Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 04.01.2021 року представник позивача АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.04.2014 року у розмірі 26492,17 грн. станом на 11.10.2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою від 14.01.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками отримала 02.03.2021 року. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. Відповідно до ч. 5 ст. 274 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ Представник позивача в позові зазначає, що відповідач [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з Заявою №б/н від 30.04.2014 року. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, станом на 11.10.2020 року наявна непогашена заборгованість в розмірі 26492,17 грн., в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви відповідач [PERSON] не скористалась. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідач [PERSON] 30.04.2014 року звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої надана позивачем до позовної заяви. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата та підпис. При цьому в заяві не вказано намір [PERSON] оформити на своє ім`я будь-яку карту з запропонованих в анкеті: карту «Універсальна», карту для виплат, карту класа GOLD, преміальну карту або ідентифікацію з паспортом. Графа щодо бажаного кредитного ліміту по платіжній карті кредитка «Універсальна»/класа GOLD також не містить ніяких відміток. Інших умов вказана заява також не містить. Окрім того на підтвердження позовних вимог суду надано: - Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». - Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. - Виписку за договором №б/н станом на 15.10.2020. Згідно з довідкою ПриватБанку без дати та номеру між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: [NUMBER] , дата відкриття - 23.11.2017, термін дії - 09/21; [NUMBER] , дата відкриття - 11.01.2018, термін дії - 11/21. Згідно з довідкою ПриватБанку без дати та номеру про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) вбачається, що 06.03.2018 року кредитний ліміт був збільшений з 0,00 до 2500,00 грн., 24.04.2018 року кредитний ліміт був збільшений до 3000,00 грн., 25.04.2018 року кредитний ліміт був збільшений до 4000,00 грн., 25.04.2018 року кредитний ліміт був зменшений до 3500,00 грн., 27.04.2018 року кредитний ліміт був збільшений до 5000,00 грн., 27.04.2018 року кредитний ліміт був зменшений до 4500,00 грн. та 05.08.2018 року кредитний ліміт був зменшений до 0,00 грн. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.04.2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , наданого позивачем до позову, станом на 11.10.2020 року вбачається, що загальна заборгованість за наданим кредитом становить 26492,17 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредита - 17782,81 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 1268,52 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 7440,84 грн. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-Заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копію паспорта відповідача; відомості з ЄДРПОУ; копії банківської ліцензії та витягу з Статуту; виписка по рахунку [PERSON] ; довідки щодо видачі карток та встановлення кредитного ліміту. З вказаної Анкети-заяви відповідача [PERSON] від 30.04.2014 року вбачається, що остання не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, строку її дії, надання кредитних коштів, строку повернення кредиту, розміру відсотків тощо. Крім того, в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують волевиявлення відповідача [PERSON] щодо отримання саме кредитної картки та встановлення кредитного ліміту. З довідки про видачу кредитних карток вбачається, що [PERSON] були видані дві картки: 23.11.2017 року та 11.01.2018 року, строк дії яких дотепер не закінчився. Щодо видачі кредитної картки на підставі Анкети-заяви від 30.04.2014 року докази взагалі відсутні. При ухваленні рішення суд враховує висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, в якій Верховний Суд, зокрема, зазначив, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві, яка безпосередньо підписана позичальником. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено факту укладення кредитного договору, на умовах зазначених в позовній заяві, та відхиляє доводи сторони позивача щодо укладення сторонами 30.04.2014 року саме кредитного договору, в зв`язку з чим відхиляються і доводи щодо наявності заборгованості, оскільки з поданих суду документів не вбачається, на якій підставі та за яких умов здійснювалось відповідне нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed