Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 16 липня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 31 грудня 2017 року заборгованість [PERSON] складає 116 989, 99 грн., з яких заборгованість за кредитом - 4 192, 83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 107 734, 49 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5 062, 67 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 116 989, 99 грн. та судові витрати. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 16 березня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 квітня 2018 року судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 липня 2013 року в розмірі 116 989 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 192, 83 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 107 734, 49 грн., заборгованість з за пенею та комісією - 5 062, 67 грн. та судові витрати у розмірі 1 762 грн. 18 березня 2019 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду, в обґрунтування якої вказано, що позивачем не надано доказів укладення 16 липня 2013 року договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у 4 200 грн. Копія анкети - заяви від 16 липня 2013 року не містить саме її підпису, номеру отриманої картки, дати отримання та встановленого кредитного ліміту. Також позивачем не надано виписку про рух грошових коштів. У наданій заяві відповідач просить поновити строк на подання заяви про скасування заочного рішення, скасувати його та витребувати у позивача оригінал анкети - заяви від 16 липня 2013 року. Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року відповідачу поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду. 21 червня 2019 року ухвалою суду заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 12 квітня 2018 року скасовано, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відзив на позовну заяву 15 липня 2019 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що позивачем не надано доказів укладення 16 липня 2013 року договору про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у 4 200 грн. Копія анкети - заяви від 16 липня 2013 року не містить саме її підпису, номеру отриманої картки, дати отримання та встановленого кредитного ліміту. Також позивачем не надано виписку про рух грошових коштів. У наданій заяві відповідач просить поновити строк на подання заяви про скасування заочного рішення, скасувати його та витребувати у позивача оригінал анкети - заяви від 16 липня 2013 року. Зустрічна позовна заява 15 липня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовної заяви вказано, що у первісному позові позивач посилається на укладення між ним та [PERSON] договору № б/н від 16 липня 2013 року про отримання кредиту у розмірі 4 200 грн. у вигляді встановленого кредиту на картковий рахунок, проте жодних кредитних договорів нею підписано не було, будь - які документи у ПриватБанку вона не підписувала. Також анкета - заява не містить відомостей щодо виду кредитної картки, її номеру та дати отримання. Відсутність її волевиявлення, підпису у договорі, є підставами для визнання договору недійсним. Просить визнати договір б/н від 16 липня 2013 року недійсним, стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Відповідь на відзив 06 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач [PERSON] самостійно звернулася до позивача із заявою про надання банківських послуг, підписала заяву від 16 липня 2013 року, надала копію свого паспорту, відомості з якого також зазначені у анкеті - заяві. Укладення кредитного договору здійснюється за принципом договору приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України, підписавши заяву позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Твердження відповідача про наявність на анкеті - заяві не її підпису не може ґрунтуватися тільки на її припущення без проведення почеркознавчої експертизи. Оскільки свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, то вимоги банку про стягнення заборгованості є обґрунтованими, через що у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити повністю. Відзив на зустрічну позовну заяву 12 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який за змістом є аналогічним відповіді на відзив. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року зустрічна позовна заява об`єднана із первісним позовом, судом перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» оригінал анкети - заяви 16 липня 2013 року про приєднання [PERSON] до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Вказана ухвала суду була неодноразово направлена позивачу та отримана ним, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомлене своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направило, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибула, до суду направила свого представника. Представник відповідача адвокат Никоненко І.С., повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутністю. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини справи У анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16 липня 2013 року у якості клієнта вказано [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Анкета містить підпис [PERSON] . Будь - які позначки щодо оформленої клієнтом картки, бажаного кредитного ліміту, отримання клієнтом пам`ятки, яка у тому числі містить тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, анкета - заява не містить. До позовної заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», яка не містить відомостей щодо ознайомлення та підпису його відповідачем. З виписки по картковому рахунку [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за період з 01 липня 2013 року по 22 липня 2019 року вбачається, що кредитний ліміт у розмірі 4 200 грн. був встановлений 16 липня 2013 року. У виписці відображено рух грошових коштів. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування При вирішенні зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору недійним, суд виходить із наступного. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. До відносин за кредитними договорами застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із п. 2 с. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 та повторно викладена у постанові Верховоного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 664/3122/15-ц. На підтвердження фактичного отримання відповідачем кредитних коштів банком надано виписку за період 01 липня 2013 року по 22 липня 2019 року з якої вбачається, що встановлення кредитного ліміту у розмірі 4 200 грн. відбулося 16 липня 2013 року. Національним Банком України надано визначення кредитної лінія де нею визнається кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту. Кредитування на умовах кредитної лінії використовують у тому випадку, коли позичальник потребує значних коштів, або наперед не може визначити необхідну суму кредиту та її цільове використання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про фактичне укладення між сторонами кредитного договору. Щодо підстав для визнання договору недійсними, на які посилається відповідач, а саме відсутність у договорі виду кредитної картки, її номеру, розміру кредитного ліміту та зазначення про отримання нею картки не можуть бути визнані самостійними підставами для визнання кредитного договору недійсним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання договору недійсним. Щодо вирішення первісного позову Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. У Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку від 16 липня 2013 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Також матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 липня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти надані банком на кредитну картку, але не повернула їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів, яка на час розгляду справи не повернута відповідачем. Крім цього, підписана сторонами анкета-заява від 16 липня 2013 року не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником лише обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 4 192, 83 грн. У задоволені решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Розподіл судових втрат З пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має другу групу інвалідності довічно, на підставі чого відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial