Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 квітня 1997 року між нею та відповідачем [PERSON] Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 25 квітня 1997 року був зроблений відповідний актовий запис № 235. 15 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було зареєстроване розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено запис №388. Під час перебування у шлюбі, 27 травня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Ізотовою В.А., нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] з другого боку склали договір про те, що сім`я [PERSON] продала, а сім`я [PERSON] купила квартиру номер шістдесят вісім, житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться в будинку номер сімдесят п`ять-А по [ADDRESS] . На теперішній час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про те, що власником квартири загальною площею (кв.м.) 71,6, житловою площею (кв.м.) 40,4 за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: ААІ №379476, реєстр №1193, виданий 27.05.1997, видавник: Ізотова В.А., приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу, на праві спільної сумісної власності з розміром частки 1/1, - є [PERSON] , при цьому в додаткових відомостях зазначено, що ця квартира належить на праві спільної сумісної власності двом особам. Таким чином, під час реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно її права власності на квартиру було враховано, що квартира належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, що відповідає, як вимогам ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час укладання договору купівлі-продажу квартири, так і вимогам статті 60 Сімейного кодексу України, який діє на теперішній час. Повідомляє про те, що одразу після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, він залишив квартиру, як місце їх спільного проживання, припинив зі нею будь-які стосунки, з того часу жодного разу з нею не спілкувався, в квартирі не з`являвся, та взагалі не повідомляв про себе жодних відомостей. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України, а отримати в даному випадку згоду або незгоду відповідача щодо розпорядження квартирою неможливо у зв`язку з його довготривалою відсутністю та відсутністю відомостей про його місцезнаходження, то за таких обставин для неї є необхідність поділити квартиру, як спільне сумісне майно, набуте за час шлюбу, надавши йому статусу спільної часткової власності, виходячи з засад рівності часток кожного з колишнього подружжя, тобто кожному по 1/2 частці, з метою отримати правовстановлюючий документ в якому були б зафіксовані її, як власника права, що буде сприяти їй у здійснені її повноважень власника в частині права подарувати належну їй частку квартири. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить поділити спільне сумісне майно: квартиру, загальною площею (кв.м.) 71,6, житловою площею (кв.м.) 40,4, розташовану за адресою: [ADDRESS] ., визнавши за нею - [PERSON] право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.01.2021 року цивільний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.04.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Фесюк Ю.О. судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 25 квітня 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 25 квітня 1997 року був зроблений відповідний актовий запис № 235, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.4). 15 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було зареєстроване розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено запис №388, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 1997 року, посвідченого Ізотовою В.А., нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, Цибульський Вячеслав Володимирович, [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] , [PERSON] з другого боку склали договір про те, що сім`я [PERSON] продала, а сім`я [PERSON] купила квартиру номер шістдесят вісім, житловою площею 40,4 кв.м., що знаходиться в будинку номер сімдесят п`ять-А по [ADDRESS] (а.с.6). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником квартири загальною площею (кв.м.) 71,6, житловою площею (кв.м.) 40,4 за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: ААІ №379476, реєстр №1193, виданий 27.05.1997, видавник: Ізотова В.А., приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу, на праві спільної сумісної власності з розміром частки 1/1, - є [PERSON] , при цьому в додаткових відомостях зазначено, що ця квартира належить на праві спільної сумісної власності двом особам (а.с.7). Згідно змісту позову, після розірвання шлюбу між сторонами відповідач залишив квартиру, припинив спілкування з позивачем, в квартирі не з`являвся, не повідомляв про себе жодних відомостей. З`ясувати думку відповідача щодо розпорядження квартирою неможливо у зв`язку з його довготривалою відсутністю та відсутністю відомостей про його місцезнаходження. Позивач звертається з позовом з метою отримати правовстановлюючий документ, в якому були б зафіксовані її, як власника права, що буде сприяти їй у здійснені її повноважень власника. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Вирішуючи заявлені вимоги, суд керується наступними нормами права. Відповідно до п.1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Враховуючи те, що спільне майно подружжя набуте до 01 січня 2004 року, а тому правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України. Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно із ч.1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Аналогічне правове положення закріплене в ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України. Таким чином, зазначеною правовою нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). За встановлених\~обставин,\~виходячи з\~презумпції спільності\~майна подружжя,\~судом встановлено,\~що спірна\~квартира за адресою: [ADDRESS] , є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна подружжя, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст.13, 141 ЦПК України, враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору, віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved