Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: КС «Івано-Франкіська» звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення\~заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 19.03.2018 КС «Івано-Франківська» згідно договору № н18/15а було надано кредит відповідачу [PERSON] на загальну суму 53000 грн. строком на 36 місяців. Згідно до п.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язувалась здійснювати платежі згідно до графіку. Однак, з моменту укладення договору відповідач свої зобов`язання по даний час перед КС «Івано-Франківська» не виконала. Борг [PERSON] на сьогоднішній день складає 73640,02грн. Згідно з п. 4.1 кредитного договору № н18/15а належне виконання умов договору забезпечується договорами поруки, підписаними поручителями. За договором поруки від 19.03.2018, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань, що виникли з умов кредитного договору від 19.03.2018, укладеного між кредитором та позичальником. 26.03.2019 позивачем було направлено відповідачам попередження щодо неналежного виконання умов кредитного договору. Відповідачі на попередження не відреагували та в КС «Івано-Франківська» не з`явились, погашення боргу по отриманому кредиту не проводять. Також від представника позивача поступила заява про збільшення позовних вимог, в якій зазаначено, що 19.03.2018 КС «Івано-Франківська» згідно договору № н18/15а та додатку до нього від 19.03.2019., було надано кредит Відповідачу [PERSON] на загальну суму 53 000 грн. строком на 36 місяців, тобто до 19.03.2020. Відповідно до п.3.1.2 додаткового договору № н18/15а від 19.03.2019, у разі ненадходження згідно до графіку платежу повністю або частково (надалі прострочення) протягом 10 календарних днів, а з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата -90% річних, якщо позичальник не скористався правом, передбаченим в п.5.2.2. Договору. Борг [PERSON] станом на 20.12.2019 складає 103436,18 грн., з яких 53000 грн. - залишок основного боргу; 48210,18 грн. - відсотки за користування кредитом; 2226 грн. інфляційні втрати. Стислий виклад позиції позивача: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Також в судових дебатах зазначив, що в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказав, що остання не отримала кредиту та заперечив факт оплати кредиту відповідачем. Зазначена обставина спростовується письмовими доказами, а саме видатковим ордером від 19.03.2018 з підписом [PERSON] , письмовим підтвердженням про отримання кредиту з підписом [PERSON] від 19.03.2018. Не заперечуючи сам факт укладення кредитного договору, але заперечуючи сам факт отримання грошових коштів, представник відповідача [PERSON] не пояснив суду, чому [PERSON] не скористалась правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. 26.03.2019 позивачем було направлено відповідачам попередження № 34 щодо неналежного виконання умов кредитного договору, відповідно до якого у випадку непогашення заборгованості КС «Івано-Франківська» має право звернутись з цивільним позовом до суду. Не зважаючи на отримане попередження [PERSON] жодного разу не зверталась до КС «Івано-Франківська» з приводу нібито не отримання кредиту, відкликання згоди на укладення договору та безпідставного нарахування відсотків. В зв`язку з тим, що Відповідач [PERSON] та її представник до 31.03.2021 жодного разу не заперечували факт отримання коштів за кредитним договором, а також не звертались з позовом до суду про визнання кредитного договору не укладеним або не дійсним, позивач вважає причини поважними та такими, що є суттєвими для спростування пояснення представника позивача [PERSON] -адвоката Капака В.М. від 31.03.2021, в зв`язку з чим долучають на спростування до письмового пояснення копію видаткового ордеру від 19.03.2018, письмове підтвердження про отримання кредиту від 19.03.2018, а також докази сплати кредиту саме [PERSON] , що є фактом визнання укладення кредитного договору№ 18/15а від 19.03.2018 на умовах визначених як в договору, так і додатках до нього. Щодо пояснення представника відповідача [PERSON] в частині обов`язкового пред`явлення вимоги перед зверненням з позовом про дострокового повернення кредиту зазначає, що згідно до п. 3.5 кредитного договору позичальник зобов`язувався здійснювати платежі згідно до графіку, а відповідно з п. 2.1.кредитного договору останній день повернення кредиту складає 19.03.2021. Досудове врегулювання спору в цій частині невиконання договору не передбачено ні договором ні законом. Також відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Дана норма не містить посилання на будь яке досудове врегулювання спору, перед зверненням з позовом до суду, а підставою для дострокового повернення позики є прострочення повернення чергової частини позики. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживче кредитування зазначаються умови дострокового повернення кредиту. Так п. 5.4.3. даного кредитного договору сторони погодили, право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту, строк якого ще не настав в повному об`ємі, та сплати процентів за весь час користування. Підставою для дострокового повернення відповідно до п.п.«б» п. 5.4.3 Договору є «затримання сплати Позичальником частини кредиту, що найменше на один місяць». Обов`язку досудового врегулювання для реалізації цього права не передбачено умовами кредитного договору. В ЗУ «Про споживче кредитування» також не міститься вимоги до кредитодавця досудового врегулювання спору перед зверненням з позовом до суду щодо дострокового повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2019 позивачем було направлено відповідачам попередження № 34 щодо неналежного виконання умов кредитного договору, відповідно до якого, «у випадку не погашення заборгованості КС «Івано-Франківська» має право звернутись з цивільним позовом до суду». Зазначене попередження спростовує твердження представника відповідача, що КС «Івано-Франківська» не попереджала відповідача про необхідність виконання умов кредитного договору та сплати боргу. Крім цього сторони не повинні нагадувати один одному про обов`язковість виконання умов договору в силу ст. 526ЦК України. На час укладення кредитного договору діяла ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» із змінами, в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016, відповідно до якої не передбачено жодних вимог для дострокового повернення кредиту. Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції згідно із Законом № 3795-VІ від 22.09.2011 дійсно до 15.11.2016 передбачала обов`язкок одержання боржником від кредитодавця повідомлення про вимогу дострокового повернення кредиту. Однак дана норма втратила чинність в момент укладення договору та розгляду справи в суді. Щодо відповідальності поручителів та припинення договору поруки зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Тобто для припинення договору поруки за основним договором законодавець визначає настання двох юридичних фактів, а саме сам факт укладення основного договору і внесення змін в нього. Кредитний договір є одним з договорів позики. Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак для договору позики законодавець встановив особливу конструкцію в частині моменту його укладення. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі. Тобто кредитний договір вважається укладений після погодження всіх істотний умов кредитного договору в письмовій формі та передачі коштів. Тільки після передачі грошей договір позики (кредитний договір) вважається укладеним, а не внаслідок погодження та підписання договору або його додатку. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). В кредитному договорі від 19.03.2018, укладеному з [PERSON] сторони погодили, що строками для договору є саме дні, місяці та роки. Кошти [PERSON] були передані після погодження всіх істотний умов кредитного договору як в самому кредитному договорі так і в додатках до нього. Погодження істотних умов договору сторони засвідчили підписами в кредитному договорі з усіма додатками від 19.03.2018. Саме після цієї події (юридичного факту) кредитний договір є укладеним. Тому підписання додатків до договору в день укладення договору до передачі грошей не свідчить про внесення змін до умов кредитного договору, а є формою погодження сторонами всіх істотних умов, щодо надання кредиту. Також за змістом ст. 553 ЦК України укладення договору поруки можливе тільки після укладення основного договору. 19.03.2018 було укладено кредитний договір з [PERSON] , а тільки після цього укладено договір поруки з поручителями. Зміни до договору можуть вноситись тільки в укладений кредитний договір. А отже змінами є будь-які зміни, що виникли не в день укладення договору (погодження істотних умов договору), а саме після його укладення в даному випадку передачі коштів, тобто на наступний день, місяць або рік. Аналогічно не може бути припиненим договір поруки в день його укладення, так як це суперечить конструкції, визначеної ч. 1 ст. 638, ч. 2 ст. 1046 ЦК України, в тому числі щодо досягнення згоди з усіх істотних умов в момент його укладення. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь КС «Івано-Франкіська» заборгованість за кредитним договором № н-18/15-а від 19.03.2018 на загальну суму 103436 грн. 18 коп., з яких: 53000 грн. 00 коп. заборгованість по кредиту; 48210 грн. 18 коп. недоплачені відсотки за користування кредитом; 2226 грн. 00 коп. інфляційні втрати. Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі по 1920 грн. 80 коп., та сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5000 грн. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Капак В.М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача щоло відповідача [PERSON] не визнав, суду пояснив, що відповідач [PERSON] кредитних коштів фактично не отримала, тому відповідно і не оплачувала кредит. В зв`язку з наведеним вважає крединий договір неуладеним. Також вказав, що кінцевим терміном стплати кредиту згідно кредитного договору є 19.03.2020. Законодавством України передбачено, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає дострокового повернення споживчого кредиту, таке повернення кредиту може бути здійснене споживачем протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Натомість позивач, пред`являючи позов до відповідачів щодо стягнення коштів, попередньо не направив до відповідачів повідомлення про дострокове повернення кредиту, тому звернення позивача до суду з даним позовом було передчасним. Також заперечив проти стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Романишин Д.М. судовому засіданні позовні вимоги позивача щодо відповідача [PERSON] не визнав суду пояснив, що відповідно до ст. 559 ЦК України до припинення договору поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Зазначає, що без відома та згоди відповідача [PERSON] були змінені умови кредитного договору після укладення самого договору, які призвели до збільшення відповідальності. Тому вказаний договір поруки є припиненим. Просив в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредитному договору з [PERSON] відмовити. Також заперечив проти стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно належним чином. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Флоряк Д.В. від 15.05.2019 позовну заяву КС «Івано-Франківська» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Флоряк Д.В. від 27.05.2019, у зв`язку з усуненням позивачем недоліків, по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Міськевич О.Я. від 19.08.2019 дану справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.10.2020 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 19.03.2018 між Кредитною спілкою «Івано-Франківська» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № н 18/15-а, відповідно до якого кредитнодавець зобов`язався надати позивальнику споживчий кредит в сумі 53000,00 грн., а позивальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 36 місців від дати отримання позивальником кредиту, тобто з 19.03.2018 по 19.03.2021. (а.с. 5-7). Згідно п. 4.1 даного договору зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою. Відповідно до п. 5.1.3 договору позивальник зобов`язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів. Згідно п. 5.3.4 договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, строк виплати його ще не настав, в повному обсязі, та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом, у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. У відповідності до п. 7.2 договору порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором. Також згідно п. 9.1 договору внесення змін до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів. На підставі п. 4.1 кредитного договору між КС «Івано-Франківська» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 19.03.2018 було укладено договори поруки Ф (споживчі) (а.с. 8-10). Згідно умов п.п. 1.1, 3.1 договорів поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитодавцем за виконання всіх зобов`язань позичальника, що виникли з договору про споживчий кредит № н 18/15а від 19.03.2018, зокрема за основним договором в сумі 53000 грн., а також за відшкодування кредитодавцю процентів за користування кредитом. Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2 договорів поруки, у разі порушення позичальником зобов`язання за основним договором, поручитель зобов`язується виконати за позичальника зобов`язання останнього у 5-ти денний строк з дня отримання вимоги кредитодавця. Поручитель не відповідає перед кредитодавцем за виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором, якщо до основного договору були внесені зміни без письмової згоди на це поручителя. 26.03.2019 за № 34 позивачем КС «Івано-Франківська» було надіслано відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] письмове попередження щодо неналежного виконання позичальником умов кредитного договору (а.с. 11). Також 19.03.2018 між КС «Івано-Франківська» та [PERSON] укладено додатковий договір до договіру про споживчий кредит № н 18/15-а (а.с. 109). Відповідно до п. 3.1.2 додаткового договору у разі ненадходження згідно графіка платежів, платежу повністю або частково (прострочення) протягом 10 календарних днів, з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата -90% річних, якщо позичальник не скористався правом передбаченим в п. 5.2.2. Договору (не звернувся до кредитодавця з письмовим клопотанням про перенесення строків платежів у разі виникнення фінансових або інших ускладень з незалежних від позивальника причин). Згідно довідки по розрахунках за кредитним договором № н 18/15а від 19.03.2018, станом на 20.12.2019 наявна заборгованість в сумі 103436,18 грн., яка складається з: 53000 грн. залишок основної суми; 48210,18 грн. залишок процентів; 2226 грн. інфляційні втрати (а.с. 108). З копій видаткового касового ордера від 19.03.2018 з підписом [PERSON] , та письмового підтвердження про отримання кредиту з підписом [PERSON] від 19.03.2018 вбачається, що відповідачу [PERSON] було видано грошові кошти згідно кредитного договору № н-18/15а від 19.03.2018 в сумі 53000 грн. (а.с. 220). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Зі змісту ст. 1054 ЦК України випливає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610-611 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання являється порушенням зобов`язання. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом достеменно встановлено, що 19.03.2018 між позивачем КС «Івано-Франківська» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № н 18/15-а та додатковий договір до договору про споживчий кредит, відповідно до яких позивач надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит в сумі 53000,00 грн., а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Кінцевий термін повернення кретиту до 19.03.2021. Також 19.03.2018 між позивачем КС «Івано-Франківська» та відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки Ф (споживчі), відповідно до яких відповідачі як поручителі зобов`язались солідарно відповідати перед кредитодавцем за виконання всіх зобов`язань позичальника [PERSON] , що виникли з договору про споживчий кредит № н 18/15а від 19.03.2018, зокрема за основним договором в сумі 53000 грн., а також за відшкодування кредитодавцю процентів за користування кредитом. Суд не бере доуваги посилання представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] фактично не отримала кредитних коштів, оскільки зазначені обставини спростовуються письмовими доказами, а саме видатковим ордером від 19.03.2018 з підписом [PERSON] , та письмовим підтвердженням про отримання кредиту з підписом [PERSON] від 19.03.2018. Підписавши вказані документи відповідач [PERSON] фактично підтвердила факт отримання грошових коштів. Крім того 26.03.2019 позивачем було направлено відповідачам попередження № 34 щодо неналежного виконання умов кредитного договору, відповідно до якого у випадку не погашення заборгованості КС «Івано-Франківська» має право звернутись з цивільним позовом до суд. Однак незважаючи на отримане попередження [PERSON] жодного разу не зверталась до КС «Івано-Франківська» з приводу нібито не отримання кредиту, відкликання згоди на укладення договору та безпідставного нарахування відсотків. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] про те, що згідно до п.3.5 кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язувалась здійснювати платежі згідно до графіку, а відповідно з п.2.1.кредитного договору останній день повернення кредиту складає 19.03.2021. Досудове врегулювання спору в цій частині невиконання договору не передбачено ні договором ні законом. Також відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Дана норма не містить посилання на будь яке досудове врегулювання спору перед зверненням з позовом до суду, а підставою для дострокового повернення частини позики є просточення чергової частини. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживче кредитування зазначаються умови дострокового повернення кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» також не міститься вимоги до кредитодавця досудового врегулювання спору перед зверненням з позовом до суду щодо дострокового повернення кредиту. Також п.\~5.4.3.\~кредитного договору\~сторони погодили\~право кредитора\~вимагати дострокового\~повернення кредиту,\~строк якого\~ще не\~настав в\~повному об`ємі,\~та сплати\~процентів за\~весь час\~користування.\~Підставою для\~дострокового повернення\~кредиту відповідно п.п.«б» п. 5.4.3 договору є затримання сплати позичальником частини кредиту щонайменше на один місяць. На час укладення кредитного договору діяла ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» із змінами, в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016, відповідно до якої не передбачено жодних вимог для дострокового повернення кредиту. При цьому стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції згідно із Законом № 3795-VІ від 22.09.2011 до 15.11.2016 передбачала обов`язкок одержання боржником від кредитодавця повідомлення про вимогу дострокового повернення кредиту. Однак дана норма втратила чинність в момент укладення договору та розгляду справи в суді. Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2019 позивачем було направлено відповідачам попередження № 34 щодо неналежного виконання умов кредитного договору, відповідно до якого у випадку не погашення заборгованості КС «Івано-Франківська» має право звернутись з цивільним позовом до суду. Таким чином КС «Івано-Франківська» було попереджено відповідачів про необхідність виконання умов кредитного договору та сплати боргу. Щодо посилання предстаника відповідача [PERSON] про те, що без відома відповідача були внесені зміни до кредитного договору в частині збільшення відповідальності, та що додатковий договір було укладено вже після укладення основного договору, що є підставою припинення договору поруки, суд зазнача наступне. Згідно 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11, за умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання». Також згідно постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ВС від 11.11.2019 у справі № 725/3981/14, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк припинення поруки (який на момент виникнення спірних правовідносин складав шість місяців) застосовується виключно у тому разі, якщо такий строк не встановлено у самому договорі поруки. Зміна строку виконання основного зобов`язання шляхом реалізації кредитором права на дострокове стягнення суми заборгованості не змінює строк чинності поруки, визначений сторонами у договорі поруки. За договором поруки від 19.03.2018, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань, що виникли з умов кредитного договору від 19.03.2018, укладеного між кредитором та позичальником. 19.03.2018 КС «Івано-Франківська» згідно договору № н18/15а та додатку до нього від 19.03.2019 було надано кредит відповідачу [PERSON] на загальну суму 53 000 грн. строком до 19.03.2021. Того ж дня було укладено додаткову угоду. Відповідно до п. 3.1.2 додаткового договору № н 18/15а від 19.03.2019, у разі ненадходження згідно до графіку, платежу повністю або частково (надалі прострочення) протягом 10 календарних днів, з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата - 90% річних, якщо позичальник не скористався правом передбаченим в п.5.2.2. Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договору поруки), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто для припинення договору поруки за основним договором законодавець визначає настання двох юридичних фактів, а саме сам факт укладення основного договору і внесення змін в нього. Статтею 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто кредитний договір вважається укладений після погодження всіх істотний умов кредитного договору в письмовій формі та передачі коштів. Тільки після передачі грошей договір позики (кредитний договір) вважається укладеним, а не внаслідок погодження та підписання договору або його додатку. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Як вбачається з умов кредитного договору № н 18/15а від 19.03.2018 та договорів поруки, сторони погодили, що строками для договору є саме дні, місяці та роки. Строк у вигляді години не зазначено ні в кредитному договорі, ні в договорах поруки. Тому посилання представника відповідача [PERSON] про те, що додатковий договір про відповідальність було укладено після укладення кредитного договору не підтверджено належними доказами і спростовується матеріалами справи. Тому поручителі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] несуть солідарну відповідальність разом з боржником [PERSON] перед стягувачем КС «Івано-Франківська». В даному випадку відповідач [PERSON] порушила вимоги кредитного договору, а саме не надавала своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом відповідно до умов договору. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту позикодавець просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані відсотки за користування кредитом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредиту, що підтверджується її підписами на кредитному договорі та додатковому договорі, згідно яких сума наданого кредиту становить 53000 грн.; плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 43% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом; у разі ненадходження згідно до графіку, платежу повністю або частково (прострочення) протягом 10 календарних днів, з 11 календарного дня прострочення цей кредит вважається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту з підвищеним ризиком встановлюється фіксована плата - 90% річних. Отже, судом встановлено, що сторонами було обумовлено всі істотні умови договору, в тому числі сплату процентів за користування кредитом. Тому вимога КС «Івано-Франківська» в частині стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом є правомірною та підлягає до задоволення. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ст. 1052 ЦК України, згідно якої у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних страт суд зазначає, що згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування індексу інфляції за весь час прострочення має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів етелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. 19.08.2021 було укладено кредитний договір та договори поруки, на підставі який між ними виникли відповідні цивільні права та обов`язк. Виходячи із вимог ст. 1049 ЦК України позивач КС «Івано-Франківська» реалізувало свої права, заявивши вимогу дві відповідачів про виконання зобов`язання. Тому вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат є підставною та підлягає до задоволення. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.12.2019 заборгованість за кредитним договором становить 6603,26 гривень, з яких: 4800,00 гривень сума кредиту, 1851,36 гривень проценти за користування кредитом, 48,00 грн. добровільно сплачена [PERSON] сума боргу, що за даними обставинами справи і підлягає стягненню. Згідно довідки по розрахунках за кредитним договором № н 18/15а від 19.03.2018, станом на 20.12.2019 наявна заборгованість в сумі 103436,18 грн., яка складається з: 53000 грн. залишок основної суми; 48210,18 грн. залишок процентів; 2226 грн. інфляційні втрати, що за даними обставинами справи і підлягає стягненню. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача-адвокатом Семківим М.Н. відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі надано суду копію договору про надання юридичних послуг № 01 від 10.04.2019, розрахунок судових витрат за проведення справи в Надвірнянському районному суді від 13.08.2021, акт приймання-передачі послуг за ведення справи від 13.08.2021, та квитанцію про оплату послуг № 18 від 13.08.2021. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» (далі Закон) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 даного закону встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону). Постановою від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 Верховний Суд висловив наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта». Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, за змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається з розрахунку судових витрат від 13.08.2021, загальна вартість наданих у справі № 348/949/19 послуг становить 5000,00 грн., а саме: гонорар за вступ у справу 3000 грн.; складання позовної заяви 500 грн., участь в трьох судових засіданнях 1500 грн. (500 грн. за одне судове засідання). Згідно акту приймання передачі послуг та квитанції такий розмір судових витрат прийнятий та оплачний позивачем. Акт приймання передачі підписаний сторонами. Вказаний розмір судових витрат погоджений адвокатом та клієнтом, що підтверджується договором про надання юридичних послуг, п. 2.2 якого визначає, що вартість послуг за даним договром складає 3000 грн. адвокатського гонорару плюс витрати згідно до акту приймання передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Таким чином суд вважає, що доводи представника позивача-адвоката Семківа М.Н. щодо співмірності судових витрат на правову допомогу є обґрунтованими. Висновки суду: Враховуючи вище наведе суд приходить до висновку, що позов необхідно задовільнити та стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Івано-Франкіська» заборгованість за кредитним договором № н-18/15-а від 19.03.2018 на загальну суму 103436 грн. 18 коп., з яких: 53000 грн. 00 коп. заборгованість по кредиту; 48210 грн. 18 коп. недоплачені відсотки за користування кредитом; 2226 грн. 00 коп. інфляційні втрати. Тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, зокрема сплачений судовий збір в розмірі по 480 грн. 20 коп. з кожного, та сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 1250 грн. з кожного. На підставі наведеного, ст.ст. 251, 526, 554, 559, 610-612, 625, 638, 1046, 1049, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.\~1,\~19,\~30\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність»

Outcome: approved