу «правопорушника». Суд наголошує, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки відповідач департамент патрульної поліції та його регіональні підрозділи, приписами законодавства, зокрема ст. 5 ЗУ «Про оперативно розшукову діяльність», не входить до органів нацполіції, котрі здійснюють ОРД. А тому, вочевидь, слід застосувати загальну статтю 1167 ЦК України «Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду» 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відсутність хоча б одного з означених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди, його вину (адже незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт до позивача не застосовувалося), та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і в судовому розгляді у суді першої і апеляційної інстанції. У результаті розгляду його адміністративного позову органом судової влади ухвалене рішення про задоволення позову та скасовано постанову, винесену іншим органом владних повноважень серії БР №231592 від 02.12.2017 року, котрою на позивача було накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП в сумі 510 гривень, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. (!0 Окрім цього сам по собі факт скасування рішенням суду постанови патрульного поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку 02. 12.2017 року, поліцейським, як носієм державної влади, при тлумаченні закону, оцінюванні фактів або доказів, не було допущено випадків злого умислу (malice) або грубої недбалості (gross negligence); іншими словами ненавмисні помилки (unintentional failings), допущені під час здійснення повноважними особами їхніх функцій виключають відповідальність за заподіяння шкоди. Оглядом змісту\~рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2018 року у справі №607/15626/17 (залишеного в силі апеляційним судом), яким задоволено позов [PERSON] до Управління патрульної поліції у Тернопільській області [PERSON] патрульної поліції, та скасовано постанову серії БР №231592 від 02.12.2017 року, вбачається, що судом було встановлено помилку патрульного поліцейського у назві дорожнього знаку, що в наступному стало підставою скасування означеної постанови. Якогось упередженого ставлення патрульного поліцейського до позивача, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за подією 02.12.2017 року, судами, котрі розглядали адміністративний позов встановлено не було. Також Суд не сприймає аргументи позивача про порушення його конвенційного права, визначеного ст. 1 Протоколу першого Конвенції захисту прав та основоположних свобод. Позивач заявляє, що звернення до примусового виконання постанову серії БР №231592 від 02.12.2017 року в органи ДВС з подальшим накладанням арешту на майно позивача, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, повязаних з обмеженнями у користуванні належним майном, зокрема автомобілем (позивач є особою з особливими потребами інвалідом 1 групи, і транспортний засіб є спеціально пристосованим під його потреби). Разом з тим Суд наголошує, що арешт на майно позивача було накладено державним виконавцем виключно в межах суми стягнення 510 гривень, що стверджується копією постанови державного виконавця у виконавчому провадженні №55535910: про арешт майна боржника від 16.02.2018 року. Окрім цього основоположним принципом цивільного судочинства, на відміну від адміністративного, є змагальність сторін і обовязок кожного учасника доводи обставини, на які він посилається на обгрунтування вимог чи заперечень. Зазначаючи про наявність постанови про арешт власного майна в межах суми стягнення 510 гривень, позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», яким саме чином було порушеного його звичний режим життя і спричинено незручності хоча й про належний позивачу транспортний засіб марки WV моделі Touran, н.з. ВО 8550 ВЕ, певний проміжок часу було внесено відомості у автоматизовану систему «Відеоконтроль Рубіж», однак в Суду відсутні відомості наявності постанови державного виконавця про оголошення автомобіля у розшук, затримання автомобіля чи поміщення транспортного засобу на арештмайданчик. Аналогічно відсутні в суді відомості й щодо обмеження володіння та розпорядження позивача якимось іншим, належним йому майном. Суд також відхиляє позовні вимоги [PERSON], викладені у прийнятій до розгляду заяві про збільшення позовних вимог до 84\~985 гривень моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівників управління патрульної поліції внаслідок системного та незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами управління патрульної поліції в Тернопільській області : БР №209608 від 17.03.2018 року, БР №231592 від 02.12.2017 року, БР №250936 від 14.02.2017 року, АР №550890 від 14.02.2017 року, АР №260640 від 05.01.2017 року, БР №231592, ПС2№993501 від 27.05.2016 року, БР №488058 від 12.04.2018 року та ін. Мотив відхилення означений вище в рішенні Суду - обовязок кожного учасника доводити обставини, на які він посилається на обгрунтування вимог чи заперечень, що є засадничим принципом цивільного процесу. Зазначаючи у заяві про неправомірність дій працівників управління патрульної поліції, що полягають у системному та незаконному притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановами управління патрульної поліції в Тернопільській області : БР №209608 від 17.03.2018 року, БР №231592 від 02.12.2017 року, БР №250936 від 14.02.2017 року, АР №550890 від 14.02.2017 року, АР №260640 від 05.01.2017 року, БР №231592, ПС2№993501 від 27.05.2016 року, БР №488058 від 12.04.2018 року та ін., [PERSON] у цивільному процесі жодним чином не намагається довести ознак системності, а також допущення працівниками поліції злого умислу або грубої недбалості, чи упередженого ставлення до позивача, направлених на завідомо незаконне його притягнення до адмінвідповідальності по кожному конкретному випадку. Більш того, перераховуючи у тексті заяви серії, номер та дати постанов, котрі, на думку позивача, як доказами мав би оцінити Суд, будь яких дій спрямованих на подання в установленому законом порядку письмових доказів, як і результатів можливого судового розгляду, в порядку адміністративного судочинства, правомірності винесення згадуваних постанов, позивач не вчинив. Щодо пояснень позивача з приводу наявності у нього моральних страждань створенням останньому у суспільстві іміджу «правопорушника», систематичним притягненням працівниками патрульної поліції до адміністративної відповідальності за порушення ПДР з наступним висвітленням цієї інформації в ЗМІ та соціальних мережах, Суд вважає необхідне наголосити, що межі допустимої критики у суспільстві є ширшими щодо одних категорій осіб та звужуються пропорційно до зменшення публічності особи. А тому, будучи публічною особою, депутатом Тернопільської обласної ради народним обранцем, а відтак моральним авторитетом у суспільстві, позивач мав би бути готовим, що суспільний інтерес до його поведінки та життя буде вищим, в тому числі і щодо критики, оскільки свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до\~пункту 2\~статті 10 вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (див. рішення ЄСПЛ у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства» (Handyside v. the United Kingdom), від 07 грудня 1976 року). Окремо Суд наголошує на неналежності визначеного позивачем відповідача у спорі про стягнення завданої моральної шкоди. Усно проголошено ухвалою суду від 14.02.2019 року, за клопотанням позивача здійснено заміну відповідача управління патрульної поліції у Тернопільської області на належного [PERSON] патрульної поліції. До участі у справі позивач просив залучити в процесуальному статусі третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області. Відповідно до п.9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів Державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким нормативно-правовим актом є Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45). Згідно п. 35 цього Порядку, Казначейство (тобто центральний апарат - Державна казначейська служба України) здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Враховуючи викладене, саме до компетенції Державної казначейської служби України належить питання відшкодування такого роду спричиненої шкоди. Разом з тим Державну казначейську службу України позивач не визначив відповідачем у справі.

Outcome: dismissed