Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що з 20.12.2004 по 03.07.2020 він перебував із відповідачем у трудових правовідносинах, був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Відповідач має перед ним заборгованість із виплати заробітної плати, незважаючи на його вимоги, не реагує на запити про розмір заборгованості і середнього заробітку. Просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В позовній заяві позивач [PERSON] заявив клопотання про витребування у ДП «ВК «Краснолиманська» інформації про заборгованість із заробітної плати перед ним та про розмір його середньоденного заробітку за останні два місяці. До суду позивач та його представник адвокат Сакун В.А. не з`явилися, будучі повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи. Надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Бушинська Є.В. також до суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи без участі представника, в якій також просила вирішити справу у відповідності з нормами чинного законодавства. У наданому відповідачем відзиві зазначено, що позовні вимоги підприємством не визнаються. Звільнення позивача здійснене у повній відповідності із законом. Сума, що підлягає сплаті [PERSON] при звільненні, складає 112227,10 грн. Позивач не надав суду доказів того, що перед ним наявна заборгованість. У день звільнення 03.07.2020 позивач не працював, знаходився у простої. Того ж дня йому була видана трудова книжка, після чого він мав звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою про здійснення з ним розрахунку, однак не зробив цього. В подальшому ним також не заявлялася вимога про розрахунок, така вимога відсутня і в його заяві на звільнення. Отже, його вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати є безпідставними. Подання ним цього позову відповідач не може вважати вимогою про здійснення розрахунку. Тому і настання наслідків, передбачених ст.117 КЗпП України, неможливе. Позивач не надав суду довідки про кількість відпрацьованих днів, про розмір заборгованості із зарплати і середнього заробітку, не вказав у позовній заяві розмір суми, яку просить стягнути. Оскільки копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 23.09.2020, саме з цього часу, на думку представника відповідача, слід обраховувати період затримки розрахунку. Крім того, відповідач посилається на наявність складної фінансово-економічної ситуації на підприємстві, впровадження з 19.12.2019 простою, введення на території України карантину. Отже, через дію непереборної сили існують форс-мажорні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем своїх обов`язків з оплати праці працівників. Окремо зауважено, що стягнення витрат на правничу допомогу необґрунтоване позивачем, ці витрати є недоведеними. Просить відмовити у задоволенні позовну повністю. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 18.09.2020 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у справі, відповідача зобов`язано надати судові відомості про нараховані суми, належні [PERSON] , та про розмір його середньоденного заробітку, запропоновано подати судові відзив на позовну заяву. Призначено розгляд справи на 16.10.2020. 06.10.2020 судом отримано відзив ДП «ВК «Краснолиманська» із додатками. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з відомостями трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 20.12.2004 наказом №1697/к був прийнятий на роботу до ДП «ВК «Краснолиманська» гірничим майстром підземним, і до 03.07.2020 працював на підприємстві на різних посадах. 03.07.2020 наказом №938/к [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.8-12). 22.07.2020 позивачем складено заяву до відповідача з вимогами про сплату заборгованості, направлення йому копій наказів про прийняття на роботу та звільнення, довідки про середню заробітну плату (а.с.17). 16.08.2020 на адресу ДП «ВК «Краснолиманська» адвокатом Сакуном В.А. спрямовано адвокатський запит про надання аналогічних викладеним вище відомостей, а також довідки про розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] (а.с.14-16). Відповіді на заяву і адвокатський запит у матеріалах справи відсутні. Згідно з довідкою про відмітки за таб.№9808 [PERSON] , наданою суду відповідачем, у день звільнення 03.07.2020 позивач з`явився на роботу о 08-46 (а.с.32). За відомостями довідки ДП «ВК «Краснолиманська» №1607 від 05.10.2020 підприємство має заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] в загальній сумі 115227,10 грн, яка складається із заборгованості в сумі 9681,40 грн за грудень 2019 року, 12704,39 грн за січень, 11271,11 грн за лютий, 11854,78 грн за березень, 12460,81 грн за квітень, 11383,83 грн за травень, 12220,83 грн за червень і 33649,95 грн за липень 2020 року (а.с.33). Розмір середньоденного заробітку позивача, як вбачається з довідки підприємства №1608 від 05.10.2020, складає 812,43 грн (а.с.34). Заява про звільнення подана [PERSON] у день звільнення - 03.07.2020, того ж дня виданий наказ №938/к про звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.35). V. Оцінка суду. Враховуючи неявку сторін до суду та подані ними заяви суд вважає за можливе розглянути справу без їхньої участі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду, у спосіб, визначений законами. Конституція України статтею 43 гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Під час розгляду справи належними і допустимими доказами встановлено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем, але обов`язку з оплати його праці відповідач повною мірою не виконав, і на момент звільнення [PERSON] не були виплачені всі належні йому суми. Отже, заборгованість із заробітної плати в сумі 115227,10 грн, наявність якої відповідач фактично визнає у наданому відзиві і підтверджує довідкою, підлягає стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача в повному обсязі. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать, і у разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання, на що звертає увагу суд, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Суд не враховує твердження представника відповідача, викладені у відзиві, про те, що позивач у день звільнення 03.07.2020 не працював, а тому мав подати заяву про проведення з ним розрахунку. Таке твердження спростоване дослідженими судом доказами, а саме, довідкою про табелювання [PERSON] , здійснене відповідачем 03.07.2020 о 08-46, яка підтверджує перебування позивача на роботі. Факт того, що позивач того дня не спускався до шахти через простій, є підставою для обрахування його заробітку певним чином у день простою і не створює обставин, які б давали підстави вважати цей день неробочим. Також твердження відповідача спростовує і той факт, що позивач склав заяву на звільнення саме у день звільнення, як це вбачається з наявної у справі копії цієї заяви. Трудова книжка, як вказує сама представник відповідача у відзиві, також отримана [PERSON] 03.07.2020, отже факт перебування його на роботі в день звільнення встановлено належними і допустимими доказами, що виключає підстави для застосування положень правової позиції Верховного Суду у справі №682/3060/19 від 27.01.2020, на яку посилається підприємство і яка вказує на необхідність подання працівником окремої заяви для проведення з ним розрахунку, якщо в день звільнення він не працював. Розмір середньоденного заробітку позивача за відомостями, наданими відповідачем, становить 812,43 грн. Оскільки позивача звільнено 03.07.2020 і до дня ухвалення рішення відомості про проведення з ним розрахунку у справі відсутні, період для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 04.07.2020 по день ухвалення рішення судом 16.10.2020 включно і складає 73 робочі дні. Посилання відповідача у наданому відзиві про те, що підприємство перебуває у складному фінансово-економічному стані, на ньому введено простій і обставини є фактично форс-мажорними, що викликані впливом непереборної сили, не впливає на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки не ґрунтуються на законі. При цьому суд враховує постанову ВСУ від 03.07.2013 у справі №6-64ц13, в якій зроблено висновок, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Також слід зазначити, що у п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведені ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності… Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідачем не надано суду сертифікату про наявність будь-яких форс-мажорних обставин, виданого у встановленому законом порядку, і тому суд не має підстав вважати наведені у відзиві обставини саме такими. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також сума середнього заробітку в розмірі 59307,39 грн із розрахунку 812,43 грн середньоденного заробітку, помножених на 73 робочі дні за період прострочення з 04.07.2020 по 16.10.2020. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, проти якої заперечує відповідач у наданому відзиві, у прохальній частині позовної заяви [PERSON] не заявлена, і лише посилання на понесені і заплановані до понесення такі витрати в описовій частині позову не є підставою для вирішення судом питання про компенсацію позивачеві витрат на правничу допомогу, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За приписами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн, сплачений [PERSON] за вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. На користь держави з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 904,54 грн як залишок від обрахованого від загальної ціни позову судового збору 1745,34 грн (1% від 174534,49 грн (115227,10 грн заробітної плати + 59307,39 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні). На підставі викладеного,

Outcome: approved