Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) загальною площею 0,1500га серії [NUMBER] від 21.12.2009 року, виданий на ім'я [PERSON], який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі [NUMBER]; зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області; судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що органами прокуратури 04.07.2014 року за результатами вивчення листа УСБУ в Харківській області №70/8-6272 від 24.06.2014 року внесені відомості до ЄРДР [NUMBER] за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням ХLVІІІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.08.2009 року громадянці [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складання документів, щопосвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. Рішенням LІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.11.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність вказаній громадянці земельну ділянку для будівництва, та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд площею 0,1500 га в [ADDRESS]. У подальшому на підставі рішення LІ сесії V скликання Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.11.2009 року виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.12.2009 року на ім'я [PERSON], який зареєстровано в управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за [NUMBER]. Однак, рішення Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.11.2009 року, на підставі якого виготовлений вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Черкасько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до листа відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області №20.18-10-06-1107/0-14 від 08.04.2014 року та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №528 від 18.06.2014 року, який складений державним інспектором сільського господарства в Харківській області [PERSON], спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами с.Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №12088 від 17.11.2014 року ринкова вартість спірної земельної ділянки по [ADDRESS] складає 142678 грн. Відповідно до ст.ст. 17, 122 ЗК України (в редакції на момент видачі спірних державних актів) повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів належали районним державним адміністраціям, у зв'язку з чим, Черкасько - Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки. Досудовим розслідуванням встановлено, що перелічені вище рішення від 07.08.2009 року та 06.11.2009 року складені та підписані особисто Черкасько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать протоколи допитів свідків, складені в межах кримінального провадження, депутатів V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Харківської області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказаний факт також підтверджено листом Черкасько-Лозівської сільської ради від 30.05.2014 року №02-17/259 та належним чином завіреними копіями протоколів засідання сесії ради від 07.08.2009 року та 06.11.2009 року, з яких вбачається, що вказані питання на розгляд ради не виносилися, не розглядалися та відповідні рішення не приймалися. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, не приймалося. Таким чином, у судовому порядку необхідно визнати недійсним правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 03.02.2016 року № 10-20.18-0.3-345/2-16 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER], на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] залишається [PERSON]Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON]. права власності спірною земельною ділянкою, підлягає поновленню права позивача в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. З огляду на те, що органам прокуратури та Головному управлінню Держгеокадастру в Харківській області про зазначені порушення вимог чинного законодавства стало відомо у 2014 році, коли дані про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР, зокрема, після встановлення факту того, що рішення, на підставі якого видано державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області не приймалося, тому строки позовної давності не пропущено. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.08.2013 року у справі № -18гс13 за заявою Фонду державного майна України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 25.07.2012 року у справі №6/17-4949-2011 за позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України та ВАТ «Холдінгова компанія «Краян» до ТОВ «Юг-Сервіс-06» та ПП «Ліардон» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Представник прокуратури Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, повторно надали заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з неотриманням позовної заяви з додатками. При цьому, матеріали справи містять супровідний лист від 09.03.2016 року, відповідно до якого позовна заява з додатками направлена на адресу ГУ Держгеокадастру у Харківській області. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області ХLVІІІ сесії V скликання від 07.08.2009 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації землеустрою по встановленню меж в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS]. Рішенням LІ сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.11.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність відповідачу земельну ділянку для будівництва, та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд площею 0,1500 га в [ADDRESS]. 21 грудня 2009 року на ім'я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на зазначену земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. Згідно листа начальника відділу Держземагенства у Харківській області №20.18-10-06-1107/0-14 від 08.04.2014 року та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №528 від 18.06.2014 рокуземельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З листа Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області №02-17/259 від 30.05.2014 року та копій протоколів засідання сесії ради від 07.08.2009 року та 06.11.2009 року вбачається, що питання щодо передачі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на розгляд депутатів не виносилося та відповідні рішення не приймалися. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Так як рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області LI сесії V скликання від 06.11.2009 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] не приймалося, то з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним та скасовує державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,1500 га серія [NUMBER] від 21.12.2009 року, виданий на ім'я [PERSON], який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], який був виданий на підставі зазначеного рішення. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки суд зазначає наступне. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про передачу земельної ділянки не приймалося. Верховний Суд України у постанові №6-34 цс11 від 26 вересня 2011 року зазначив, що у разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що згідно зі статтями 60, 61 ЗК України не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення, позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України. Таким чином, суд дійшов до висновку про витребування з володіння відповідача на користь держави спірної земельної ділянки. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь прокуратури Харківської області суд присуджує понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved