Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. Увересні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м . Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі також - АТ КБ «Приватбанк», банк, відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі також - ТОВ «ФК «Фінілон», товариство, відповідач 2), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила: визнати припиненими її зобов`язання по кредитному договору № 19 від 07.05.2008, укладеному із ЗАТ КБ «Приватбанк»; визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки, укладеного 15.05.2008 між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк», посвідченого приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Петуховою В. А. за реєстровим номером №3222; визнати припиненим договір іпотеки, укладений 15.05.2008 між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Петуховою В. А. за реєстровим номером №3222; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , накладену на підставі договору іпотеки, укладеного 15.05.2008 між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк»; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 11542595, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 25173633 від 09.10.2015; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 11542677, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, індексний номер 25173633 від 09.10.2015, та всі інші записи без виключення, що виникли на підставі договору іпотеки, укладеного 15.05.2008 між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк»; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути їй оригінали правовстановлюючих документів на кв. [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що зобов`язання за кредитним договором позивач виконала належним чином і в повному обсязі, а тому з огляду на положення законодавства та умови договорів правомірно та обґрунтовано очікувала на повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та на вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів, проте таких дій банк не вчинив. Позивач неодноразово зверталась до різних банківських відділень з метою отримання довідки про повне погашення заборгованості за кредитним договором, зняття обтяжень з предмета іпотеки та повернення оригіналів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, однак вказані звернення були залишені банком без жодного реагування, правовстановлюючі документи позивачу повернуті не були, повідомлення про виключення відповідних записів позивачу не надходили. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» правом на подання відзиву не скористався, а в судовому засіданні його представник Тузова В. О. заявила про невизнання позову та обґрунтувала свої заперечення тим, що банк не є належним відповідачем за даним позовом, оскільки на підставі договору від 18.11.2014 право вимоги за укладеними з позивачем кредитним та іпотечним договорами було передане ТОВ «ФК «Фінілон». Представник банку також заперечувала проти задоволення вимоги про зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на предмет іпотеки вказуючи, що позивачем не доведено належними доказами факт передачі нею до банку таких документів, а доступ до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідача відсутній. Відповідач ТОВ «ФК «Фінілон» свого представника до суду не направив, правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2019 відкрито провадження за даним позовом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 07.11.2019. 06.11.2019 від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову. Підготовче засідання 07.11.2019 не відбулося у зв`язку з зайнятістю судді та було перенесене на 03.12.2019. 12.11.2019 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про продовження процесуального строк на подання відзиву на позовну заяву 02.12.2019 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. Підготовче засідання на 03.12.2019 не відбулося у зв`язку з хворобою судді та було перенесене на 23.03.2020. 20.03.2020 від представника відповідача 1 надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання та письмові пояснення щодо позову. 23.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 23.03.2020 суд задовольнив клопотання представників сторін та відклав підготовче засідання на 04.06.2020. В підготовчому засіданні 04.06.2020 суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову, долучив до матеріалів справи письмові пояснення представника відповідача, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 19.08.2020. Ухвалою від 19.08.2020 суд направив справу до Київського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 розгляд цієї справи було визначено Дарницькому районному суду м. Києва. Ухвалою від 23.10.2020 справу прийнято до провадження судді Цимбал І. К. та призначено в підготовче засідання на 18.01.2021. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О.та призначено в підготовче засідання на 25.05.2021 Протокольною ухвалою від 25.05.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 03.08.2021. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 07.05.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі директора Головного Керченського відділення Кримського РУ ЗАТ КБ «Приватбанк» (банком), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 19, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на придбання житлової нерухомості в розмірі 252 000 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 24% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 07.05.2018 (далі також - кредитний договір). Згідно з умовами, визначеними у Додатку № 1 до кредитного договору - Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, позичальник зобов`язалась щомісячно повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами рівними частинами - по 5 614,80 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 15.05.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Петуховою В. А. за реєстровим номером № 3222. Відповідно до умов договору іпотеки позивач передала банку в іпотеку належний їй на праві власності об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] , іпотечною вартістю 419 150 грн. (далі також - предмет іпотеки). Пунктом 1.3. договору іпотеки його сторони обумовили, що іпотекою забезпечується, зокрема: повернення кредиту в розмірі 252 000 грн.; використання отриманих коштів за цільовим призначенням - придбання нерухомості; сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних; погашення заборгованості у строки, визначені Графіком погашення кредиту; сплата пені у визначених договором випадках тощо. Згідно з умовами пункту 20.9 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався на протязі 3-х днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на зберігання іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором. При нотаріальному посвідченні договору іпотеки до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо предмета іпотеки було внесено відповідні записи: а саме: № 7191762 від 15.05.2008 (Державний реєстр іпотек); № 7191695 від 15.05.2008 (Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). 18.11.2014 ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» уклали договір відступлення прав вимоги, предметом якого є передача банком товариству прав вимоги за кредитними договорами, укладеними на території Автономної Республіки Крим, в тому числі і за договором, що був укладений з позивачем. 09.10.2015 ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» уклали договір відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі і за договором іпотеки, що був укладений з позивачем. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.02.2019 №155745856 підтверджує, що у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо предмета іпотеки наявні записи: № 11542677 (запис про іпотеку), внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження індексний номер 25173633 від 09.10.2015) на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами № 7384 від 09.10.2015 (до перенесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - запис в Державному реєстрі іпотек № 7191762 від 15.05.2008); № 11542595 (запис про обтяження), внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження індексний номер 25173633 від 09.10.2015) на підставі договору про відступлення прав вимог за іпотечними договорами № 7384 від 09.10.2015 (до перенесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7191695 від 15.05.2008). Згідно вказаних записів новим іпотекодержателем та обтяжувачем стало ТОВ «ФК «Фінілон». Водночас на запит представника позивача щодо надання інформації про виконання позивачем умов кредитного договору ТОВ «ФК «Фінілон» повідомило, що обслуговування кредитних договорів, права вимоги за якими були відступлені, здійснюється АТ КБ «Приватбанк» на підставі відповідного договору, у зв`язку з чим для отримання запитуваної інформації товариство звернулось із запитом до банку. В подальшому представник позивача неодноразово звертався з аналогічними запитами безпосередньо до АТ КБ «Приватбанк», відповіді на які не були надані. З доданих до позовної заяви копій квитанцій, сформованих платіжним терміналом АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що протягом періоду кредитування позивач, в цілому, виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, здійснюючи щомісячні платежі на повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначеному кредитним договором або більшому розмірі. При здійсненні останнього платежу по кредитному договору (08.05.2018) банком була розрахована сума до погашення - 7,62 грн., проте згідно банківської квитанції від вказаної дати позивачем було здійснено платіж у більшому розмірі, а саме 5 620 грн. У травні 2019 р. [PERSON] , яка вважає свої зобов`язання за кредитним договором виконаними, звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із нотаріально посвідченою заявою, у якій просила, зокрема, надати інформацію (довідку про повне погашення) щодо наявної або відсутньої заборгованості, зняти обтяження з предмета іпотеки та повернути оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. Листом від 20.06.2019 банк повідомив позивача, що його діяльність на території Автономної Республіки Крим припинена, проте жодної інформації по суті заяви не надав. IV. Мотивувальна частина рішення. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких припинення правовідношення. Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). За приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до положень статті 17 цього Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що іпотека як різновид застави є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому правочин щодо її встановлення має юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання. Такий висновок суду кореспондує положенню пункту 26 договору іпотеки, яким визначено, що договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). За обставинами справи установлено, що останній платіж за кредитним договором здійснено позивачем 08.05.2018 в сумі 5 620 грн., при цьому у квитанції, сформованій платіжним терміналом АТ КБ «Приватбанк», зазначений розмір заборгованості за кредитним договором на вказану дату в сумі 7,62 грн. Доводи представника банку про порушення позивачем умов кредитного договору є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано, будь-яких претензій щодо неналежного виконання кредитних зобов`язань відповідачі до позивача не пред`являли. Зважаючи на викладене, видану банком на момент закінчення строку дії кредитного договору квитанцію, яка містить відомості про розмір невиконаних зобов`язань та здійснений позивачем платіж, суд вважає належним і допустимим доказом факту виконання позивачем усіх зобов`язань за цим договором та покладає її в обґрунтування свого рішення. З огляду на те, що АТ КБ «Приватбанк» продовжував обслуговувати кредитний договір і після переходу права вимоги за ним до ТОВ «ФК «Фінілон», ствердження представника банку про заявлення позову до належного відповідача не заслуговують на увагу і є безпідставними. Отже ураховуючи, що зобов`язання позивача [PERSON] за кредитним договором виконані нею в повному обсязі, припинилися і відносини іпотеки, яка забезпечувала виконання кредитного зобов`язання. Нормою статті 4 Закону України «Про іпотеку» на іпотекодержателя покладено обов`язок звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Судом установлено, що на звернення позивача щодо зняття обтяження з предмета іпотеки відповідачі не відреагували, що і стало підставою для подання цього позову. Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-VI), дія якого поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень Закону № 1952-VI (статті 4, 10, 24, 31-2) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, державній реєстрації прав підлягають, зокрема, іпотека та заборона відчуження нерухомого майна, а наявність уДержавному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстроване обтяження нерухомого майна є підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов`язаних з відчуженням такого майна. Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 282/20595, обов`язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження. Виходячи з наведеного, вимоги [PERSON] про визнання припиненими її зобов`язань за кредитним договором та іпотеки, зняття заборони відчуження належного їй об`єкта житлової нерухомості та вилучення записів про іпотеку та обтяження, що внесені на підставі договору іпотеки, суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. Підставою вимог позову про зобов`язання банку повернути позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки є зміст пункту 20.9 договору іпотеки, яким встановлено обов`язок іпотекодавця передати такі документи іпотекодержателю на зберігання протягом 3-х днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Наведене означає, що факт укладення договору іпотеки не є тотожним факту передачі позивачем банку на зберігання правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, а відтак виконання цієї умови договору має підтверджуватись письмовими доказами. Такими доказом, зокрема, може бути акт передачі документів з підписами іпотекодавця та представника іпотекодердателя. Зі змісту пояснень представника відповідача вбачається, що банк не визнає наведені у позовній заяві обставини передачі йому правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, а жодних належних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Зважаючи на викладене, вимоги позову про зобов`язання банку повернути позивачу правовстановлюючі документи на предмет іпотеки суд визнає недоведеними та відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: partial