Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що забезпечує постачання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення №42, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, просп.Суворова, 87, яке належить на праві власності [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року вказаний обєкт нерухомості виключено зі складу житлового фонду. Позивачем здійснюється постачання теплової енергії у вищевказане нежитлове приміщення, проте відповідач належним чином оплату послуг за спожиту теплову енергію не здійснює, в результаті чого станом на 16.07.2015 року за ним обліковувалась заборгованість в розмірі 12305 грн. Пізніше заявою від 23.05.2016 року (а.с.137) позивач збільшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію станом на 01.04.2016 року в розмірі 19128,18 грн., від виплати якої відповідач ухиляється. Просить також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та згідно уточнень від 28.04.2016 року (а.с.130) просить визнати за нею право з 04.12.2012 року на розрахунок нарахованої вартості спожитої теплової енергії за квартиру №42 по просп.Суворова в м.Ізмаїлі за тарифами, встановленими для населення, мотивуючи тим, що КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» помилково вважає вищевказану квартиру нежитловим приміщенням та при визначенні розміру оплати за надані позивачем послуги використовує тарифи для потреб інших споживачів. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2012 року вона придбала «квартиру», у межах заявленого позивачем періоду вказана квартира належала до житлового фонду, що підтверджено відповідними витягами про державну реєстрацію прав від 16.12.2012 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, переобладнана у нежиле приміщення не була, теплова енергія використовувалась виключно для задоволення власних житлово-побутових потреб, а тому посилання позивача за первісним позовом на рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року як на підставу для нарахування наданих послуг за тарифами для потреб інших споживачів є необгрунтованим. Представник КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» в судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, підтримав вимоги зустрічного позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з такого. Судом встановлено, що КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» забезпечує постачання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення №42, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, просп.Суворова, 87. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 16.12.2012 року №36758197 квартира №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, просп.Суворова, 87, належить [PERSON] (а.с.63-65). Згідно п.3 рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року №1094 вищевказаний обєкт нерухомості виключений зі складу житлового фонду, що підтверджено архівною випискою від 11.04.2013 року (а.с.186), відомості про скасування або зміну п.3 рішення в архівному відділі Ізмаїльської міської ради відсутні (а.с.185). Відповідно до ст.ст.379,382 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені для постійного або тимчасового проживання в них. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Отже для віднесення приміщення до складу житлового фонду закон передбачає необхідність двох ознак: призначення та придатності для постійного проживання в ньому. Згідно зі ст.ст.7,8 ЖК УРСР переведення жилих приміщень у нежилі віднесено до компетенції виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування. Частиною 4 ст.11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Таким чином, підставою для виникнення прав та обовязків щодо квартири № 42 будинку № 87 по просп.Суворова м.Ізмаїла Одеської області саме як нежитлового приміщення є рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року №1094. Нездійснення переобладнань не означає, що спірне приміщення не використовувалось за призначенням згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.08.2007 року №1094, крім того, відсутні докази нездійснення переобладнань спірної квартири. Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування суми заборгованості за вказаним приміщенням як нежитловим. Факт постачання теплової енергії КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» у вищевказане приміщення підтверджено довідками про роботу котельні (а.с.50-60,158-163). Факт надання КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» послуг у судовому засіданні представником [PERSON] не заперечувався. Відповідно до ч.3 ст.16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з п.1 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги обовязок по укладанню договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, покладається на споживача. 24.04.2013 року КП «ТМ Ізмаїлтеплокоменерго» пропонувало [PERSON] укласти договір про постачання теплової енергії №І-6 шляхом відправлення 2-х примірників проектів договорів на адресу відповідача (а.с.17), проте відповідач від обовязку укласти відповідний договір ухиляється. Разом з цим, теплова енергія до приміщення №42 за адресою: просп.Суворова, 87 в м.Ізмаїл Одеської області надається, тобто [PERSON] знаходиться з КП ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго у фактичних договірних відносинах. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ч.6 ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.20 Закону України Про теплопостачання тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно актів-фактур за спожиту теплову енергію за період з січня 2013 року по квітень 2016 року станом на 01.04.2016 року за [PERSON] обліковується заборгованість на загальну суму 19128,18 грн.( а.с.18-36,149-155,187). Розрахунок за спожиту теплову енергію проведений згідно установлених постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №159 від 30.09.2011 року, №416 від 31.12.2013 року, №711 від 13.06.2014 року, №480 від 28.11.2014 року, №412 від 27.02.2015 року, № 1515 від 30.04.2015 року тарифів на теплову енергію для потреб інших споживачів. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки послугиКП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» з постачання теплової енергії надаються, але їх оплата належним чином відповідачем не проводиться, суд вважає за необхідне позов КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 19128,18 грн., у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у звязку з відсутністю підстав для здійснення розрахунку нарахованої вартості спожитої теплової енергії за тарифами, встановленими для населення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved