Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2019 р. [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Телевізійна компанія «Атлант-СВ» (далі - ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ», відповідач 2), [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 3) про визнання недостовірною та такою, що порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації інформації, поширеної відповідачами на інформаційному порталі [INFO] у публікації під назвою « [INFO] » та на інформаційному порталі «Цензор.НЕТ»у публікації під назвою « [INFO] », зобов`язання протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили за власний кошт спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на вищевказаних інформаційних порталах відповідних повідомлень та стягнення у солідарному порядку коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. На обґрунтування позову вказав, що [INFO] на інформаційному порталі [INFO], що належить ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ», та [INFO] на інформаційному порталі «Цензор.нет», власником якого є [PERSON] , була опублікована стаття громадсько-політичного діяча, координатора ГО «Автомайдан Київ», голови спілки «Гідність», ініціатора руху «Ціна життя», організатора Люстраційного комітету та відомого блогера [PERSON] , яка містить інформацію стосовно особистості позивача такого змісту: ?« [PERSON] - друг дитинства [PERSON] , до 2010 року беззмінний керівник прикордонного підрозділу «Дергачі» Харківського прикордонного загону. В 2010 році, з приходом до влади партії регіонів, розпочинається «дикий» кар`єрний зріст ? з майорської посади переміщений на генерал-майорську до м. Києва, очолює управління внутрішньої безпеки та становиться «смотрящим» за ДПСУ від партії регіонів, всі кадрові призначення на ключові посади проходять лише за узгодженням з ним. ?Завдяки чому у 2003 році став наймолодшим начальником Луганського прикордонного загону. За час керівництва яким, під егідою тодішнього голови Луганської облдержадміністрації [PERSON] , активно впроваджував контрабандні схеми переміщення паливо-мастильних матеріалів та вантажів на російсько-українському кордоні. Отримав особисто від [PERSON] квартиру в центрі міста Луганськ. ?В 2004 році, за вказівкою [PERSON] та [PERSON] приймав участь у Всеукраїнському з`їзді народних депутатів та депутатів місцевих рад (відомий також як Всеукраїнський з`їзд депутатів Верховної ради АР Крим, місцевих рад усіх рівнів) ? з`їзд депутатів, що відбувся 28 листопада 2004 року на противагу Помаранчевій революції (по створенню Південно-Східної автономної республіки). В березні 2006 року саме з цієї причини, був переміщений (схований) до Східного регіонального управління на посаду заступника начальника штабу». Наведена інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача і є неправдивою. Так, позивач має загальний стаж роботи 25 років 08 місяців та 27 днів, свою трудову діяльність розпочав ще під час навчання у військовому училищі, неодноразово нагороджувався медалями та за весь час службової діяльності до нього не було застосовано жодного стягнення та не було притягнуто до будь-якого виду юридичної відповідальності, він ніколи не входив до будь-якої політичної партії, призначався на посади і отримував звання з дотриманням умов, порядку та вимог чинного законодавства, не отримував особисто від [PERSON] квартиру, ніколи не отримував від нього та [PERSON] вказівок, не брав участі у Всеукраїнському з`їзді народних депутатів та депутатів місцевих рад та не був причетний до контрабанди. Поширена відповідачами недостовірна інформація має негативний зміст і не може розцінюватись як оціночні судження автора, будь-яких фактів, які б її підтверджували, у статті не наведено. Опублікування недостовірної ганебної інформації та її поширення серед великої кількості підписників та відвідувачів сайтів вплинуло на загальну оцінку суспільством особистості позивача, що завдало йому моральних страждань та призвело до погіршення його самопочуття. Відповідачі [PERSON] та ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ» про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання ( [PERSON] ) та за місцезнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ»), проте в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, відзиви на позовну заяву від них не надійшли. Від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення із запереченнями проти позову, які мотивовані посиланням на те, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не являється власником веб-сайту Цензор.нетта не має жодного адміністративного впливу на осіб, які публікують інформацію на цьому порталі. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 08.10.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 10.03.2020. 10.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії експертного висновку за результатами фіксації та дослідження змісту веб-сторінок [INFO] та censor.net.uа, яке суд задовольнив. Ухвалою від 10.03.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.08.2020. 24.03.2020 від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення із запереченнями проти позову. В судовому засіданні 04.08.2020 суд прийняв та долучив до матеріалів справи письмові пояснення відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав пославшись на викладені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, направлені за їхніми адресами судові виклики та документи повернулися без вручення з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (відповідачі 1, 3) та «адресат відсутній за вказаною адресою (відповідач 2). З урахуванням положень статей 128-130 ЦПК України та позиції представника позивача суд вирішив розглянути справу за відсутності відповідачів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті за посиланням [INFO] була опублікована стаття за авторством [PERSON] під заголовком «На території України діє ворожа агентурна сітка» у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: ?« [PERSON] - друг дитинства [PERSON] , до 2010 року беззмінний керівник прикордонного підрозділу «Дергачі» Харківського прикордонного загону. В 2010 році, з приходом до влади партії регіонів, розпочинається «дикий» кар`єрний зріст ? з майорської посади переміщений на генерал-майорську до м. Києва, очолює управління внутрішньої безпеки та становиться «смотрящим» за ДПСУ від партії регіонів, всі кадрові призначення на ключові посади проходять лише за узгодженням з ним. ?Завдяки чому у 2003 році став наймолодшим начальником Луганського прикордонного загону. За час керівництва яким, під егідою тодішнього голови Луганської облдержадміністрації [PERSON] , активно впроваджував контрабандні схеми переміщення паливо-мастильних матеріалів та вантажів на російсько-українському кордоні. Отримав особисто від [PERSON] квартиру в центрі міста Луганськ. ?В 2004 році, за вказівкою [PERSON] та [PERSON] приймав участь у Всеукраїнському з`їзді народних депутатів та депутатів місцевих рад (відомий також як Всеукраїнський з`їзд депутатів Верховної ради АР Крим, місцевих рад усіх рівнів) ? з`їзд депутатів, що відбувся 28 листопада 2004 року на противагу Помаранчевій революції (по створенню Південно-Східної автономної республіки). В березні 2006 року саме з цієї причини, був переміщений (схований) до Східного регіонального управління на посаду заступника начальника штабу». 20.11.2018 передрук вказаної статті здійснено на веб-сайті за посиланням [INFO] , у розділі «Блоги [PERSON] » під заголовком «[INFO]». Вищенаведені обставини підтверджуються експертними висновками ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 18.02.2020 № 35/2020-ЕВ та № 38/2020-ЕВ (а.с. 72-78, 79-88). Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 12 постанови Пленуму від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. За результатами проведених перевірок веб-сайтів, на яких поширено оспорювану інформацію,встановлено, що реєстратором доменних імен [INFO] та [INFO] є ТОВ «Інтернет Інвест», проте відомості про реєстранта (власника) цих доменних імен в експертних висновках відсутні. Позивач стверджує, що власниками веб-сайтів [INFO] та [INFO] є, відповідно, ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ» та [PERSON] , проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано, клопотання про витребування відповідної інформації від реєстратора доменних імен позивачем не заявлялось. За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже ураховуючи відсутність доказів, які б підтверджували зв`язок відповідачів ТОВ «Телевізійна компанія «Атлант-СВ» та [PERSON] з предметом даного позову, суд дійшов висновку про недоведеність вимог позивача до зазначених осіб, що є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від його відповідності вимогам закону. Водночас судом установлено, що статті (публікації), у яких викладена оспорювана інформація про позивача, містять відомості про їх автора, яким є громадсько-політичний діяч та відомий блогер [PERSON] . Авторство даного інформаційного матеріалу відповідачем [PERSON] не спростовано, а відтак він є належним відповідачем у даній справі. Даючи оцінку доводам позивача про недостовірність наведеної інформації та порушення її поширенням його особистих немайнових прав, суд виходить з наступного. Основний закон України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (статті 3, 34 Конституції України). Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на їх недоторканність. Відповідно до положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Водночас статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Оцінка змісту публікації, яка була поширена в мережі Інтернет під заголовками «На території України діє ворожа агентурна сітка», «[INFO]» дає підстави для висновку, що викладена у ній інформація стосується позивача [PERSON] і є негативною, оскільки автор безапеляційно пов`язує кар`єрний ріст позивача зі зв`язками з певною політичною силою кримінальної спрямованості, посилається на незаконне отримання позивачем від представника цієї політичної сили матеріальних благ (квартири) та на порушення позивачем норм діючого законодавства, зокрема причетності його до контрабанди та сепаратизму, при цьому називає позивача «смотрящим», що на жаргоні кримінальників означає кримінального авторитета, який відповідає за ситуацію в певному місці чи регіоні. Ураховуючи зміст та характер всієї публікації в цілому, зміст конкретних фраз та характер використання мовних засобів, суд вважає, що вищенаведені висловлювання про позивача не є оціночними судженнями і не можуть бути розцінені як гіпербола, алегорія чи сатира, у них відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, зазначена інформація не підпадає і під ознаки критики. Відтак ця інформація є фактичними твердженнями, які можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і, як наслідок, можуть бути визнані недостовірними. За приписом частини 2 статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. З цього випливає, що тягар доказування достовірності поширюваної інформації покладається на особу, яка її поширила, а на особу, яка звернулася до суду з дифамаційним позовом, покладається лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації. Водночас відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що поширена ним негативна інформація про позивача є достовірною. З огляду на зміст та характер поширеної інформації про позивача суд погоджується з доводами позову про те, що твердження [PERSON] відносно позивача формують негативну громадську думку про нього, руйнують імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Отже сукупність установлених судом обставин, а саме: поширення серед невизначеного кола осіб негативної інформації про позивача та ненадання відповідачем доказів того, що дана інформація є достовірною, дає підстави для задоволення позову про визнання оспорюваної інформації недостовірною і такою, що порушує особисті немайнові права позивача. За правилом частини 7 статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (частина 4 статті 277 ЦК). У даному конкретному випадку недостовірна інформація була поширена [PERSON] у мережі Інтернет на веб-сайтах за посиланням [INFO] та [INFO] . Враховуючи викладене, а також роз`яснення постанови Пленуму (пункт 25), суд не вбачає перешкод для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку спростувати поширену недостовірну інформацію у заявлений позивачем спосіб, а саме шляхом розміщення за власний кошт на вищевказаних сайтах повідомлень такого змісту: ?« [INFO] ( [INFO] ) на інформаційному порталі [INFO] (Цензор.нет) була опублікована стаття під назвою « [INFO] » («[INFO]». Автором статті є [PERSON] . У вказаній статті була поширена неправдива інформація стосовно [PERSON] . Вказана стаття, серед іншого, містить твердження про корумповані зв`язки [PERSON] з Партією регіонів, з приходом до влади якої нібито розпочався його кар`єрний зріст. Твердження про його дружні стосунки з самого дитинства з [PERSON] та злочинні дії під час очолення ним управління внутрішньої безпеки Державної прикордонної служби України. Твердження, що завдяки цьому, у 2003 році [PERSON] став наймолодшим керівником Луганського прикордонного загону, під час керування яким під егідою тодішнього голови Луганської облдержадміністрації [PERSON] , він активно впроваджував контрабандні схеми переміщення паливо-мастильних матеріалів та вантажів на російсько-українському кордоні. Отримав особисто від [PERSON] квартиру в центрі міста Луганськ. В 2004 році, за вказівкою [PERSON] та [PERSON] приймав участь у Всеукраїнському з`їзді народних депутатів та депутатів місцевих рад (відомий також як Всеукраїнський з`їзд депутатів Верховної ради АР Крим, місцевих рад усіх рівнів) ? з`їзд депутатів, що відбувся 28 листопада 2004 року на противагу Помаранчевій революції (по створенню Південно-Східної автономної республіки). В березні 2006 року саме з цієї причини, був переміщений (схований) до Східного регіонального управління на посаду заступника начальника штабу. ?Вказана інформація не відповідає дійсності. [PERSON] не володіє будь-якими фактичними даними, які б підтверджували викладені твердження відносно [PERSON] ». При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями статті 280 ЦК України, якою передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню., Стаття 23 цього Кодексу, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, також визначає, що моральна шкода, полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 27 постанови Пленуму Верховний Суд України роз`яснив, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання позивачу моральної шкоди, зумовленої поширенням про нього недостовірної інформації негативного змісту, що дискредитує його ділову репутацію і породжує негативне ставлення до нього суспільства. Зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в Україні, суд вважає обґрунтованими і доводи позивача про те, що обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі проти основ національної безпеки, виставило його в очах суспільства зрадником, що завдало йому істотних душевних страждань. З урахуванням наведеного, даних про особу позивача та способу поширення інформації, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 30 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в сумі 4 226,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial