Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що у 1991 році вона та її чоловік [PERSON] домовились із відповідачем про продаж належного йому житлового будинку, що розміщений за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, місце проживання відповідача було досить віддаленим від смт.Березне, то він нотаріально засвідченою довіреністю уповноважив свого батька [PERSON] , жителя с.Тишиця Березнівського району Рівненської області, на вчинення необхідних дій щодо продажу нерухомого майна. Довіреність була видана 04.07.1991 року із терміном дії один рік. Дружина відповідача [PERSON] дала нотаріально засвідчену згоду на продаж житлового будинку. Батько відповідача зібрав необхідні для нотаріального укладення договору купівлі-продажу. В 1991 році позивачка та її чоловік [PERSON] передали [PERSON] обумовлену ціну за будинок 12 тис. карбованців. Однак розписку про отримання грошей їм не було надано. Після цього родина [PERSON] перейшла проживати до вищезгаданого житла. Через особисту зайнятість повірений [PERSON] постійно затягував в належному оформленні купівлі-продажу домоволодіння, допоки не минув термін дії довіреності. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] трагічно загинув. У 2002 році помер батько відповідача [PERSON] . Безпосередніх зв`язків із відповідачем родина позивачки як не підтримувала в минулому, так і не підтримує на даний час. Позивачка взагалі не володіє інформацією про проживання/перебування відповідача на даний час. У весь цей час позивачка укладає від свого імені договори про надання житлово-комунальних послуг, які й самостійно оплачує; здійснила газифікацію будинку та оплачує послуги газопостачання; сплачує за використання земельної ділянки земельний податок, а також провела технічну інвентаризацію будинку та виготовила технічний паспорт на будинок. Таким чином, [PERSON] покликається на те, що має намір оформити право власності на вказаний житловий будинок, однак не має змоги цього зробити, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння. Оскільки вона відкрито, добросовісно, безперервно з 1991 року володіє нерухомим майном, просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 27.08.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. 31.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі зазначивши, що ще за життя чоловіка саме він домовлявся із батьком відповідача щодо оформлення договору купівлі-продажу; проте, не зважаючи на отримання обумовлених грошових коштів, чоловік та батько відповідача письмово та нотаріально договір так і не оформили. Після смерті чоловіка в 1995 році вона разом із дітьми продовжила проживати у вказаному будинку і будь-яких претензій зі сторони відповідача чи будь-якого із його родини до неї не було пред`явлено. Представник позивача [PERSON] - адвокат Юсенко А.О., у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, що наведено у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Із довідки УДМС України у Рівненській області вбачається, що [PERSON] на території Рівненської області зареєстрованим не значиться. Судова повістка надсилалась за останньою відомою адресою проживання, яка вказана позивачем у заяві, а саме: с.Піонерське Сімферопольского району, Автономної Республіки Крим, Україна. Однак поштові відправлення, що надсилались відповідачу було повернуто до суду. Із листа Центру поштового зв`язку №4 від 16.10.2019 року вбачається, що у зв`язку із силовим захопленням та блокуванням усіх об`єктів поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» на території півострова, починаючи з 27.03.2014 року, пошта з материкової частини України кримською стороною не приймається та повертається за зворотною адресою. За даних обставин УДППЗ «Укрпошта» змушена припинити приймання усіх видів поштових відправлень до АР Крим. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Як вбачається із повідомлення на офіційному сайті Березнівського районного суду Рівненської області від 07.02.2020 року (https://br.rv.court.gov.ua/sud1701/pres-centr/ogolos/884188/) відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд даної справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був належним чинним повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відзив не подав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Будь-яких інших заяв чи клопотань щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] в с.Хотин Березнівського району Рівненської області. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 07.02.1988 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.02.1988 року. Після укладення шлюбу присвоєні чоловіку і жінці прізвище « [PERSON] ». Із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки Березнівської міської ради від 09.08.2019р. за №3645 рішенням Березнівської міської ради №25 від 27.12.1991р., [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. Відповідно до довідки Березнівської міської ради від 09.08.2019р. №3646 на даний час вищенаведений житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розміщений, мають адресу: [ADDRESS] . За даними будинкової книги [PERSON] та її син [PERSON] офіційно прописані за адресою: [ADDRESS] із 13 жовтня 1998 року. Реєстрація даних осіб за вказаною адресою підтверджується також довідкою Березнівської міської ради від 29.07.2019р. №3461. Оплату житлово-комунальних послуг (електроенергія, вода) та послуг зв`язку за життя здійснював чоловік позивачки [PERSON] , а далі - безпосередньо позивачка, що стверджується рахунками, копії яких долучено до матеріалів справи. Договори про користування електричною енергією від 02.07.2010р. та про надання послуг з вивезення та утилізації (захоронення) твердих побутових відходів від 15.05.2014р. укладено безпосередньо із [PERSON] . Згідно Робочого проекту №12б-07, позивачка у 2002 році за свій рахунок провела - газифікацію житлового будинку по [ADDRESS] . Платником земельного податку за використовувану земельну ділянку по [ADDRESS] є [PERSON] , що стверджується податковими повідомленнями - рішеннями та банківськими квитанціями, які додані до позовної заяви. 19.07.2019 року на замовлення [PERSON] КП «Березнівське районне БТІ» виготовило технічний паспорт на житловий будинок за вищевказаною адресою. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мйано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктв нерухомого майна №177281699 від 13.08.2019 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться архівний запис про право власності [PERSON] на домоволодіння в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, б/н, нотаріально посвідченого Березнівською ДНК 22.10.1987р. Згідно довіреності, посвідченої державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори 04.07.1991 року, [PERSON] , житель с.Піонерське Сімферопольского району, Кримської області, довірив своєму батьку [PERSON] , проживаючому в с.Тишиця Березнівського району Рівненської області, продати за ціну та на умовах на власний розсуд належний йому житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до листа Березнівської міської ради від 30.07.2019 року за №853/02-19 згідно запису №1368 в земельно-кадастровій книзі 2 за [PERSON] обліковується земельна ділянка площею 0,03 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 325 ЦК України передбачено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно із частинами першою та четвертою статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (п.11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 ). Відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 зазначено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. (висновок Великої Палати Верховного суду у Постанові від 14.05.2019р., справа № 910/17274/17). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (висновок Великої Палати Верховного суду у Постанові від 14.05.2019р., справа № 910/17274/17). Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. (висновок Великої Палати Верховного суду у Постанові від 14.05.2019р., справа № 910/17274/17). За результатами досліджених в судовому засіданні доказів судом було встановлено наступні обставини : -- вимога [PERSON] щодо визнання за нею права власності на житловий будинок ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України; -- позивач заволоділа майном добросовісно, стала з родиною у ньому проживати з дозволу батька відповідача [PERSON] , і в момент заволодіння житловим будинком не знала про неправомірність заволодіння майном. Водночас, вона була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для легітимного та законного сподівання на оформлення в подальшому права власності на нього; -- [PERSON] фактично заволоділа і володіє по даний час житловим будинком на безтитульних умовах, тобто без будь-якої правової підстави, оскільки, згідно із ст.227 діючого на час заволодіння майном Цивільного Кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен був бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягнуло недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Позивач не укладала жодних угод протягом всього строку володіння вказаним нерухомим майном, які б надавали позивачу титул користувача чи власника об`єкту нерухомості. -- позивач заволоділа саме чужим майном, власником якого ж [PERSON] -- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розміщений по [ADDRESS] , може бути предметом набуття за набувальною давністю, оскільки має правовий режим нерухомого майна, що стверджується технічним паспортом від 19.07.2019 року; -- [PERSON] відкрито володіє житловим будинком, оскільки таке володіння є без таємниць, не спрямоване на приховування від третіх осіб. Позивач поводиться із житловим будинком так само, як поводився б з ним власник - зареєструвала в ньому своє місце проживання, проводить утримання та ремонти, оплачує комунальні послуги, сплачує податки. -- позивач безперервно фактично володіє житловим будинком із 1991 року, тобто встановлений десятирічний строк такого володіння вже сплив. ІV. Висновок суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] за набвальною давністю підлягають до задоволення.

Outcome: approved