Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Міське комунальне підприємство «Херсонелектротранс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування грошових коштів у наслідок завданих збитків, що були заподіяні діями працівника, у якому зазначив, що відповідач перебував з ним у трудових відносинах на посаді начальника служби енергозабезпечення, автозабезпечення та зв'язку. Наказом № 147-Л від 10.12.2013 року відповідача було звільнено за ст.38 КзпП України. Згідно проведеної ревізії була встановлена недостача матеріальних цінностей на суму 25844 гривні 00 копійок. Оскільки вказані цінності знаходилися у підзвітності [PERSON] позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25844 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування завданих збитків та стягнути судовий збір у сумі 258 гривень 44 копійки. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив суд стягнути з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» невиплачену заробітну плату у розмірі 5706 гривень 69 копійок, стягнути невиплачену заробітну плату утриману в рахунок відшкодування матеріального збитку у розмірі 2257 гривень 86 копійок, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 73540 гривень 40 копійок. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом уточнив позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] на користь Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» 5315 гривень 31 копійку в рахунок відшкодування завданих збитків, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необґрунтованістю. [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, з підстав зазначених у ньому. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов первісний та зустрічний не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно із ч.1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподiяну пiдприємству, установi, органiзацiї при виконаннi трудових обов'язкiв, працiвники, з вини яких заподiяно шкоду, несуть матерiальну вiдповiдальнiсть у розмiрi прямої дiйсної шкоди, але не бiльше свого середнього мiсячного заробiтку. У відповідності до ч. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] 24.07.2013 року був прийнятий на посаду заступника головного енергетика служби енергозабезпечення, автоматизації та зв'язку Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс». Заступаючи на вказану посаду 29 липня 2013 року [PERSON] уклав з МКП «Херсонелектротранс» договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому підприємством матеріальних цінностей на протязі всього часу роботи з ними. Наказом № 110-л від 02.09.2013 року [PERSON] переведений на посаду начальника служби енергозабезпечення, автоматизації та зв'язку. Згідно наказу № 180 від 10.12.2013 року директором МКП «Херсонелектротранс» назначено комісію для позапланової інвентаризації матеріальних цінностей, що знаходилися в підзвітності [PERSON] в період з 11 по 12 грудня 2013 року. Згідно наказу № 184 від 16.12.2013 року інвентаризація була перенесена на 18-20 грудня 2013 року. Наказом № 150-Л [PERSON] 18.12.2013 року був звільнений за ст.38 КзпП України. Відповідно наданої МКП «Херсонелектротранс» відомості сума грошових коштів які підлягають відшкодуванню [PERSON] за завдані підприємству збитки у зв'язку з недостачею матеріальних цінностей, які були ввірені останньому, складає 5315 гривень 31 копійку (опора СВ 5 - 4400 гривень, інші матеріальні цінності - 915 гривень 31 копійка). Згідно заяви від 18.12.2013 року [PERSON] добровільно сплатив МКП «Херсонелектротранс» грошові кошти в розмірі середньомісячної заробітної плати, що складає 2257 гривень 86 копійок в рахунок погашення завданих ним збитків. Згідно платіжної відомості № 466 від 18.12.2013 року [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 5706 гривень 69 копійок. При прийнятті рішення суд враховує, що [PERSON] відшкодував МКП «Херсонелектротранс» завдані ним збитки в розмірі середньомісячної заробітної плати, що відповідає вимогам статті 132 КЗпП України, а також те, що при звільненні він отримав заробітну плату, тобто на момент звільнення заборгованості по заробітній платі він не мав, при цьому вказані обставини сторони по справі не оспорювали. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстав для задоволення як первісного так і зустрічного позову не має, в зв'язку з чим у їх задоволенні потрібно відмовити.

Outcome: dismissed