Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Мешканець села Новопетрівка Нижньосірогозького району Херсонської області [PERSON] звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до комунального підприємства «Лілея» Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району про стягнення заборгованості за укладеними в 2013 та 2014 роках договорам позики у розмірі 11051 гривні 85 копійок, 3% річних на загальну суму в 151 гривню 76 копійок, та 13508 гривень 63 копійок нарахованих інфляційних втрат у звязкам з затримкою проведення розрахунку, а всього 24712 гривень 24 копійки, та понесених у звязку з розглядом справи судових витрат, мотивуючи свою вимогу тим, що 30 вересня 2008 року відповідно до розпорядження сільського [PERSON] Новопетрівської сільської ради № 44 від 30 вересня 2008 року був призначений на посаду директора комунального підприємства «Лілея». У звязку з виниклими матеріальними труднощами в 2009-2014 роках вимушений був як директор підприємства з метою підтримки життєдіяльності підприємства у випадках гострої потреби в готівкових коштах надавати підприємству позику, як фізична особа. Позивач зазначив, що ним укладалися договори позики, за якими він, як фізична особа-позикодавець [PERSON] надавав КП «Лілея» в особі директора підприємства [PERSON] позики готівковими коштами. За період його роботи директором підприємства він надав позик підприємству на загальну суму близько 40000 гривень, підприємство повернули більшу частину позик, залишилися не повернутими 11051 гривня 85 копійок по чотирнадцяти договорам позики, укладеним за період з 02 серпня 2013 року по 28 серпня 2014 року. Не зважаючи на звернення до керівництва з проханням повернути всю суму позики, комунальне підприємство «Лілея» розрахунку не провело, що стало підставою для звернення з заявою до суду за захистом своїх інтересів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] заявили про зменшення розміру позовних вимог, пояснивши, що при підготовці позовної заяви у розрахунках понесених інфляційних втрат ними було допущено помилку, з метою її усунення вважають за необхідне зменшити вимогу в цій частині позову з 13508 гривень 63 копійок до 4785 гривень, та прохали стягнути з відповідача 337 гривень 38 копійок понесених представником відповідача [PERSON] витрат на проїзд на судові засідання з м. Херсон в смт Нижні Сірогози, надавши в якості підтвердження понесених витрат залізничні та автобусні квитки на вказану суму. Інші вимоги позивачем залишені без змін. Позивач прохає позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві мотиви. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] пояснили, що за наказом сільського голови Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району № 44 від 30 вересня 2008 року був призначений на посаду директора комунального підприємства «Лілея», яке є юридичною особою, створене за рішенням Новопетрівської сільської ради з метою надання комунальних та побутових послуг населенню, що проживає на території Новопетрівської сільської ради, насичення ринку товарів для вирішення економічних та соціальних проблем населення та одержання прибутку. Про фінансові труднощі, які виникали у підприємства, неодноразово письмово повідомляв Новопетрівську сільську раду. У звязку з потребою у готівкових коштах для забезпечення виконання підприємством завдань по утриманню в належному стані системи водопостачання населення на території Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району [PERSON], будучи директором КП «Лілея», як фізична особа, неодноразово, починаючи з 2009 року надавав комунальному підприємству «Лілея» кошти готівкою в якості позики. Дійсно угоди позики укладав як фізична особа з директором позичальника, будучи одночасно позикодавцем та позичальником. Суми переданих підприємству в якості позик коштів завжди фіксувалися в бухгалтерських документах - касовій книзі, виписувалася квитанція до прибуткового касового ордеру. Більша частина боргових зобовязань за договорами позики комунальним підприємством «Лілея» Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району виконана. Позивач зазначив, що наказом сільського голови № 25 від 15 вересня 2014 року його було звільнено з посади директора комунального підприємства «Лілея». Останні виплати в рахунок погашення боргу за іншими договорами позики комунальне підприємство «Лілея» виплатило 29 січня 2015 року в сумі 153 гривні 40 копійок, та 29 травня 2015 року в сумі 813 гривень 40 копійок. Позивач вказав, що на час звернення до суду не повернуто суми позик по чотирьом договорам за 2013 рік, та десяти договорам позики, укладених у 2014 році. На час звернення позивача до суду КП «Лілея» взяті на себе обовязки за договорами позики не виконало, існує борг у сумі 11051 гривні 85 копійок, з вказаної суми нараховано 3% річних, що складає суму в 151 гривню 76 копійок, розмір понесених втрати через затримку розрахунку у звяжу з інфляційними процесами складає 4785 гривень. Позивач вимагає стягнути з КП «Лілея» 15988 гривень 61 копійку боргу, яка існує на цей час. На звернення з проханням повного погашення боргу керівник підприємства [PERSON] відповіла відмовою, посилаючись на важке фінансове становище підприємства. Представник відповідача директор КП «Лілея» [PERSON] та адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, пояснюючи свою позицію тим, що позивач, як директор підприємства, та [PERSON], як фізична особа, не мав права відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України укладати договори позики, будучи одночасно в якості позикодавця та позичальника в одній особі. Відповідачі вважають, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження доказами факти виконання договорів позики чи дійсно готівкові кошти за укладеними [PERSON] договорами позики були отримані КП «Лілея» та використані в інтересах підприємства. В той же час представник КП «Лілея» нині діючий директор КП [PERSON] надала суду довідку-аналіз щодо всіх укладених [PERSON] договорів позики за час з 2009 року по 2015 рік, документ підготовлений на підставі бухгалтерських документів підприємства (касових книг, прибуткових касових ордерів), з наданого документа вбачається, що в період з 2009 року по 19 вересня 2014 року [PERSON], як фізична особа, надав КП «Лілея» в якості позик за укладеними договорами позик гроші готівкою на загальну суму в 39716 гривень, при цьому на час слухання справи відповідачем КП «Лілея» в рахунок погашення боргу за договорами позики [PERSON] повернуто 30041 гривню 47 копійок, керівник підприємства та головний бухгалтер своїми підписами підтвердили існування залишку не поверненого [PERSON] боргу в сумі 9674 гривні 60 копійок. Сільський голова Новопетрівської сільської ради [PERSON], як представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до КП «Лілея» Нижньосірогозького району не визнав, підтвердивши, що [PERSON] дійсно займав посаду директора вк5азаного підприємства з 30 вересня 2008 року, звільнений з посади 15 вересня 2014 року. [PERSON] пояснив, що про випадки позик, які [PERSON] надавав КП «Лілея», йому, як сільському голові нічого не було відомо, в разі виникнення фінансовий труднощів у підприємства сільська рада за рішенням депутатів надавала допомогу для потреб підприємства, забезпечення його платоспроможності. [PERSON] зазначив, що [PERSON] не мав права сам з собою укладати договори позики, оскільки в таких діях можуть вбачатися приховані шляхи для зловживання. КП «Лілея» створено за рішенням Новопетрівської сільської ради, підзвітне сільській раді, але з невідомих причин в звітах комунального підприємства «Лілея» про нарахування та використання коштів, наданих сільській раді, відсутні дані про суми отриманих позик, суми та час їх повернення. Вважає цей факт доказом протиправності вимог [PERSON], стверджував, що в разі виплати сум, які прохає стягнути позивач, КП «Лілея» може опинитися у важкому фінансовому стані, що не на користь громаді, прохав у позові відмовити. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що працює головним бухгалтером КП «Лілея», вона підтвердила, що в період з 2009 року [PERSON] неодноразово надавав позики готівковими коштами, це були вимушені кроки у звязку з важки фінансовим станом підприємства через несвоєчасні розрахунки громадян за надані послуги по водопостачанню. [PERSON] запевнила, що отримані в якості позики кошти завжди фіксувалися в касовій книзі підприємства, виписувалися прибуткові касові ордери. Свідок також повідомила, що дійсно на час слухання справи існує заборгованість перед позивачем [PERSON] по раніше укладеним з ним договорам позики, в період, коли позивач займав посаду директора підприємства, в періоди поліпшення фінансового стану підприємства проводилися розрахунки за договорами позики. [PERSON] підтвердила, що погашення боргу здійснювалися не по конкретним договорам позики, а на підставі підрахунків загальної суми заборгованості. Свідок підтвердила, що на цей час існує заборгованість перед [PERSON] у розмірі 9674 гривні 60 копійок, довідку про позики та їх повернення [PERSON] готувала на підставі інформації, внесеної до касових книг підприємства, видаткових і прибуткових ордерів, разом з директором підприємства [PERSON] підписали документ. Вислухавши позивача,\~його представника, представника КП «Лілея», сільського [PERSON][PERSON], свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні\~цим фактам правовідносини сторін. Відповідно до розпорядження № 44 від 30 вересня 2008 року сільського голови Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району [PERSON] призначено на посаду директора комунального підприємства «Лілея» за його заявою (а.с. 198-199). За розпорядженням сільського голови [PERSON] № 2 від 15 вересня 2014 року [PERSON] за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України звільнено з займаної посади директора КП «Лілея» (а.с. !44, 200). 30 липня 2015 року позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав про зменшення заявлених позовних вимог в частині розрахунку розміру інфляційних витрат з 13508 гривень 63 копійок до 4785 гривень (Т-2, а.с. 47), та надав розрахунки и сум нарахованих втрат з врахуванням індексу інфляції (Т-1, а.с. 48-61). Відповідно до п. 1.1 Статуту комунального підприємства «Лілея» Новопетрівської сільської ради комунальне підприємство «ЛІЛЕЯ» Новопетрівської сільської ради створено за рішенням ХІІІ сесії IV скликання Новопетрівської сільської ради від 28 грудня 2004 року, далі «ЗАСНОВНИКОМ». Відповідно до п. 2.1. Статуту підприємство створено з метою надання комунальних та побутових послуг населенню, що проживає на території Новопетрівської сільської [PERSON], а також насичення ринку товарів для вирішення економічних та соціальних проблем населення та одержання відповідного прибутку. Відповідно до п. 3.1 Статуту «ПІДПРИЄМСТВО» є юридичною особою з дня його державної реєстрації. Відповідно до п. 3.3 Статуту «ПІДПРИЄМСТВО» має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків із своїм найменуванням. Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що «ПІДПРИЄМСТВО» відповідає за своїми зобовязаннями коштами та майном, вартість якого відображена в його балансі. Відповідно до п. 3.6 Статуту «ПІДПРИЄМСТВО» має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, бути позивачем і відповідачем у суді, арбітражному суді (Т-1 а.с. 215). Відповідно до п. 5.1 Статуту «ПІДПРИЄМСТВО» має право самостійно: - організовувати свою діяльність щодо забезпечення виконання укладених договорів; (Т-2, а.с. 216). Відповідно до п. 6.1 Статуту управління «ПІДПРИЄМСТВОМ» здійснює сесія Новопетрівської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області. Відповідно до п. 6.3 Статуту орган управління не має права втручатися в оперативну діяльність керівника. Пунктом 6.4 Статуту передбачено, що поточне (оперативне) управління «ПІДПРИЄМСТВОМ» здійснює його керівник. Відповідно до п. 6.5 Статуту керівник «ПІДПРИЄМСТВА» самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком віднесених законодавством та статутом до компетенції органу управління. (Т-1, а.с. 217) Доводи представник відповідача про те, що позивач [PERSON]Й, будучи директором КП «Лілея», як позичальник, не мав права укладати договори позики з собою, як з фізичною особою-позикодавцем, судом не приймаються до уваги в якості належного обґрунтування позиції відповідача проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки у судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення [PERSON] чисельних договорів позики за період з 2009 року до серпня 2014 року, отримувані в якості позики кошти належним чином документально фіксувалися по бухгалтерським облікам, на час судового розгляду випадків зловживання [PERSON] на посаді директором КП «Лілея» своїми службовими обовязками не встановлено. Посилання відповідача на виникнення фінансових труднощів у КП «Лілея» в разі виплати сум, заявлених [PERSON], також до уваги судом не приймаються, оскільки позовні вимоги [PERSON] належним чином обґрунтовані, є законними, існування боргу за договорами позики перед позивачем [PERSON] документально підтверджено у судовому засіданні позивачем, та нинішнім керівником КП «Лілея» в сумі 9674 гривень 60 копійок (Т-2, а. с. 36-40). Позивачем [PERSON] належними доказами доведено, що по 14 укладеним ним договорам позики до часу судового розгляду позову КП «Лілея» розрахунку не провело, борг є не погашеним, та складає 11051 гривню 85 копійок, тому суд приймає вказану суму боргу КП «Лілея» перед позивачем [PERSON], як доведену належними доказами. Оскільки відповідачем повернення позик здійснювалося за загальними підрахунками сум боргу на протязі кількох років за договорами позик, залишки не погашених боргів підсумовувалися та переносилися з року на рік, а не по конкретним договорам позики, відповідачем не доведено, що по укладеним 14 останнім договорам позики в період з 02 серпня 2013 року до 28 серпня 2014 року здійснено погашення позики, відповідачем не надано належних доказів, якими б були спростовані вимоги позивача про стягнення суми боргу саме в 11085 гривень 85 копійок за 14 останніми договорами позик, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розміру боргу є обґрунтованими. (а.с.47). Судом на підставі інформації, отриманої шляхом дослідження у судовому засіданні бухгалтерських документів КП «Лілея», довідки, наданої відповідачем (а.с. 36-40), створено таблицю, де відображено відомості щодо кожного з договорів позики, укладених позивачем [PERSON] з КП «Лілея», за якими до цього часу не проведено повного розрахунку, борг не повернуто. № п/пДата укладання договорів позики, № квитанції до прибуткового касового ордера № аркушів справи Сума наданої позикиІндекс/сума нарахованих інфляційних втратТермін прострочення, 3% річних, нарахована сумаЗагальна сума боргу за кожним договором 1.02.08.2013 №73Т-1 65, 185,258 Т-2 а.с. 4945.991,569/537,30283/3%/22,001505,29 2.19.08.2013 №81Т-1 69,183,260 Т-2 а.с. 510001,556/556,12266/3%/21,861577,89 3.05.11.2013 №103Т-1 72, 176-177 Т-2 а.с. 6573,431,477/273,42188/3%/8,86855,71 4.15.11.2013 №107Т-1 76,175,245 Т-2 а.с.71420,621,449/638,26178/3%/20,782079,66 5.17.01.2014 №126Т-1 80-83,170-171 Т-2 а.с. 8964,231,365/351,72115/3%/9,111325,06 6.03.02.2014 №133Т-1 84, 169, 239 Т-2 а.с. 9502,071,365/183,1498/3%/4,04689,25 7.03.03.2014 №146Т-1 88, 165,247 Т-2 а.с.10 558,781,296/165,4470/3%/3,21727,43 8.03.04.2014 №159Т-1 92,163, 254 Т-2 а.с.11487,071,512/249,51221/3%/8,85745,43 9.17.04.2014 №165Т-1 96,161,251 Т-2 а.с. 12607,001,477/289,43207/3%/10,33906,76 10.25.04.2014 №173Т-1\~100-101,158 ,256Т-2 а.с. 13850,001,477/405,30199/3%/13,901269,20 11.19.06.2014 №187Т-1\~104,155,229 Т-2 а.с.14945,421,407/384,85144/3%/11,191341,46 12.17.07.2014 №201Т-1 53,108,234 Т-2 а.с. 1510001,365/364,76115/3%/9,451374,21 13.04.08.2014 №212Т-1\~112, 232 Т-2 а.с. 16613,241,365/223,6097/3%/4,89841,73 14.28.08.2014 №225Т-1\~116-117,235 Т-2 а.с17584,001,296/162,2573/3%/3,29749,54 11051.854785151,7615988,61 Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підтвердження своїх доводів щодо фактів передачі грошей та укладення договорів позики позивач додав до позовної заяви оригінали договорів позики, квитанції до прибуткового касового ордеру та копії аркушів касової книги за кожним договором позики, якими підтверджено надходження до КП «Лілея» відповідних сум позик, зазначених в договорах (Т-1, а.с. 64-117). Послідовність номерів квитанцій до прибуткових касових ордерів, та номерів аркушів касової книги комунального підприємства «Лілея», де відображено надходження коштів за договорами позики за хронологією реєстрації відповідають датам укладених договорів позики, вказані обставини є істотними, приймаються судом до уваги при прийнятті рішення. Таким чином, приймаючи до уваги наявність договорів позики у позивача та відповідача, документів підприємства, підтверджуючих приход коштів за договорами позики, суд вважає, що укладені [PERSON] в період з 02 серпня 2013 року до 28 серпня 2014 року 14 договорів позики з КП «Лілея» такими, що відбулися. На підставі викладеного позов [PERSON] про стягнення 11051 гривні 85 копійок заборгованості по чотирнадцяти укладеним в період з 02 серпня 2013 року до 28 серпня 2014 року з КП «Лілея» договорам позики підлягає задоволенню як такий, що знайшов підтвердження у судовому засіданні. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача 3% нарахованих річних у розмірі 151 гривні 76 копійок та 46785 гривень інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки відповідають нормам ст. 625 ЦК України, проведені розрахунки сум є правильними (а.с. Т-2 а.с. 47). Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, понесені на сплату судового збору, та витрати представника позивача [PERSON] [PERSON] на проїзд з міста Херсон до смт Нижні Сірогози для участі в судових засіданнях, підтверджені належними доказами (Т-1 а.с. 60, Т-2 а.с. 47-65).

Outcome: approved