Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та заборгованості із заробітної плати до ДП «Мирноградвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що з 15.02.2016 року по 29.10.2018 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля», на посаді прохідника. За весь час роботи у відповідача, заробітна плата виплачувалась з грубими порушеннями трудового законодавства. У зв'язку з цим, 23.10.2018 року позивач направив поштою заяву про звільнення з підприємства за власним бажанням з 29.10.2018 року відповідно до вимог ч. 3 ст.38 КЗпП України, з вимогою відповідно до ст.116 КЗпП України провести з ним повний розрахунок при звільненні, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно зі ст.44 КЗпП України за порушення роботодавцем законодавства про працю, а також вислати йому копію наказу про звільнення. 29.10.2018 року позивач дізнався, що відповідачем було самостійно змінено формулювання причин звільнення з ч.3 ст.38 КЗпП, на якій наполягав позивач, на ч.1 ст.38 КЗпП, та здійснено запис у трудовій книжці. Оскільки, довідку про середній заробіток на його запит надано не було, шляхом власних розрахунків він отримав суму середньденного заробітку 564,22 грн. Посилаючись на ст.ст.116, 117 КЗпП, просив зобов'язати відповідача видати наказ про зміну формулювання причин свого звільнення, зазначивши що він звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП, стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 44009,16 грн., заборгованість із заробітної плати в сумі 14382,15 грн., а також судовий збір в сумі 1409,60 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 13.11.2018 року позивач, разом з поданим позовом, заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору в сумі 1409,60 грн. до винесення судом рішення по справі. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. На підставі ухвали судді від 14.11.2018 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви, які були усунуті 20.11.2018 року. 20.11.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 10.00 год. 12.12.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, довідку про середньомісячний заробіток позивача на день його звільнення та копію наказу про звільнення позивача, які відповідачем до суду надані 11.12.2018 року. Крім того, на виконання ухвали суду від 20.11.2018 року, у зв'язку з заявленим позивачем клопотанням про відстрочення сплати судового збору, позивачем надана квитанція від 12.12.2018 року про сплату судового збору в сумі 1409,60 грн. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 15.02.2016 року по 29.10.2018 року та був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7-9, 12). Зі змісту поданої позивачем заяви від 22 жовтня 2018 року, яка направлена відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення, вбачається, що позивач просив звільнити його за власним бажанням з 29.10.2018 року згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України та відповідно до ст.116 КЗпП України провести з ним повний розрахунок при звільненні (а.с. 19, 20). Згідно з наказом по підприємству № 92/к від 29 жовтня 2018 року [PERSON], т.№ 1168, прохідника підземного 5 розряду дільниці ПР, з 29.10.2018 року звільнено за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України на підставі його заяви (а.с. 48). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» середньоденна заробітна плата [PERSON] на дату розрахунку складає 564,22 грн., середньомісячна заробітна плата - 11848,62 грн. Остаточний розрахунок з позивачем на момент звільнення не було здійснено, заборгованість по заробітній платі станом на 05.12.2018 року склала 5076,17 грн. (а.с. 46-47). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 Кодексу). Відповідно до положень ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги законодавства про працю, що підтверджується довідками про заборгованість перед позивачем з заробітної плати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 35545,86 грн. з розрахунку 11848,62 грн. х 3 міс. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнений з роботи 29.10.2018 року, станом до 05.12.2018 року розрахунок з позивачем в повному обсязі не здійснений, заборгованість із заробітної плати складає 5076,17 грн., а тому цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови №6 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чиним законодавством про працю. При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Отже, враховуючи те, що звільнення позивача з займаної посади за ч.1 ст. 38 КЗпП України було проведено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача змінити формулювання причинь звільнення позивача та визнати наказ зазначивши в ньому причиною звільнення - звільнення за власним бажанням у зв'язку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1195,11 грн. з розрахунку: 704,80 грн. за задоволення вимог немайнового характеру, та пропорційно задоволеним майновим вимогам в сумі 490,31 грн. На підставі ст.ст. 44, 47, 115, 116, 117, 137, 235 КЗпП України,

Outcome: partial