Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2018 р. до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] (далі по тексту ? [PERSON] , позивач) до [PERSON] (далі по тексту ? [PERSON] , відповідач), треті особи: Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка [ADDRESS] . Поруч із земельною ділянкою позивача знаходиться земельна ділянка [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] . На межі земельної ділянки позивача та відповідача [PERSON] побудовані капітальна двоповерхова господарська споруда із цегли (далі по тексту - споруда 1) та капітальна одноповерхова господарська споруда із цегли (далі по тексту - споруда 2). Позивач має намір встановити огорожу, але не має змоги цього зробити, так як дах споруди 1, сама споруда 1 та споруда 2 знаходяться на території земельної ділянки позивача. [PERSON] стверджує, що у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи, які б посвідчували його право власності на самочинно збудовані споруду 1 та споруду 2. Крім цього, позивач зазначає, що під час самовільного будівництва господарських споруд відповідачем грубо порушено положення п. 3.25* Державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудівля міських та сільських поселень» (зі змінами та доповненнями) затверджених наказом № 44 Держкоммістобудування України від 17.04.1992, якими визначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. З огляду на допущені відповідачем грубі порушення містобудівного законодавства позивач просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованих капітальних споруд (одноповерхова споруда та двоповерхова споруда) розташованих на межі земельних ділянок за адресою: ділянка [ADDRESS] та ділянка [ADDRESS] . Відповідачу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання направлялись ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, копія висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, які повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідачем відзив на позов не подавався. Треті особи Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації та Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва повідомлялися про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому суд вбачає підстави для розгляду справи у відсутності сторони відповідача та третіх осіб. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 30.05.2018 суд (суддя [PERSON] ) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та призначив справу до підготовчого засідання на 12.07.2018 ( а.с. 45). У зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] справу передано в провадження судді Трусовій Т.О. Ухвалою від 09.07.2018 суд прийняв до провадження справу № 753/8521/18 та призначив справу до підготовчого засідання на 12.12.2018 (а.с. 57). Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва надіслав до суду пояснення з приводу позову (а.с. 67-71). 12.12.2018 представником позивача подано заяву про відкладення підготовчого засідання у зв`язку зі зверненням [PERSON] до експертної установи із заявою про проведення земельно-технічної експертизи. Підготовче судове засідання відкладено на 14.03.2019 (а.с. 76-77). На підготовчому засіданні представником позивача подано заяву про залучення до матеріалів справи копії висновку комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, копії рахунку про оплату експертизи, Акту виконаних робіт (наданих послуг) по Договору № 1/Е-21/02 від 21.02.2019 (а.с. 89-104). Ухвалою від 14.03.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 05.09.2019 (а.с. 106). 05.09.2019 судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 20.01.2020 у зв`язку з необхідністю направлення відповідачу та третім особами письмових доказів (а.с. 119-120). 05.12.2019 представником позивача до суду направлено копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2013 у справі № 753/5615/13-ц, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2013 у справі № 22-ц/796/13052/2013 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2013 у справі № 6-53494ск13 ( 124-132). 20.01.2020 на адресу суду надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відрядженні (а.с. 138) Засідання відкладено на 07.05.2020 (а.с.139). 07.05.2020 судове засідання відкладено на 14.08.2020 у зв`язку з введенням карантинних заходів на території України через поширення коронавірснуї хвороби спричиненої вірусом «COVІD19» (а.с.147). Протокольними ухвалами від 14.08.2020 суд прийняв подані представником позивача додаткові докази та призначив справу до розгляду на 19.11.2020 (а.с. 161). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка [ADDRESS] (державний акт про право власності на земельну ділянку КВ № 129588 від 16.08.2005). Поруч із земельною ділянкою позивача знаходиться земельна ділянка [ADDRESS] , яка була набута [PERSON] в результаті укладання договору дарування земельної ділянки 15.11.2003. Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку КВ № 120149 зареєстровано 29.01.2004 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради за № 10-7-01433. На межі земельної ділянки відповідача за адресою: ділянка [ADDRESS] , яка межує із земельною ділянкою позивача побудовані капітальна двоповерхова господарська споруда із цегли (далі - споруда 1) та капітальна одноповерхова господарська споруда із цегли (далі - споруда 2). Актом обстеження земельної ділянки № 558/02 від 19.03.2012 Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації встановлено, що [PERSON] земельна ділянка якого розташована по [ADDRESS] , самовільно зайнята суміжна земельна ділянка площею 19 кв.м. по межі від В до Г, яка у відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку від 16.08.05 належить [PERSON] . На самовільно зайнятій земельній ділянці, між поворотними точками межі 3 та 4 по межі від В до Г, розташовані господарські будівлі з цегли [PERSON] (а.с.102-103). Зі змісту документів наявних в матеріалах справи вбачається, що Департаментом містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації на запит [PERSON] від 10.03.2017 надано відповідь за № 005-4869 від 17.03.2017 згідно якої даними електронної бази документообігу Департаменту, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки або будівельний паспорт забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . не надавались (а.с. 18-19). Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва на запит [PERSON] від 10.03.2017 надано відповідь №073-073/М-321-726 від 07.04.2017 про те, що Департаментом не видавалися та не реєструвалися документи дозвільного та декларативного характеру, які б давали право на виконання підготовчих і будівельних робіт та не приймалися в експлуатацію об`єкти будівництва за адресою: ділянка [ADDRESS] (а.с. 20-22). Також, в матеріалах справи міститься Висновок експерта ТОВ «Український центр судових експертиз» № 1-06/03 від 06.03.2019 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи за заявою [PERSON] від 21.02.2019 (а.с. 91-104). У вказаному висновку на поставлені у заяві [PERSON] експерту питання зазначено наступне: «По першому питанню. Капітальна двохповерхова господарська споруда із цегли (споруда 1) та капітальна одноповерхова господарська споруда із цегли (споруда 2), що зведені на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0064) частково розташовуються на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0067), див. Схему 1 Додатку № 2 до висновку. Площа накладення споруди 1 на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:623:0067 становить 6,6 кв.м. Площа накладення споруди 2 на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:623:0067 становить 1,9 кв.м. По другому питанню. Відстань від капітальної двохповерхової господарської споруди із цегли (споруда 1) та капітальної одноповерхової господарської споруди із цегли (споруда 2), що зведені на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0064) до межі земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0067) згідно Державного акту на право власності (КВ № 129588), не відповідає вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» в частині не забезпечення відстані до межі земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:623:0067 від стіни споруди 1 та споруди 2 менше 1,0 м». Згідно наданих представником позивача пояснень, розміщена в незаконний спосіб споруда 1 має односхилий дах в бік земельної ділянки [PERSON] та сприяє стіканню атмосферних опадів та падіння снігу з покрівлі на територію позивача. Розташування частини споруди 1 та споруди 2 відповідача на земельній ділянці позивача не дозволяє їй встановити огорожу та погіршує умови господарювання на власній земельній ділянці, взимку та весною весь сніг й атмосферні опади потрапляють на її земельну ділянку. Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих капітальних господарських споруд, суд виходить з наступного. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує (ст. 13 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в ч . 1 ст. 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову. За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених ч. 4 та 7ст. 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Водночас, судом встановлено, що розташування самочинно збудованої капітальної двохповерхової господарської споруди із цегли (споруда 1) та капітальної одноповерхової господарської споруди із цегли (споруда 2), зведених на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0064) на межі земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0067), не відповідає вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» в частині незабезпечення відстані до межі земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:623:0067 від стіни споруди 1 та споруди 2 менше 1,0 м. Порушення відповідачем будівельних норм, які визначають, що відстань від межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має бути не менше 1 метра, супроводжується відсутністю влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки належної відповідачу. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Оскільки на даний час [PERSON] є власниками земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0064) суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої капітальної двохповерхової господарської споруди із цегли (споруда 1) та капітальної одноповерхової господарської споруди із цегли (споруда 2), зведених на земельній ділянці [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0064) на межі земельної ділянки [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:623:0067). ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок, сплачений позивачем за подання позовної заяви. Також позивачем понесені витрати на оплату вартості комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в сумі 18 000 гривень, що підтверджується наданими суду доказами (а.с. 88-89). На підставі викладеного,

Outcome: approved