Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2017 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитною лінією в загальному розмірі 57 775,51 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 03.01.2013 ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 002-29081-030113. За умовами договору банк зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок в національній валюті України та встановити ліміт кредитної лінії у розмірі 50 000 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідач скористався кредитною лінією але станом на 10.11.2016 не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті виникла заборгованість на загальну суму 57 775,51 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в сумі 39 742,58 грн. та заборгованості за процентами в сумі 18 032,93 грн. Заперечення відповідача проти вимог позивача мотивовані тим, що позивач не довів факт отримання кредитних коштів та не надав належний розрахунок заборгованості, з якого можливо було б встановити механізм обрахунку боргу та періоди нарахування, а наявний у справі розрахунок містить суперечності і здійснений з порушенням положень постанови НБУ № 168 від 10.05.2007. У жовтні 2017 р. [PERSON] пред`явила до ПАТ «Дельта Банк» зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, який обґрунтований посиланням на те, що під час його укладення банк ввів її в оману та не виконав вимоги статей 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», чим позбавив її свідомого вибору фінансової послуги. Відповідач вказала, що в оспорюваному договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, необхідні для його укладення, а саме: не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача; договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу та сплати всіх супутніх послуг. За міркуванням відповідача наведене свідчить про те, що зміст оспорюваного кредитного договору суперечить вимогам закону та порушує її права як споживача, що відповідно до статей 203, 215, 230 ЦК України дає підстави для визнання його недійсним. Позивач заперечував проти вимог зустрічного позову з таких підстав. Відповідно до умов оспорюваного договору його складовою і невід`ємною частиною є Правила та Тарифи банку, з якими відповідач була попередньо ознайомлена, погодилась з ними і зобов`язалась їх неухильно дотримуватись. Згідно з пунктом 8 договору відповідач отримала від банку автентичний примірник пропозиції, правила і тарифи банку, що підтверджується її підписом. Отже перед укладенням договору відповідач була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну вартість кредиту. До того ж у правовідносинах кредитування рахунку з використанням кредитних карток немає поняття сукупної вартості кредиту. За даними виписки по рахунку відповідача, яка формується автоматично банківським програмним забезпеченням та фіксує кожну трансакцію руху коштів, з січня 2016 р. відповідач припинила сплату грошових коштів на користь позивача та має заборгованість по тілу кредиту в сумі 39 742,58 грн. та заборгованість за процентами в сумі 18 032,93 грн., що не суперечать даним, зазначеним у контррозрахунку заборгованості, наданому представником відповідача. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. 30.01.2017 суд (під головуванням судді Набудович І.О.) постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 01.03.2017. 01.03.2017 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідача. 03.04.2017 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів. 03.04.2017 суд постановив ухвалу про витребування доказів та оголосив перерву в судовому засіданні. 19.04.2017 позивач надав витребувані судом докази. 11.05.2017 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідача. 12.06.2017 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідача. 23.07.2017 справу передано до провадження судді Леонтюк Л.К. 30.10.2017 від відповідача надійшов зустрічний позов. 01.11.2017 суд постановив ухвалу про залишення зустрічного позову без руху. 06.11.2017 від відповідача надійшла заява на виконання ухвали про залишення зустрічного позову без руху та письмові заперечення проти вимог первісного позову. 30.11.2017 позивачем подано відзив на зустрічний позов. 30.11.2017 суд постановив ухвалу про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову та оголосив перерву в судовому засіданні. 05.02.2018 суд відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою сторони відповідача. 19.03.2018 суд відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою сторони відповідача. 25.05.2018 суд відклав розгляд справи за клопотанням представника відповідача. 11.07.2018 суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.08.2018. 29.08.2018 суд відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою сторони позивача. 12.09.2018 суд відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою сторони позивача. 08.10.2018 справу було передано до провадження судді Трусової Т.О. 15.10.2018 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження судді Трусової Т.О. та призначення справи до розгляду по суті на 19.02.2019. 19.02.2019 розгляд справи перенесено на 01.07.2019. 01.07.2019 суд відклав розгляд справи на 02.10.2019. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 03.01.2013 між ПАТ «Дельта Банк» (банком) та [PERSON] (клієнтом) шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено договір, предметом якого є відкриття банком клієнту поточного рахунку з використання платіжної картки, оформлення платіжної картки у національній валюті України за тарифним пакетом «Новий Класичний» та встановлення ліміту кредитної лінії в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн., що підтверджується підписаною сторонами заявою № 002-29081-030113 (а.с. 5). Відповідач підтвердила, що до підписання нею цієї пропозиції вона була ознайомлена письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України та повідомлена, що чинна редакція Правил та Тарифів розміщені на офіційному сайті банку, з якими вона зобов`язалась періодично ознайомлюватись з метою перевірки їх чинності та ознайомлення зі змінами до них, а також перевіряти правильність здійснених операцій за рахунком (пункти 2.5., 5. заяви). Відповідно до пункту 7 заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що Правила та Тарифи банку, є складовою та невід`ємною частиною цієї пропозиції, з ними вона попередньо ознайомлена, повністю згодна, розуміє їх зміст і положення яких зобов`язується неухильно дотримуватися. Згідно з умовами, визначеними Тарифами на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Новий Класичний» (далі - Тарифи), які містять підпис відповідача, клієнт сплачує банку за користування кредитною лінією проценти в розмірі 14,99% річних, щомісячну плату за обслуговування кредитного залишку в розмірі 3,95% від суми використаних кредитних коштів, що включає в себе інформування держателя про стан кредитного залишку та надсилання щомісячних виписок по рахунку, плату за обслуговування карткового рахунку в сумі 9,90 грн., що включає закриття карткового рахунку, блокування доступу до рахунку за ініціативою держателя, компенсацію витрат банку по поверненню картки у випадку вилучення картки іншим банком (пункти 1.4.1., 1.4.3., 1.5., 1.6., 1.7., 4.1., 4.2., 5.4.). За умовами даного тарифного пакету клієнт (держатель картки) зобов`язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, який складається із частки обов`язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, плати за обслуговування, овердрафту, процентів за овердрафт, штрафу за прострочену заборгованість, і становить 2% від суми використаних коштів станом на день розрахунку. За прострочення сплати клієнтом обов`язкового мінімального платежу Тарифи передбачають сплату штрафу в розмірі 0,01%, але не менше та/або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення (пункт 3.1.). Судом встановлено, що позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, видав картку та здійснював їх обслуговування, тобто виконав свої зобов`язання за договором. З виписок по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що в період з січня 2013 р. по березень 2014 р. вона користувалася кредитними коштами - знімала готівку та розраховувалась кредитним коштами за товари та послуги, в тому числі в мережі Інтернет, і періодично вносила платежі на погашення заборгованості. Останній платіж на погашення кредиту і процентів відповідач здійснила у лютому 2015 р. на суму 1 000 грн., після чого будь-які сплати на користь банку припинила. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 10.11.2016 загальний розмір заборгованості відповідача становить 58 675,51 грн., що включає заборгованість по тілу кредиту в сумі 39 742,58 грн., заборгованість по процентах в сумі 18 032,93 грн. та пеню в сумі 900 грн. (а.с. 4). Водночас позивач не заявляє вимог про стягнення нарахованої пені, а відтак предметом даного спору є лише заборгованість по тілу кредиту та процентах в загальному розмірі 57 775,51 грн. На спростування розрахунку позивача стороною відповідача надано свій розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 27 018,37 грн., а заборгованість по процентах - 14 743,77 грн. (а.с. 134). IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. ПАТ «Дельта Банк» як на підставу своїх вимог та заперечень проти вимог зустрічного позову посилається на те, що сторони уклади договір на умовах приєднання, його невід`ємними частинами є Правила та Тарифи банку, з якими відповідач була попередньо ознайомлена, погодилась з ними і зобов`язалась їх неухильно дотримуватись, а відтак при його укладенні були дотримані усі вимоги законодавства. Правовою підставою заявлених відповідачем вимог про недійсність правочину є положення статей 203, 215 та 230 ЦК України. Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша-третя та п`ята статті 203 ЦК України). Статтею 230 цього Кодексу передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. До обставин, які мають істотне значення, законодавець відносить природу правочину, права та обов`язки сторін сторін, властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (абзац 2 частини 1 статті 229 ЦК України). Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За нормою статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Відтак істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення і розмір процентів. Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок відкриття банками поточних рахунків фізичним особам регулюється главою 6 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, якою передбачено відкриття поточного рахунку фізичній особі на підставі пред`явленого уповноваженому працівнику банку паспорта або іншого документа, що посвідчує особу та ідентифікаційного номера. Клієнт - власник поточного рахунку має право здійснювати операції за цим рахунком з використанням електронного платіжного засобу (ЕПЗ) після укладення договору, на підставі якого надається і використовується ЕПЗ (пункт 8.1 глави 8 Інструкції). Платіжна картка - це ЕПЗ у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання ЕПЗ. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання ЕПЗ, ознайомити з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ (пункт 14.8 статті 14 Закону). Зважаючи на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в оспорюваному договорі, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір кредитування рахунку, який за своєю юридичною природою є договором приєднання, умови якого встановлені банком у Правилах надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням ради директорів (протокол № 392 від 18.07.2012), що розміщені на офіційному сайті банку www.deltabank.com.ua,та Тарифах на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Новий Класичний», затверджених рішенням тарифного комітету (протокол № 510 від 09.10.2012). Підписання [PERSON] заяви № 002-29081-030113 (пропозиції) та Тарифів, які містять усі істотні умови кредитного договору, є доказом ознайомлення її з його предметом та усіма умовами. Доводи відповідача про те, що її належним чином не проінформували про умови кредитування і ввели в оману спростовуються підписаними нею заявою та Тарифами, які містять усі умови надання кредиту, в тому числі відомості про ліміт кредитної лінії, реальну процентну ставку, вартість, види та предмети супутніх послуг, строки та порядок погашення кредиту та сплати відсотків. Наведене свідчить про те, що при укладенні договору відповідач діяла свідомо і повністю розуміла природу договору, свої зобов`язання за ним та обсяг своєї відповідальності. З огляду на суб`єктний склад сторін оспорюваного договору та об`єкт зафіксованих у ньому зобов`язань, суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини також поширюються певні положення Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Відповідач стверджує, що оспорюваний договір суперечить нормам статей 18, 19, 21 Закон № 1023-XII, згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, нечесна підприємницька практика забороняється, а права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, тощо. Водночас посилання відповідача на порушення цих норм є безпідставними і необґрунтованими, оскільки у зустрічній позовній заяві не наведено, які саме умови договору є несправедливими в розумінні положень Закону № 1023-XII, в чому полягає ведення позивачем нечесної підприємницької практики та яким чином було порушене право відповідача на свободу вибору фінансової послуги чи свободу волевиявлення. Більше того, зі змісту оспорюваного договору вбачається, що договірні права та обов`язки сторін є достатньо збалансованими і справедливими по відношенню до позичальника. В договорі передбачено обов`язок банку кредитувати рахунок позичальника в межах чітко встановленого ліміту та надавати інші супутні послуги, що кореспондує з обов`язком позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та комісії (плату за обслуговування кредитного залишку та плату за обслуговування карткового рахунку) у встановлені договором строки і узгоджується з вимогами статті 1054 ЦК України, відповідає економічній сутності договору кредитування рахунку і жодним чином не свідчить про його несправедливість. Ураховуючи, що у Тарифах міститься перелік послуг, які надаються банком за встановлені договором комісії, немає підстав вважати ці умови договору несправедливими. До того ж банк нараховував відповідачу встановлені договором комісії з самого початку дії договору (з 2013 р.), при цьому жодних претензій щодо їх нарахування відповідач не заявляла. Не встановлено і інших обставин, які б давали підстави вважати умови кредитного договору несправедливими, або вказували б на ведення позивачем нечесної підприємницької практики та порушення права відповідача на свідомий вибір фінансової послуги. Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на невідповідність договору вимогам статті 11 Закону № 1023-XII (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), оскільки вказана норма визначала права споживача в разі придбання ним продукції в кредит, а відтак на спірні правовідносини вона не поширюється. Постанова Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» не містить інших, ніж передбачені законом, обов`язкових умов кредитного договору, і у ній немає положень, які дають підстави визнавати кредитні договори недійсними в разі недотримання її вимог. До того ж зміст підписаних відповідачем Тарифів свідчить про те, що сторони погодили графік погашення кредиту, який повинен здійснюватися щомісячно у вигляді обов`язкового мінімального платежу у розмірі 2% від суми використаних коштів на день розрахунку. Що стосується посилань відповідача на відсутність у договорі детального розпису сукупної вартості кредиту, то суд їх теж відхиляє, оскільки особливий характер зобов`язань сторін за цим договором, який передбачає право позичальника самостійно приймати рішення щодо користування (або не користування) кредитними коштами, дає підстави для висновку, що вимога про детальний розпис сукупної вартості кредиту суперечить суті оспорюваного правочину і на спірні правовідносини не поширюється. Відповідно до частини 2 статті 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до строку надання кредиту, проте вказаним правом відповідач не скористалася. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак зважаючи на те, що доводи відповідача про невідповідність оспорюваного договору законодавству України та вчинення його під впливом обману не знайшли свого підтвердження в суді, вимоги зустрічного позову суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормами статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та у встановлений договором строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України, які застосовуються до відносин за кредитним договором, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки позичальник [PERSON] не виконала в повному обсязі грошові зобов`язання за договором кредитування рахунку, порушені права кредитодавця ПАТ «Дельта Банк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Даючи оцінку наданим сторонами доказам розміру невиконаних зобов`язань відповідача, суд враховує, що здійснений банком детальний розрахунок заборгованості базується на даних розрахункових документів щодо видачі та погашення кредиту і сплати відсотків, які відображають рух коштів по рахунку та усі здійснені сторонами операції, а саме: виписки по рахунках обліку заборгованості за кредитним договором в розрізі обліку заборгованості по простроченому кредиту та прострочених процентах з урахуванням переносів та оборотно-сальдової відомості за електронним платіжним інструментом. Порівнявши зазначені у наданих позивачем документах відомості щодо дат та сум проведених по рахунку відповідача операцій та здійснених відповідачем платежів на погашення заборгованості з даними таблиці-розрахунку заборгованості, жодних протиріч і невідповідностей суд не встановив. Позивач розрахував борг виходячи з процентної ставки 14,99% річних, яка залишалась незмінною протягом усього строку договору, та з урахуванням плати (комісії) за обслуговування карткового рахунку, за обслуговування кредитного залишку, штрафу (пені) за прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу, а також інших супутніх послуг (зокрема, плати за електронні смс-повідомлення в розмірі 5 грн. в місяць), що було передбачено умовами укладеного сторонами договору. Слід також зазначити, що незважаючи на наявність підстав для нарахування відповідачу комісій та штрафу за прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу, таких вимог позивачем не заявлено. Водночас наданий відповідачем альтернативний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору, оскільки взагалі не враховує передбачені договором плату за обслуговування карткового рахунку та кредитного залишку і інші супутні послуги. З урахуванням наведеного суд покладає в обґрунтування свого рішення здійснений позивачем розрахунок, вважаючи його належним, допустимим і об`єктивним доказом розміру невиконаних зобов`язань відповідача, а наданий відповідачем альтернативний розрахунок відкидає як недостовірний. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів, наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією в загальному розмірі 59 153,51 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved