Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на користь та на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття дитини шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Позов мотивований тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач є одинокою матір`ю, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідач разом з дитино зареєстровані в [ADDRESS] . Фактично за даною адресою не проживає, місце перебування відповідача не відоме. Після народження доньки з червня 2015 року [PERSON] стала проживати у свого співмешканця в с. Рожок Жмеринського району. Мати неналежно здійснювала догляд за новонародженою донькою, дитина не одержувала необхідного харчування, внаслідок чого неодноразово була госпіталізована до Жмеринської центральної районної лікарні. 22.08.2016 року [PERSON] написала заяву про тимчасове на 6 місяців влаштування дитини до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради, де дівчинка перебуває і досі, діагностована «Виражений психічний недорозвиток внаслідок резидуально-органічного пошкодження ЦНС. ЗНМ І рівня. Резидуально-органічна недостатність. Судомний синдром». За 4 роки перебування дитини на повному державному утриманні в закладі мати жодного разу не відвідала доньку, не цікавилася її життям, розвитком та станом здоров`я, не надавала матеріальної допомоги дитині, не вітала доньку з днями народження та іншими святами, не приймала участь в її вихованні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки [PERSON] . Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 18.09.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надала. Ухвалою суду від 10.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Покойова І.В. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити; підтримала висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.02.2020 року № 01-00-011-6047 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Представник третьої особи Марценюк Л.Є. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.06.2015 року (а.с. 5). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00015527716 від 26.06.2015 року, державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 8). [PERSON] неналежно здійснювала догляд за новонародженою донькою, іншого судом не встановлено. З медичної документації, доданої до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] є дитиною-інвалідом, встановлено діагноз «Виражений психічний недорозвиток внаслідок резидуально-органічного пошкодження ЦНС. ЗНМ І рівня. Резидуально-органічна недостатність. Судомний синдром» (а.с.14-15). Департамент охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації 29.08.2016 року за заявою матері від 22.08.2016 року направив [PERSON] на тимчасове державне утримання до Вінницького будинку дитини, де дитина перебуває і по даний час на повному державному утриманні, тимчасовим опікуном дитини є директор закладу Андрієвська Н.М. (а.с.4, 6, 10). З довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №2915 від 31.08.2020 року слідує, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю з 07.12.2018 року (а.с.9). Згідно акту комісії КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» від 31.08.2020 року, за весь час перебування дитини в закладі мати жодного разу не відвідала доньку, не цікавилася її життям, розвитком та станом здоров`я, не надавала матеріальної допомоги дитині, не вітала доньку з днями народження та іншими святами, не приймала участь в її вихованні та не утримує її, близькі та родичі дитини також її не відвідують та не надають матеріальної допомоги (а.с.4). 17.12.2019 року та 15.01.2020 року [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Вінницької міської ради, однак в визначенні дні на засідання комісії не з`явилася. Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.02.2020 року № 01-00-011-6047, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним (а.с. 12). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; а також у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт тривалого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Відповідач за весь час перебування дитини в будинку дитини жодного разу не відвідала доньку, не цікавилася її життям, розвитком та станом здоров`я, не надавала матеріальної допомоги дитині, не вітала доньку з днями народження та іншими святами, не приймала участь в її вихованні та не утримує її, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач виявляє байдужість до дитини та щодо своїх батьківських прав, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь та на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 10.09.2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь дитини аліментів в частині суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Також суд роз`яснює, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь держави 1 681,60 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved