Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

І. Позиція учасників у справі. Представник заявника - адвокат Цилюрик О. В. звернулася до суду з вказаною заявою про встановлення особи заявника - свого довірителя, у зв`язку із порушенням його прав збоку посадових осіб Державної міграційної служби України. Свою заяву, подану у порядку окремого провадження, представник заявник мотивує тим, що [PERSON] є громадянином України, народився у м. Сімферополь АР Крим, у лютому 2017 року втратив паспорт громадянина України, для відновлення якого мав намір звернутися до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2018 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року про встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України, з тих підстав, що заявником не надано доказів ініціювання питання щодо проведення процедури встановлення особи, а також доказів звернення заявника до міграційної служби із заявою про видачу паспорта замість втраченого, на підставі якої приймають рішення про відмову чи задоволення такої заяви, що буде відповідати Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України, затвердженого наказом МВС України від 13 квітня 2012 року № 320, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для встановлення зазначеного факту, оскільки заявником не використано досудового врегулювання даного питання відповідно до вказаного Порядку. Крім того, процедура встановлення належності до громадянства України не повинна застосовуватися до заявника, так як він отримував паспорт громадянина України, про що він вказує у заяві. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 25 листопада 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) якої визначено суддю та передано 27 листопада 2020 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 02 грудня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження. Представник заявника подала до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує і просить задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника заінтересованої особи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , його батько - [PERSON] , грузин за національністю, а мати - [PERSON] , кримська татарка. 06 березня 2012 року [PERSON] отримав паспорт (на підставі обміну) в Нахімовському РВ УМВС України в місті Севастополі серії [NUMBER] , а також було зареєстровано місце його проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] отримав картку платника податків № [NUMBER] . Під час видачі паспорта відповідальними особами міграційної служби була допущена суттєва помилка, а саме: в графі «місце народження» було зазначено «місто Москва, Росія». Такі відомості не відповідають дійсності і є помилковими. В свідоцтві про народження заявника, яке є документом, що підтверджує факт народження дитини, чітко зазначено, що місце народження [PERSON] є м. Сімферополь, АР Крим. Після анексії Криму [PERSON] отримав довідку від 22/03/2016 №6522001287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як і передбачено законом. У лютому 2017 року [PERSON] втратив паспорт громадянина України. У зв`язку з цим та через відсутність можливості звернення до підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації в АР Крим, заявник мав намір звернутися до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві. 11 вересня 2017 року Печерський районний суд міста Києва у справі № 757/44694/17-ц постановив рішення встановивши факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України з 24 серпня 1991 року і 11 вересня 2017 року. Постановою Касаційного цивільного суду при Верховному Суді від 08 квітня 2020 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2018 року скасовано, постановлено нове про відмову у встановленні факту постійного проживання (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 88667142). Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року встановив факт того, що [PERSON] отримував паспорт громадянина України і саме тому процедура встановлення належності до громадянства України не повинна до нього застосовуватися. Окрім того, заявник включений до реєстру виборців, що підтверджується Роздруком персональних даних з Державного реєстру виборців, виданого відділом ведення ДРВ Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 20 вересня 2019 року, з наступними даними: [PERSON] , [INFO] , виборча адреса: [ADDRESS] , включений до Державного реєстру виборців 18 січня 2016 року, номер виборчої дільниці 850162. 14 липня 2020 року детективами НАБУ було проведено обшук за місцем роботи [PERSON] , на підставі ухали Вищого антикорупційного суду від 03 липня 2020року, мотивована нібито причетністю заявника до кримінального провадження № 52017000000000839 від 28 листопада 2017 року. Після проведеного обшуку до [PERSON] звернулися представники Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, вимагаючи пред`явити документ, що посвідчує особу. Патрульні затримали [PERSON] та доставили його до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області. 17 липня 2020 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення, котре було скасовано яким задоволено позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до [PERSON] про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року рішення від 17 липня 2020 року скасовано і ухвалено нове про відмову у задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Статтею 315 ЦПК України наведений перелік фактів, які встановлюються судом, в порядку окремого провадження, проте він не є вичерпним. Відповідно до частини другої ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Питання видачі паспорта громадянина України замість втраченого регламентується Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року № 320. Відповідно до норм п. 6 Порядку в разі отримання паспорту в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта до цього територіального підрозділу відсилається запит за формою, наведеною в додатку 12 до Порядку. Відповідно до п. 8.2 Порядку до заяви про видачу паспорту додаються наявні документи з фотокартками. Якщо такі документи відсутні, то за письмовою згодою особи проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб. Їх кількість не може бути менше трьох. Після цього складається акт встановлення особи. Строк встановлення особи складає один місяць, в разі необхідності може бути продовжений до двох. Стаття 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» і постанова Кабінету міністрів України № 745 від 26 жовтня 2016 року, якою затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (п. 6), визначають, що у разі неможливості встановити особу за визначеною процедурою встановлення особи, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення для видачі документу, що посвідчує особу та її громадянство України. Відповідно до фактичних обставин справи, [PERSON] набув громадянство України з 24 серпня 1991 року, не виходив з нього та не втрачав. Підстав для припинення [PERSON] громадянства України, передбачених міжнародними договорами, також не виникало. На підставі наведеного та

Outcome: approved