Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування квартири від 26 серпня 2016 року вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] У зазначеній квартирі крім неї зареєстрований також її колишній чоловік [PERSON] Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але з 2009 року за місцем реєстрації не з'являється та не проживає. Позивач несе всі обов'язки по сплаті комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у квартирі осіб. Місце мешкання відповідача позивачу невідоме. Оскільки, через реєстрацію відповідача у належній їй квартирі, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не з?явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився з невідомої суду причини, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з'явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 26.11.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 21.12.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). У зв'язку з відрядженням судді підготовче засідання відкладено на 15.00 год. 17.01.2019 року. 17.01.2019 на підставі ухвали судді підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 11.30 год. 06.02.2019 року з викликом свідків. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 26 серпня 2016 року, позивачу [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] В квартирі, крім позивача також зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5, 6, 10). 14 листопада 2018 року, головою ОСББ «Надія» м.Мирнограда Бартош Г.М., складений акт, згідно з яким [PERSON], [INFO], не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2009 року (а.с. 7). Вказані обставини та факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її подруга. Вона знала відповідача тільки зі слів позивача, однак його жодного разу не бачила. З позивачем вони перебувають у дружніх стосунках приблизно 8 років. Вона бувало вдома у позивача 1-2 рази на місяць. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це сусідка представника позивача, тобто її матері. Відповідача знала 15 років, останній раз бачила до війни. За адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає, вони туди ходять у гості разом з [PERSON] приблизно раз на тиждень. V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з'ясуванні причин відсутності відповідача у спірній квартирі, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався житлом та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з 2009 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved