Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Кредитна спілка «Співдружність», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 174 122,89 грн., з яких: борг по відсотках за користування кредитом у розмірі 171 983,65 грн., борг по пені 2 129,24 грн. мотивуючи позовні вимоги тим, що 18 грудня 2017 року між Кредитною спідкою «Співдружність» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено договорів кредитної лінії № 171202/с, згідно якої Кредитна спілка надала їй кредитну лінію з лімітом у сумі 120 000,00 грн. строком на 24 фактичних місяців від дати отримання. Позичальником було отримано транш у розмірі 25 000,00 грн. на умовах за користування траншем (відсотків у розмірі 0,2 % денних, та 73% річних). 26 грудня 2017 року Кредитною спілкою було надано черговий транш в розмірі 47 000,00 грн. В забезпечення Договору кредитної лінії було укладено Договір поруки №171202/с від 18 грудня 2017 року, згідно якого [PERSON] вступив поручителем та зобов`язався відповідати по зобов`язанням [PERSON] . 26 грудня 2018 року внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору кредитної лінії № 171202/с від 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. було вчинено виконавчий напис № 1422 від 26 грудня 2018 року про стягнення заборгованості на користь КС «Співдружність» в розмірі 258 282,08 грн. Після набрання виконавчого напису законної сили в погашення заборгованості станом на 07 травня 2019 року було здійснено три приплати на загальну суму 9 867,52 грн. Отже станом, на 07 травня 2019 року борг по відсоткам за користування кредитом, та нарахування пені відповідно до Договору кредитної лінії № 171202/с від 18 грудня 2017 року становить: борг по відсотках за користування кредитом у розмірі 171 983,65 грн., борг по пені 2 129,24 грн., а всього заборгованість складає 174 122,89 грн. 20 червня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідачі не скористались своїм процесуальним правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням позиції по суті предмету позову, із заявами (клопотаннями) про долучення та/або витребування доказів, вирішення інших процесуальних питань відповідачі до суду не звертались. 23 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відмовлено у прийняті заяви про збільшення позовних вимог, яка подана представником позивача Шепель І .М., зареєстрована в канцелярії суду 22 листопада 2019 року (вх. 75469) У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 18 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та членом кредитної спілки «Співдружність» [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 171202/С про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами договору позичальнику відкрито кредитну лінію на суму 120 000,00 грн., в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором, кредит надається строком на 24 місяці від дати отримання позичальником всієї суми або першого траншу за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та [PERSON] укладено Договір поруки № 171202/с. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору з боку позичальника, станом на 07 травня 2019 року виникла заборгованість на загальну суму 171 983,65 грн., який включає: нараховані відсотки за користування кредитом 171 983,65 грн та борг по пені 2 129,24 грн (період нарахування - 22 листопада 2018 року по 07 травня 2019 року), оскільки в добровільному порядку заборгованість не погашена, у позивача виникла право на звернення до суду з позовом про стягнення боргу з позичальника та поручителя, як солідарних боржників, що є предметом спору. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, правом подати відзив на позов не скористалися. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. (стаття 1 Закону України «Про кредитні спілки») Відповідно до статті 10 цього Закону прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв`язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки. Членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. У разі, коли вступний та обов`язковий пайовий внески сплачено у різні дні, першим днем членства вважається день сплати обов`язкового пайового внеску. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та членом кредитної спілки «Співдружність» [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 171202/С про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1. Договору кредитної лінії, кредитодавець надає позичальнику кредитну лінію в сумі 120 000,00 грн., в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитної лінії, кредит надається строком на 24 місяці від дати отримання позичальником всієї суми або першого траншу за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та [PERSON] укладено Договір поруки № 171202/с. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитодавець за виконання позичальником обов`язку по зобов`язаннях члена кредитної спілки - [PERSON] , що витікає із договору кредитної лінії та додаткового договору до Договору кредитної лінії №171202/с від 18 грудня 2017 року укладених між Кредитодавцем та Позичальником. 07 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, відповідно до предмету договору цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, щодо зобов`язань, що випливають з Договору кредитної лінії № 171202/С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 грудня 2017 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником [PERSON] , за умовами якого остання зобов`язана в порядку та в строк повернути іпотекодержателю грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. відповідно до кредитного договору, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 73,0 % річних, сплатити неустойку (пеня , штраф), відшкодувати шкоду та здійснити інші платежі передбачені кредитним договором. Крім цього, іпотекою забезпечені інші зобов`язання позичальника, що виникають з кредитного договору. У випадку продовження строків виконання зобов`язання за кредитним договором, дія іпотеки, передбачена цим договором, зберігається до повного виконання зобов`язань. Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки, іпотекодавець, з метою забезпечення виконання Основного зобов`язання, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку/ кадастровий номер 3210500000:07:013:0027/ площею 0,0370 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ») Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 , термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц , під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. 26 грудня 2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1422, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Співдружність» станом на 22 листопада 2018 року: невиплачені в строк на підставі договору кредитної лінії № 171202/С від 18 грудня 2018 року грошові кошти: проценти за користування кредитом - 199 173,17 грн., штраф за невиконання зобов`язань - 51 802,31 грн., пеня за прострочення планового платежу - 4 606,60 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 2 700,00 грн., разом сума стягнення - 258 282,08 грн. За змістом положень частини першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. ( ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. При звернення з позовом до суду, позивачем долучено розрахунок заборгованості Позичальника [PERSON] перед Кредитною спілкою «Співдружністю» станом на 07 травня 2019 року на загальну суму 171 983,65 грн., який включає: нараховані відсотки за користування кредитом 171 983,65 грн та борг по пені 2 129,24 грн (період нарахування - 22 листопада 2018 року по 07 травня 2019 року), однак за загальною формою та змістом поданий до суду документ , який має назву «фінансова довідка», не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому не може вважатись належним та допу3стими доказом, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості позичальника, а також встановлюють розмір заборгованості та методику розрахунку боргу. На підтвердження підстав позову та доведення обставин неналежного виконання договірних зобов`язань, позивачем не долучено до позову Виписку по особовому рахунку Позичальника [PERSON] за весь період дії кредитного договору, докази отримання кредитних коштів позичальником та виконання зобов`язань по кредитному договору, що унеможливлює з`ясувати підстави виникнення між сторонами зобов`язальних відносин по кредитного договору (дата видачі та сума кредиту), та неналежного виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, недотримання графіку погашення щомісячних платежів, що є предметом доказування і межах даного спору. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Звернення до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Виконавчий напис про звернення стягнення засвідчує такі зміни. Наявність виконавчого напису про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у виконавчому написі, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача [PERSON] про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав захист своїх прав шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса про дострокове стягнення з позичальника заборгованості по кредитному договору. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача до приватного нотаріуса та за вчинення виконавчого напису від 26 грудня 2018 року про звернення стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Співдружність» заборгованість по кредитному договору, яка виникла станом на 22 листопада 2018 року на загальну суму 258 282,08 грн, позивач втратив право на стягнення відсотків та пені за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, так як кредитодовець має право нараховувати передбачені договором проценти та пеню лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним, та після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, що свідчить про відсутність підстав для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того строк її дії, встановлено договором чи законом, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В даному випадку, відповідач скористався своїм правом відповідно до умов ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення кредиту та змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши вимоги до позичальника шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, разом з тим кредитором не дотримано умов договору поруки та не повідомлено у належний спосіб поручителя про настання строку для виконання зобов`язань по кредитному договору внаслідок неналежного виконання умов договору з боку позичальника. В розрізі даного спору, надавши правову оцінку вимогам, які пред`явлено до позичальника та відсутності підстав для їх задоволення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог, які пред`явлено до поручителя, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо залежать від встановлення обставин для застосування до позичальника заходів цивільно-правового характеру внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Кредитної спілки «Співдружність» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed