Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Наприкінці липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 26 червня 2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . За час перебування у шлюбі у них народилось троє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя [PERSON] з відповідачем склалось, між ними фактично припинено спільний побут та ведення спільного господарства.Зважаючи на це, [PERSON] просить розірвати шлюб. Крім цього, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідач ухиляється від належного виконання свого обов`язку щодо їх утримання, матеріально не допомагає. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено до підготовче засідання (а.с.18-19). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.26). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 26 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міського управління юстиції Київської областіміж [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №156 (а.с.7). Від спільного подружнього життя у сторін народилося троє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копіями свідоцтва про народження, виданих на їхнє ім`я (а.с.8,9,10). На даний час неповнолітні діти проживають разом з позивачем та знаходяться на його утриманні, згідно копії акту обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 22 липня 2020 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради [PERSON] (а.с.11). Спірні правовідносини регулюються гл.11 «Припинення шлюбу» та гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» СК України. V. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач не може жити однією сім`єю з відповідачем. Відновлювати відносини не бажає. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з положенням ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.3 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 цього ж Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах справи відсутні докази, які підтвердили б те, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні неповнолітніх синів. З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на їхнє утримання. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивач позбавлений можливості самостійно забезпечувати утримання двох неповнолітніх дітей. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище або ж на її утриманні перебувають інші діти, непрацездатні чоловік та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, а для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень. Всупереч вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність [PERSON] сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі. Враховуючи рівний обов`язок батьків брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, а також відсутність будь-яких інших належних та допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів, враховуючи розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд прийшов до висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним. Водночас, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач повинна сплачувати аліменти в розмірі необхідному для гармонійного розвитку дітей, що передбачає достатній рівень життя, включаючи фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток. Саме тому розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. Такий розмір аліментів не погіршить майновий стан відповідача та забезпечить необхідний рівень утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що розмір аліментів не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку передбачено чинним законодавством лише у випадку визначення розміру аліментів у частині від заробітку платника аліментів. Тоді як спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, не передбачає вказаного обмеження мінімальною межею. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. При пред`явленні позову [PERSON] не сплатив судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, оскільки він звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даної позовної вимоги на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому із [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial