Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зазначена в державному акті про право власності на землю: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 21.06.2019 року позовну заяву залишено без руху. 04.07.2019 року до суду позивачем надано заяву, якою усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Ухвалою суду від 10.07.2019 року провадження по справі відкрито. В ході розгляду справи судом також розглянуто клопотання позивача щодо витребування доказів. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] , в якій він позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Одеської міської ради до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом дружини [PERSON] , померлої [INFO] . Після звернення до нотаріуса позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 4/6 часток житлового будинку, однак щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, позивач отримав роз`яснення, що право власності на земельну ділянку не було зареєстровано в установленому законом порядку, в зв`язку з чим нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В зв`язку з тим, що немає можливості оформити належним чином свої спадкові права у нотаріуса, позивач звернувся до суду з позовом. Відповідач Одеська міська рада правом на подання до суду відзиву на позов або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи не скористалась. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до Заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. 11.11.2016 року [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно (нерухоме, рухоме, корпоративні права, банківські рахунки, цінні папери, тощо), де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй по закону та на що за законом вона матиме право, заповіла чоловіку [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 13.06.2017 року складено відповідний актовий запис №501, що вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 13.06.2017 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /а.с.8/. Судом досліджено Спадкову справу №43/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] 28.07.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. з заявою про прийняття спадщини. Інші особи з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. 14.12.2017 року позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 4/6 часток житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 18.12.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. позивачу [PERSON] надано відповідь на звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, якою роз`яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за вищевказаною адресою необхідно надати документи, що підтверджують право власності спадкодавця на цю земельну ділянку (пп.4.12, 4.18, п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) та витяг з Державного земельного кадастру (пп.4.20, п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). У зв`язку з тим, що право власності на вказану земельну ділянку не зареєстроване за спадкодавцем ні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ні в Державному земельному кадастрі, нотаріус не має змоги видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Вказаною письмовою відповіддю приватного нотаріуса Лічман І.М. також роз`яснено право позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , судом встановлено наступне. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задоволені, а саме: визнано за [PERSON] право власності на 4/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (адреса, яка зазначена в свідоцтві про право власності та технічному паспорті: [ADDRESS] ), а також визнано за [PERSON] право власності на 4/6 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: [ADDRESS] ), загальною площею 0,900 га. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання житлового будинку спільною власністю відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку змінено, а саме визнано за [PERSON] право власності на 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: [ADDRESS] ), загальною площею 0,900 га. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року залишено без змін. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] станом на 14.12.2017 року інформація відсутня. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач по справі [PERSON] На момент смерті [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.05.2014 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року, належала 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: [ADDRESS] ), загальною площею 0,900 га. Однак за життя дружина позивача [PERSON] не зареєструвала своє право власності, що на теперішній час є перешкодою для позивача [PERSON] в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, з урахуванням відсутності інших спадкоємців, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем [PERSON] на 1/3 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (адреса, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю: [ADDRESS] ). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved