Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15 травня 2020 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13697, яким з неї стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 47640 гривень 91 копійки на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп», яке є правонаступником ПАТ «Терра Банк», за кредитним договором №142908 від 21 січня 2013 року. 23 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62401416. Позивач вказала, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не був посвідчений в нотаріальному порядку. Станом на день вчинення виконавчого напису вчинення виконавчого напису на таких документах не дозволялось. Крім цього, зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними, та за ними сплинув трирічний строк позовної давності. У зв`язку з цим, [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за №13697. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник ТОВ «ФК «Фактор Груп» та приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. у судове засідання також не з`явились та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.79-80). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2021 року було витребувати у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. та Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №13697 від 15 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с.89-90). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.100). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 21 січня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №142908 (а.с.7-8). За умовами якого, ПАТ «Терра Банк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 11000 гривень. В свою чергу, [PERSON] зобов`язалась до 21 січня 2014 року повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним у розмірі 0,01% річних, а також щомісячну комісійну винагороду у розмірі 440 гривень. 15 листопада 2017 року позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.6). 15 травня 2020 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13697, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №142908 від 21 січня 2013 року у загальному розмірі 47640 гривень 91 копійки, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 11000 гривень, простроченої заборгованості за комісією - 36040 гривень 42 копійки, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0 гривень 49 копійок, на користь ТОВ «ФК «Фактор Груп», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків первісного кредитора (а.с.9). 23 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62401416 з примусового виконання виконавчого напису №13697, виданого 15 травня 2020 року (а.с.11). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року. V. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст.88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог кредитора. Саме такі правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що під час його вчинення приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. застосував п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 було залишено без змін. Таким чином, на день вчинення спірного виконавчого напису, діяла редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, яка не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Встановлено, що кредитний договір №142908 від 21 січня 2013 року, укладений між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] , який був поданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Тому під час вчинення спірного виконавчого напису недотримано умов його вчинення, а саме подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №172/1652/18. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 15 травня 2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В.,зареєстрований в реєстрі за №13697, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З цих підстав на нього не можуть бути покладені зобов`язання зі сплати судового збору. Відповідне роз`яснення міститься у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №519/77/18. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з ТОВ «ФК «Фактор Груп» на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. Вказана обставина підтверджується договором про надання правової допомоги від 10 липня 2020 року, укладеним між нею та адвокатом Куколем В.В. (а.с.16), розрахунком суми витрат на правничу допомогу від 10 липня 2020 року (а.с.18), довідкою №37 від 10 липня 2020 року (а.с.17). За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 січня 2021 року у справі 280/2635/20, витрати на професійну правову допомогу, підлягають відшкодуванню, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Тому, суд приходить до висновку, що з ТОВ «ФК «Фактор Груп» на користь [PERSON] підлягають стягненню також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved