Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позову посилається на те, що 26.04.2017 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого він передав [PERSON] у позику в сумі 121500 грн 00 коп. під зобов`язання повернення коштів до 01.09.2017 року. Передачу коштів підтверджено розпискою. Незважаючи на те, що строк повернення позики минув відповідач добровільно кошти не повернув по даний час. На підтвердження отримання коштів відповідач дав йому письмову розписку від 26.04.2017 р.. Короткий зміст відзиву на позовну заяву: 26.05.2020 від відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що між ним та позивачем існували нормальні дружні відносини. Він працював в позивача і той неодноразово позичав йому гроші, а він в свою чергу відпрацьовува їх. Однак при цьому позивач наполягав на укладенні договору позики та написанні розписки. Після закінчення будівельних робіт позивач завжди враховував позичену суму. 26.04.2017 року він написав розписку про отримання в борг 121500, 00 грн. так як йому були потрібні гроші. [PERSON] сказав, що порве розписку і анулює борг після закінчення виконання робіт. Стверджує, що при закінченні робіт позивач повідомив йому що договір позики та розписку порвав і у нього не буде до нього жодних претензій. Протягом трьох років позичав не звертався до нього про поверненян боргу, жодних до нього претензій не заявляв, тому вказаний позов для нього є несподіванкою. Просив в позові відмовити. Стислий виклад позиції позивача: Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідачу [PERSON] неодноразово позичав гроші для особистих цілей, про що він надавав розписки та укладались договори. В тому числі був укладений договір позики від 26.04.2017 р. на суму 121500,0 0грн., які [PERSON] , отримав. Згідно розписки відповдач йому борг не повернув. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 121500,00 грн. та понесені судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив обставини на які посилається позивач, просить в задоволенні позову відмовити, так як відповідач заперечує факт підписання договору позики, оскільки він датований днем розписки. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.04.2020 р. провадження по даній справі відкрито та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2021 р. відмовлено в призначенні почеркознавчої та технічної експертизи документів. Фактичні обставини, встановлені судом: 26.04.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] безвідсоткову позику в сумі 121500,00грн, а [PERSON] зобов`язався повернути отриману суму в повному обсязі до 01.09.2017 року. Факт передачі зазначеної суми засвідчується власноручно написанною розпискою ( а.с 3). Згідно розписки від 26.04.2017 р [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 121500,00 грн. для особистих цілей та зобов`язався повернути надану суму відповідно договору позики від 26.04.2017 р. ( а.с 4, 24). Норми права, які застосував суд та мотиви суду : Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 121500грн.00коп. на підставі ст. 526, 1046 ЦК України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначеніродовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України частиною встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Так судом встановлено, що 26.04.2017 року [PERSON] підписав розписку про отримання ним від позивача [PERSON] у борг суми 121500, 00 грн., яку він зобов`язується повернути до 01.09.2017 року (а.с. 24). Також судом досліджено укладену між сторонами розписку, при цьому суд вважає, що її змістом встановлено: - факт отримання 26.04.2017 р. відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 121500,00 грн. саме у борг для особистих цілей; - обов`язок [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] відповідно договору позики від 26.04.2017 р., де п.2.3 передбачено, що повернення отриманої суми здійснюється до 01.09.2017 р. Таким чином, розписка про отримання грошових коштів у борг містить зобов`язання про їх повернення. Також судом враховано, що представник відповідача не заперечував факт написання саме [PERSON] зазначеної розписки позивачу, оригінал якої знаходиться у матеіралах справи. Крім того, встановлено, що [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав грошові кошти не повернув. Будь-які дані про те, що розписка надана [PERSON] в якості гарантії закінчення виконання робіт, наведений вище текст розписки не містить. Так, відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Ураховуючи те, що: між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті; відповідач не скористався своїм правом оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були ним одержані від позикодавця (ч.1ст.1051 ЦК України), до правоохоронних та судових органів [PERSON] із заявою (позовом) про те, що розписка була написана ним під впливом обману з боку [PERSON] , не звертався; також [PERSON] не звертався до [PERSON] про повернення йому розписки. Висновки суду : На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані за договором позики від 26.04.2017 року, не повернуті. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконав свої зобов`язання. Відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, права позивача порушені і підлягають судовому захисту, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити повністю. Щодо судових витрат: Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 1215,00 грн. згідно квитанції №90542 від 24.04.2020 . Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 1215,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.202,207,294,1046,1047,1051 ЦК України та

Outcome: approved