Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача адвокат Гнатишин В.В. звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Вимоги представника позивача мотивовані тим, що [PERSON] є власником житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.09.2010 року, який сформований на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВРА №219296 від 09.09.2010 року. В даному будинку крім позивача зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] , відповідач по справі. 06.07.2015 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області шлюб між сторонами розірвано. Більше року відповідач не проживає у вказаному житловому будинку та не з`являється. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 06.09.2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, відповідача вирішено додатково повідомити через розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. 08.11.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п`ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та за допомогою розміщення оголошення про виклик на веб-сторінці (веб-порталі) судової влади України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився проте представником позивача було подано заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, в спрощеному позовному провадженні (ч. 2 ст. 281 ЦПК України), може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності володіє житловим будинком по [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право на спадщину серії ВРА №219296 від 09.09.2010 виданого Монастириською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №1384. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого Монастириською міською радою 26.08.2021 року встановлено, що до складу сім`ї [PERSON] входить (зареєстрований) [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.07.2015 року (Справа №603/365/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Підставою звернення представника позивача в інтересах [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] права на користування житлом є відсутність останнього понад один рік за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , підтверджується: - Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . - письмовими поясненнями свідків, які знаходяться в матеріалах справи, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно яких встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] протягом останніх двох з половиною років за вищевказаною адресою не проживає. V. Джерела права й акти їх застосування. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~\~власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~\~у здійсненні ним права користування та розпорядження\~\~своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку. Також, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користуються житловим будинком з надвірними будівлями, що по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Outcome: approved