Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 23 липня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.11.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6200.00 гри. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02/03/2015 року. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 27-02-2015 року по 27-08-2015 року. У їхньому випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . На виконання вимог вищезазначеної норми закону Позивачем 13.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Першої коломийської районної державної нотаріальної контори. 05.07.2019 року Позивачем було отримано відповідь Першої коломийської районної державної нотаріальної контори. Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, Позивач зазначає, що згідно ч. З ст. 1296 ЦК - Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 16.05.2020 року до спадкоємців, [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 29.11.2010 року становить - 5889,63 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості , яка складається з наступного : 5809.84 грн. - заборгованість за кредитом; 79.79 грн. - заборгованість за відсотками; Тому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 5889,63 грн. за кредитним договором б/н від 29.11.2010 року, а справу розглядати без їх участі у порядку спрощеного провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , 29 листопада 2010 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.05.2020 року, заборгованість [PERSON] за договором № б/н від 29.11.2010 року становить 5889,63 грн. (а.с.7-9). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Голосківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області області, позичальник [PERSON] померла [INFO] (а.с. 38). 17 січня 2019 року позивачем складена претензія кредитора до Першої коломийської районної державної нотаріальної контори (а.с. 40). Вказана претензія направлена 13.02.2019, що підтверджується поштовою квитанцією та реєстром (а.с. 39). На вказану претензію отримано відповідь від 05 липня 2019 року, згідно із якою вбачається, що в Першій Коломийській райдержконторі на [PERSON] , яка померла [INFO] заведена спадкова справа 26.05.2015 року за №271 (а.с. 41). 27 квітня 2020 року складено претензію до спадкоємця, [PERSON] , направлено лист-претензію (а.с. 42), як спадкоємцю померлого боржника [PERSON] в якому позивач пред`явив до них свої вимоги кредитора по зобов`язанню позичальника. Як вбачається з поштової квитанції та реєстру, вказана претензія була направлена 16.05.2020 року (а.с. 43-46). Як вбачається з копій паспортів [PERSON] та [PERSON] , їх адреса реєстрації зазначена: [ADDRESS] (а.с.35-37). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. Як встановлено частиною першою статтею 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Частиною другою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини,він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, що передбачено частиною третьою статті 1281 ЦК України. Частиною четвертою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. V.Оцінка суду Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із встановленням підставності боргу та його розміру, з`ясуванням кола спадкоємців, факту прийняття ними спадщини, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Так, аналізуючи встановлені обставини справи, суд доходить виснвку, що факт наявності заборгованості та її розмір банком доведено розрахуноком заборгованості та анкетою-заявою. Також суд вважає, що позивачем дотримано законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника, оскільки направлено претензію кредитора до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 17 січня 2019 року, тобто в межах шести місяців з дня смерті боржника. Доведеним також є факт прийняття спадкоємцем-відповідачем по справі спадщини, оскільки як вбачається з копій його паспорта, він на момент відкриття спадщини проживав разом з спадкодавцем. Однак, надаючи оцінку факту належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцем майна суд виходить з наступного. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцем має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємця боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 496/4489/16-ц. Згідно із 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 наведеної статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України ). Позивачем не наведено жодних доказів належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, а також вартості отриманого спадкоємцями майна. Без доведення вказаних обставин суд не може вважати, що наявні всі підстави для задоволення позову, а тому в його задоволені слід відмовити. На підставі наведеного та ст.ст. 526, 626,628, 1054, 1216, 1218, 1268, 1269, 1270, 1281, 1282,

Outcome: dismissed