Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно договору купівлі-продажу від 20.04.2012 за №633 [PERSON] набула право власності на центр торгівлі легковими автомобілями з пунктом діагностики на чотири пости по [PERSON], 100-А в м.Кременчуці(далі Центр), розташований на земельній ділянці площею 0,0936 га. 31.03.2015 рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування Центру за умови замовлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою та реєстрації права оренди земельної ділянки. Право користування земельною ділянкою відповідач не оформила та в подальшому відчужила Центр [PERSON]. В період з 20.04.2012 по 20.11.2015 [PERSON] використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала, у звязку із чим позивач не отримав дохід від орендної плати за землю. Комісією по визначенню збитків було встановлено, що розмір збитків, завданих територіальній громаді м.Кременчука становить 290357, 27 грн. Відповідачем не було добровільно відшкодовано завдані збитки. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області збитки, заподіяні територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства у розмірі 70323,02 грн. В судове засідання сторони не з'явились, від їх представників надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. В своєму відзиві відповідач зазначив, що між [PERSON] та Кременчуцькою міською радою Полтавської області не було укладено договору оренди земельної ділянки площею 3446 кв.м, на якій розташований Центр, а тому вимоги позивача про стягнення орендної плати в сумі 290357,27 грн без укладення відповідного договору оренди земельної ділянки суперечать положенням земельного законодавства. Крім того, заявляючи вимоги про стягнення збитків у вигляді орендної плати за землю, позивач перебрав на себе повноваження контролюючого органу, тобто діяв поза межами своїх повноважень, а тому вимоги є незаконними. Також вважав, що визначений позивачем розмір збитків ґрунтується виключно на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). Судом встановлено, що 20.04.2012 між ТОВ «Кременчук-автосвіт» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу Центру, розташованого на земельній ділянці площею 0,0936 га, кадастровий номер 5310436100:04:002:0284(а.с.10-13). Рішенням Кременчуцької міської ради від 31 березня 2015 року [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування Центру та передано в оренду строком на 15 років земельну ділянку площею 3446 кв.м для експлуатації та обслуговування Центру, за умови, в тому числі замовлення в шестимісячний термін документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою та реєстрації права оренди земельної ділянки в установленому законом порядку. Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.09.2015 внесено зміни в п.7 вищевказаного рішення та слова «в шестимісячний термін» замінено на «в термін до 30.03.2016». Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо реєстрації права [PERSON] на користування земельною ділянкою площею 3446 кв.м за адресою: м.Кременчук, [PERSON], 100-А. відсутні. 20.11.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір дарування, на підставі якого [PERSON] стала власником Центру. Отже, на думку суду, факт користування відповідачем земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності без правовстановлюючих документів за період з 20.04.2012 до 20.11.2015 знайшов своє підтвердження. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. В ч.2 ст.152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. «д» ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України). За змістом ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Отже, користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно п.2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст. 157 Земельного кодексу України та Порядком. Матеріалами справи підтверджується те, що з часу набуття відповідачем права власності на обєкт нерухомості, поведінка останньої щодо оформлення права користування земельною ділянкою на якій це майно розташовано, призвела до безоплатного користування [PERSON] земельною ділянкою та завдання територіальній громаді м. Кременчука збитків, які полягають в неотриманні орендної плати за землю. 04 жовтня 2016 року Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам складено акт з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради 06.01.2017 №12, відповідно до якого розмір збитків, завданих Кременчуцькій міській раді Полтавської області становив 290357,27 грн за період з 20.04.2012 по 20.11.2015. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає вимоги Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення з відповідача збитків обґрунтованими. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про задоволення позову з урахуванням вказаної заяви і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача збитки, заподіяні територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства у розмірі 70323,02 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати, які складають з судового збору в сумі 1600 грн. Враховуючи положення ст.7 ЗУ «Про судовий збір» та приймаючи до уваги те, що позивачем було фактично зменшено розмір позовних вимог, суд вважає за можливе повернути позивачу надміру сплачений судовий збір в сумі 2755,36 грн.

Outcome: approved