Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Лікар психіатр Кобеляцької ЦРЛ просить задовольнити заяву про госпіталізацію [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні в примусовому порядку. На обґрунтування заяви вказано, що 07.08.2017 року та 08.08.2017 року із письмовими заявами на імя головного лікаря Кобеляцької ЦРЛ звернувся [PERSON] щодо неадекватних дій своєї сусідки [PERSON] Зокрема остання ображає його сімю, дітей, погрожує їм фізичною розправою та після прибуття працівників поліції напала на його дитину з ножем. 08.08.2017 року [PERSON] була оглянута лікарем психіатром Кобеляцької ЦРЛ [PERSON] у присутності працівників поліції. При огляді лікарем встановлено, що [PERSON] тему розмови не тримає, на більшу частину запитань відповідає, що не памятає, оскільки рік тому отримала тяжку травму голови із втратою свідомості при падінні з велосипеда. У розмові легко сердиться, дратується, схильна до афективних спалахів, їй важко контролювати свої емоції та поведінку. У розмові рідний брат [PERSON] підтвердив, що після отримання травми сестра змінилася у поведінці, знизилася пам'ять, стала конфліктна, агресивна, неадекватна. Брат також просить, щоб його сестру обстежили та пролікували у психіатричному закладі. Ухвалою суду від 10.08.2017 року [PERSON] призначено захисника. В судовому засіданні заявник заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просить заяву задовольнити. Особа щодо якої ставиться питання про примусову госпіталізацію [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що хворою себе не вважає. Просить у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію відмовити. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] проти заяви заперечує. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що заява задоволенню не підлягає, оскільки не достатньо доказів, які вказують на необхідність примусової госпіталізації [PERSON]та доводи, викладені заявником не знайшли свого об'єктивного підтвердження в ході судового засідання. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. З висновку ЛКК №1 Кобеляцької райполіклініки від 08.08.2017 року (а.с.2) слідує, що у звязку з агресивністю, схильністю до афективних спалахів, неадекватністю поведінки на тлі нанесеної рік тому тяжкої ЧМТ: забій головного мозку тяжкого ступеню та даних анамнезу, які говорять про те, що після отриманої ЧМТ спостерігалося психомоторне збудження у нейрохірургічному відділенні ПОКЛ та огляду лікарем психіатром від 04.08.2016 року. Діагноз: невротичний розлад на тлі ЧМТ. Стан хворої можна кваліфікувати як тяжкий психічний розлад, внаслідок чого [PERSON] може виявляти реальні наміри, вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Таким чином [PERSON] потребує госпіталізації в Полтавську обласну клінічну психіатричну лікарню у відповідності до Закону України «Про психіатричну допомогу» в примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином законодавством визначено вичерпний перелік підстав для госпіталізації особи без її усвідомленої згоди до психіатричного закладу, а ч. 2 ст. 280 ЦПК України встановлено, що до заяви про примусову госпіталізацію має бути надано крім висновку комісії лікарів-психіатрів й інші відповідні матеріали, які б свідчили про необхідність такої госпіталізації без згоди самої особи. Під «іншими матеріалами» про які йдеться у даній статті процесуального закону, слід розуміти виписки з історії хвороби, довідки про психіатричні огляди встановленого зразка; пояснення осіб на підтвердження фактів вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію, чи оточуючих, тощо. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до приписів Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - [PERSON]), в Україні діє презумпція психічного здоров'я і кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Крім того, психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону). Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання громадянинові психіатричної допомоги, активної ролі суду у справах даної категорії, заявником суду не надано для дослідження безпосередньо у судовому засіданні (ч. 1 ст. 159 ЦПК України), крім висновку лікарів-психіатрів, інших доказів, які підтверджують або спростовують вимоги заявника і, зокрема, щодо необхідності лікування [PERSON] лише в стаціонарних умовах; реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я. Проте в даному випадку вищевказана вимога Закону не виконана. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні заяви лікаря психіатра поліклінічного відділення Кобеляцької ЦРЛ [PERSON] про госпіталізацію [PERSON] до психіатричної лікарні в примусовому порядку необхідно відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст.ст. 11, 60, 212-215, 279, 281, 282 ЦПК України, ст.ст. 1, 7, 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу, суд, -

Outcome: dismissed