Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У серпні 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , мати, позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , батько, відповідач) про визначення місця проживання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , з матір`ю, визначення способів участі батька у вихованні дитини та збільшення розміру його аліментних зобов`язань на утримання дитини, визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2018, з 3 000 грн. до 8 000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення з цим позовом, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. З 2010 р. по 2016 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей - син [PERSON] та дочка [PERSON] , [INFO] Раптова хвороба сина та його смерть негативно вплинули на відносини сторін, у зв`язку з чим з січня 2016 р. вони стали проживати окремо, при цьому дитина залишилась з матір`ю. Рішенням суду від 25.10.2016 шлюб сторін було розірвано. З метою належного матеріального забезпечення дочки позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та рішенням суду від 16.04.2018 з відповідача стягнуті аліменти в сумі 3 000 грн. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач не бере активної участі у житті дитини, їх зустрічі не є регулярними, на прохання допомогти у догляді за дитиною та її утриманні у більшості випадків він відмовляє посилаючись на відсутність у нього такої можливості та на свою зайнятість. Вимоги позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю мотивовані тим, що з нею дитина проживає з народження, між ними склалися довірливі стосунки, мати матеріально забезпечена, має роботу, отримує достатній дохід та створила для дитини належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку, а відтак визначення місця проживання дитини з нею буде відповідати найкращим інтересам дитини. Посилаючись на те, що ухвалення рішення про визначення способів участі батька у вихованні дитини необхідне для уникнення в подальшому будь-яких суперечок з цього приводу та надання дитині відчуття стабільності та батьківської зацікавленості у її житті, позивачка просила встановити відповідачу порядок спілкування з дитиною за таким графіком: щотижня, з вівторка по середу (у вівторок батько забирає дитину після закінчення занять у школі із врахуванням занять у гуртках та в середу зранку заводить її до школи); у вихідні дні, два рази на місяць, з п`ятниці по понеділок (у п`ятницю батько забирає дитину після закінчення занять та у понеділок зранку заводить її до школи); 7 календарних днів під час різдвяно-новорічних свят (з 25 грудня по 8 січня): у непарні роки перші 7 днів дитина проводить з батьком, у парні роки - з матір`ю; осінні та весняні шкільні канікули батько та мати проводять з дочкою почергово, за попередньою домовленістю шляхом направлення письмового повідомлення на електронну пошту та/або смс-повідомлення матері за два тижні до початку канікул; 45 днів під час літніх канікул кожного року, про що батько зобов`язується повідомляти матір не пізніше 01 травня поточного року шляхом направлення письмового повідомлення на електронну пошту та/або смс-повідомлення. На обґрунтування вимог про збільшення розміру аліментів вказала, щосплачувана відповідачем сума не покриває і четвертої частини її витрат на дитину, а відповідач спроможний сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки з осені 2018 р. перебуває на державній службі, отримує регулярний дохід і у 2019 р. придбав нерухомість та автомобіль. Відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру сплачуваних ним аліментів вказуючи, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 4 000 грн., інші вимоги первісного позову не визнав та пред`явив зустрічний позов про визначення способів його участі у вихованні дитини (встановлення порядку спілкування з дитиною) за іншим, відмінним від заявленого позивачкою, графіком, а саме: не менше 5 днів на місяць, кількість днів може змінюватися у сторону збільшення, за попередньою домовленістю з матір`ю шляхом направлення письмового повідомлення на електронну пошту та/або смс-повідомлення на засоби телефонного зв`язку; осінні чи весняні канікули батько може проводити з дочкою за попередньою домовленістю з матір`ю шляхом направлення письмового повідомлення на електронну пошту та/або смс-повідомлення на засоби телефонного зв`язку; не менше 10 днів під час літніх канікул, у період з 01.06. по 30.08., кожного року, про що сторони домовляються не пізніше 01 травня поточного року шляхом направлення письмового повідомлення на електронну пошту та/або смс-повідомлення. Заперечуючи проти вимог первісного позову про визначення способів участі батька у вихованні дитини та обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, відповідач мотивував свою позицію тим, що за положеннями сімейного законодавства неможливо визначати порядок спілкування дитини з тим з батьків, хто проживає окремо, поза волею такої особи. Вказав, що в такому випадку не враховується спроможність особи виконувати непогоджений з нею графік спілкування з дитиною, що може призвести до невиконання ним судового рішення та відповідних наслідків такого невиконання. На обґрунтування заперечень проти вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою вони домовились, що дочка буде проживати з нею, місце проживання дитини він ніколи не оспорював та не вчиняв жодних дій, спрямованих на його зміну. За міркуванням відповідача наведена обставина свідчить про відсутність предмета спору і є підставою для закриття провадження у справі в частині цих вимог. Частково визнаючи вимоги про збільшення розміру аліментів відповідач вказав, що витрати, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, в розумінні статі 185 Сімейного кодексу України є додатковими витратами на дитину, у яких він бере участь нарівні з позивачкою. Зокрема, він щомісячно бере участь в оплаті шкільного харчування та благодійного внеску в сумі 1 500 грн., у сплаті щорічного внеску у батьківський комітет у школі в сумі 2 000 грн. та 400-500 грн. додатково на різні потреби, в оплаті стоматологічного лікування дитини, за яке він перерахував позивачці 3 517 грн., в оплаті коштів за гурток та додаткових витрат на підготовку дитини до школи. Також відповідач постійно несе витрати на оплату мобільного зв`язку дитини, купує для неї одяг, придбав комплект для гри в теніс, смарт-годинник, гіроскутер, планшет, а у вихідні дні, коли дитина перебуває з ним, повністю несе витрати на оплату тренування у басейні, заняття у секції карате, у танцювальному гуртку, лікування у стоматолога тощо. Окрім того після присудження аліментів відбулися зміни у його житті, які не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів до заявленого розміру, оскільки на його забезпеченні знаходяться малолітня дитина та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю та визначити участь батька у спілкуванні з дитиною за таким графіком: перший та третій вівторок місяця з 17-00 год. до 08-00 год. середи; другий та четвертий тиждень місяця з 16-00 год. п`ятниці до 08-00 год. понеділка; осінні, зимові та весняні канікули - за домовленістю між батьками; літні канікули - не менше 15 днів за домовленістю між батьками; новорічно-різдвяні свята: парні роки - з батьком; непарні - з матір`ю. З метою уникнення конфліктних ситуацій між сторонами орган опіки вважав за необхідне зобов`язати батька забирати та повертати дитину за адресою її проживання (перебування), дотримуватись режиму виховання, харчування та розвитку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, а матір - не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею і так само не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 19.10.2020 суд відкрив провадження за позовом [PERSON] та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 01.03.2021. 26.02.2021 від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі також - третя особа) надійшло повідомлення про вжиття заходів щодо підготовки та направлення на адресу суду письмового висновку щодо розв`язання спору. 01.03.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке суд задовольнив та відклав підготовче засідання на 23.03.2021. 11.03.2021 від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява. В підготовчому засіданні 23.03.2021 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині вимоги про визначення місця проживання дитини, встановив строки для подання заяв по суті справи, визнав явку сторін в судове засіданні обов`язковою та відклав підготовче засідання на 27.07.2021. 12.07.2021 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 27.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання та постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 27.08.2021. 27.08.2021 від третьої особи надійшов письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. В судовому засіданні 27.08.2021 суд заслухав вступні промови учасників справи, дослідив письмові докази, заслухав виступи учасників справи в судових дебатах та вийшов на нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 10.10.2010 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у якому у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , 2010 р.н., та дочка [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін вбачається, що на початку 2013 р. їх син тяжко захворів, впродовж двох років вони боролись за його життя, але врятувати сина не вдалося. Ці події негативно вплинули на стосунки подружжя, у зв`язку з чим на початку 2015 р. їх шлюбні відносини фактично припинилися. На той час сторони мешкали разом у м. Обухові, але у січні 2016 р. позивачка з дитиною переїхали до м. Києва. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25.10.2016 шлюб сторін розірвано. 16.04.2018 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. [PERSON] є співвласником квартири у м. Києві, у якій і мешкає разом з дитиною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює на посаді начальника управління Департаменту договірної роботи Національної служби здоров`я України, позитивно характеризується за місцем роботи та має самостійний і достатній дохід. Позивачка належним чином виконує свої материнські обов`язки: піклується про здоров`я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові та побутові умови для її повноцінного виховання і розвитку. Вищенаведені обставини підтверджуються сукупністю наданих позивачкою доказів і не заперечуються відповідачем. Дочка сторін навчається у Гімназії біотехнологій № 177 м. Києва, де відзначають її хороший фізичний та розумовий розвиток, активність та інші позитивні якості, відвідує додаткові заняття з гри на фортепіано, хорового співу, художню студію та гурток акторської майстерності і хореографії, у позашкільний час займається східними єдиноборствами та плаванням, поглиблено вивчає англійську мову (а.с. 32, 33, 34-38). Відповідач після припинення шлюбно-сімейних відносин з позивачкою залишився мешкати у м. Обухові, на цей час працює на посаді начальника управління освіти Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. У 2019 р. відповідач вступив у новий шлюб з [PERSON] , а [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , у зв`язку з чим дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 178, 179, 180). У 2019 р. відповідач придбав земельну ділянку із житловим будинком, загальною вартістю 451 065 грн. та автомобіль «Фольксваген Джетта» вартістю 149 000 грн. (а.с. 45-49). Згідно з відомостями, які містяться в оприлюдненій у встановленому законом порядку декларації відповідача про його майно та доходи, договорах купівлі-продажу, кредитному договорі та договорі іпотеки, джерелом походження більшої частини коштів, витрачених на придбання вказаного майна (приблизно 80%), були кошти, отримані від продажу належних відповідачу квартири і автомобіля, та кредитні кошти (а.с. 115-121, 139-156, 157-166, 167, 168-171, 173-176). На час розгляду справи сім`я відповідача мешкає належному йому на праві власності будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , де для дитини сторін створені всі необхідні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку, а саме: у неї є власна кімната, дитина має окреме ліжко та стіл зі стільцем для навчання, що підтверджується даними акту обстеження умов проживання від 09.03.2021 (а.с. 86). На обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, регулярно з дитиною не зустрічається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток і, окрім сплати аліментів, іншої фінансової допомоги дитині не надає. Проте вказані доводи не знайшли свого підтвердження в суді. Так, у характеристиці дитини зі школи містяться відомості про те, що батьки приділяють достатню увагу вихованню дочки, цікавляться її навчанням, допомагають досягати успіху, а дитина у спілкуванні з батьками проявляє до них повагу і любов. Згідно з даними довідки Гімназії біотехнологій № 177 м. Києва відповідач бере активну участь у шкільному житті дочки, щомісяця сплачує кошти в розмірі 1 000 грн. за додаткове харчування та 500 грн. благодійних внесків у фонд «Школа майбутнього». Факти участі відповідача у витратах на стоматологічне лікування дитини, підготовку до школи, заняття у танцювальному гуртку, у секції карате, тренування у басейні та придбання для дочки гаджетів, одягу тощо підтверджується наданими ним платіжними документами (а.с. 89-114) і не спростовані позивачкою. Результати психологічного обстеження дочки сторін психологом Голосіївського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с. 206-209) також спростовують ствердження позивачки про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. За інформацією психолога [PERSON] отримує підтримку і піклування від обох батьків, які чутливо відносяться до її актуальних емоційних потреб та активно їх задовольняють. Психолог вказує, що для дитини мати та батько є основними фігурами, викликають у неї сильні позитивні почуття і такі ж почуття надходять до дитини від матері та батька, ознак залучення дитини до конфлікту між батьками не спостерігається, а родина, в цілому, сприймається дитиною як підтримуюче середовище, курсування між членами родини відбувається без напруження. Дитина повідомила психологу, що із задоволенням проводить час з батьком та маленькою сестрою, з нетерпінням чекає зустрічей і прагне, щоб батько частіше її забирав до себе. У випадках, коли батько відміняє заплановане проведення часу на вихідних, дитина трохи розчаровується, при цьому знаходить виправдання батькові. З пояснень сторін та скріншотів їх переписки у мобільному додатку (а.с. 122-138) вбачається, що до літа 2020 р. між ними не виникало істотних непорозумінь та суперечок з приводу реалізації відповідачем батьківських прав та виконання ним обов`язків щодо дитини, яка постійно проживала з матір`ю і до запровадження в Україні карантину регулярно бачилась з батьком за місцем його мешкання. Влітку 2020 р., коли дитина перебувала на відпочинку в Одесі разом з дідом та бабою (батьками позивачки), відповідач обвинуватив позивачку у вчиненні йому перешкод у вільному спілкуванні з дитиною у віддаленому режимі через відключення її телефону, натомість позивачка висунула відповідачу зустрічні претензії щодо тривалого, на її думку, ігнорування потреб дитини у спілкуванні з батьком. На цьому ґрунті між сторонами виник конфлікт, наслідком якого стало звернення відповідача до органу опіки та піклування із заявою про встановлення порядку спілкування з дитиною (а.с. 81). Заява відповідача не знайшла свого вирішення в органах опіки та піклування, проте, за міркуванням суду, ці події фактично послугували підставою для заявлення позивачкою даного позову. IV. Мотивувальна частина. За своєю суттю спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають,зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Правовідносини батьків щодо визначсння місця проживання дитини врегульовані статтею 160 СК України, частина 1 якої визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За обставинами справи установлено, що на момент припинення шлюбно-сімейних відносин сторони домовились, що дитина буде проживати з матір`ю, доказів, які б свідчили про те, що відповідач будь-коли оспорював місце проживання дитини чи вчиняв дії, спрямовані на його зміну, суду не надано, факт наявності спору про місце проживання дитини відповідач заперечує і зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з ним не пред`явив. Що стосується подання відповідачем заяви про визначення способів його участі у вихованні дитини, то в даному випадку він реалізував надане йому законом (статті 19, 158 СК України) право на захист сімейних прав органом опіки та піклування, у цій заяві питання про зміну місця проживання дитини він не ставив, а відтак вказана обставина не доводить наявність між сторонами спору про місце проживання дитини. Отже ураховуючи, що судом не установлено наявність між сторонами спору про місце проживання дитини, правові підстави для задоволення вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю відсутні. Водночас сукупність установлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що сторони не можуть дійти згоди у питанні участі батька у вихованні дитини, про що свідчить заявлення обома сторонами вимог про визначення способів такої участі, що є підставою для вирішення спору щодо реалізації відповідачем своїх прав на особисту участь у вихованні дитиниі виконання ним батьківських обов`язків у судовому порядку. Вирішуючи вимоги первісного та зустрічного позовів про визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд керується положеннями національного сімейного законодавства, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та нормами міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей. Так, відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. За нормою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. Згідно з визначеними Декларацією принципамидитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема, у справах «Хант проти України», «М.С. проти України») наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Судом установлено, що відповідач любить свою дитину та належним чином виконує свої батьківські обов`язки: регулярно з нею зустрічається, піклується, в міру своїх можливостей та сімейної ситуації, про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, сплачує аліменти та надає іншу фінансову допомогу. За даними психологічного обстеження дитина теж любить свого батька, із задоволенням проводить з ним час, з нетерпінням чекає зустрічей і прагне, щоб батько частіше її забирав до себе, що свідчить про наявність між ними міцного емоційного і духовного зв`язку. Позитивне ставлення дитини до батька визнається і позивачкою. За місцем мешкання відповідача створені нормальні умови для перебування, виховання та розвитку дитини. Позивачка не оспорює, що відповідач не має психічних розладів і шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню дитини. Даючи оцінку запропонованому позивачкою графіку участі батька у вихованні дитини, суд визнає переконливими доводи відповідача про те, що тривалість безперервного перебування дитини з батьком, зокрема, під час канікул, є ознакою спільної опіки, що не передбачено національним законодавством, а неврахування його спроможності виконувати такий графік може призвести до невиконання судового рішення з об`єктивних причин, що суперечить такій фундаментальній засаді цивільного судочинства як обов`язковість судового рішення. Водночас суд не може погодитись і з графіком, запропонованим відповідачем, оскільки він не ураховує бажання дитини проводити з ним більше часу. Отже, за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин, при вирішенні вимог сторін про визначення способів участі батька у вихованні дитини слід виходити із принципу справедливої рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків. Такому принципу найбільше відповідає рекомендований органом опіки та піклування графік спілкування батька з дитиною, який суд і покладає в обґрунтування свого рішення в частині їх побачень впродовж навчального року та спільного відпочинку під час літніх канікул. Водночас суд ураховує, що орган опіки та піклування чітко не визначив час спілкування батька з дитиною під час осінніх і весняних канікул та рекомендував почергове (через рік) перебування дитини з кожним із батьків під час новорічно-різдвяних свят, що з плином часу може призвести до нових спорів. Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для встановлення іншого, відмінного від запропонованого органом опіки та піклування, графіку спілкування батька з дитиною під час осінніх, зимових і весняних шкільних канікул. Відповідно до цього графіку суд надає батьку можливість тривалого спілкування з дитиною та спільного відпочинку щорічно під час осінніх і весняних канікул - протягом 3-х днів, та протягом 7 днів під час зимових канікул, за домовленістю між батьками. З огляду на складний характер відносин між сторонами, з метою запобігання їх недобросовісній поведінці, суд вбачає підстави для зобов`язання батька під час спілкування з дитиною дотримуватися розпорядку її дня і режиму харчування та письмово або в електронній формі повідомляти позивачку про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку. В свою чергу матір суд зобов`язує на вимогу батька надавати інформацію про місцезнаходження дитини тане пізніше, ніж за два дні до зустрічей з дитиною, інформувати про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку. Правовою підставою вимог первісного позову про збільшення розміру аліментів є положення статті 192 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені у статті 182 СК України. Такими обставинами є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вимоги позову про збільшення розміру аліментів мотивовані, зокрема, тим, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини, і вказана обставина відповідачем не оспорюється. З такими доводами погоджується і суд, оскільки внаслідок інфляційних процесів за останні чотири роки вартість життя в Україні значно зросла, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів дочці сторін було 5 років, зараз дитина має повних 9 років та навчається у гімназії, а відтак є очевидним, що забезпечення її фізичного існування і гармонійного розвитку потребує більше коштів, ніж чотири роки назад. До того судом установлено, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач влаштувався на постійну роботу та отримує стабільний дохід, що є ще однією підставою для перегляду розміру його аліментних зобов`язань в бік їх збільшення. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). Позивач претендує на аліменти в розмірі 8 000 грн. вказуючи, що окрім постійних витрат на дитину вона оплачує її навчання у школі англійської мови, заняття з репетиторами, заняття плаванням та бойовими мистецтвами, а також лікування дочки у ортодонта, у зв`язку з чим сплачувані відповідачем аліменти не покривають і четвертої частини її фактичних витрат на дитину. Незважаючи на те, що факт понесення витрат, пов`язаних з освітою, розвитком та лікуванням дитини, не оспорюється відповідачем, суд погоджується з його доводами про те, що вказані витрати в розумінні положень статті 185 СК України є додатковими витратами на дитину, а відтак не можуть ураховуватися при визначенні розміру аліментів. Більше того, судом установлено, що відповідач на постійній основі бере участь у додаткових витратах на дитину, що підтверджується наданими ним доказами і не спростовано позивачкою. На обґрунтування доводів про спроможність відповідача сплачувати заявлений розмір аліментів позивачка посилається на факт здійснення ним витрат на придбання нерухомого і рухомого майна, проте з огляду на доведені відповідачем джерела походження коштів, витрачених на його придбання, вказана обставина не має правого значення для вирішення цієї справи. Інших належних обґрунтувань на підтвердження розміру заявлених вимог позовна заява не містить, доказів необхідності сплати аліментів у такому розмірі та достатності доходу відповідача для їх сплати суду не надано. Натомість судом установлено що у 2021 р. у відповідача народилася ще одна дитина - дочка [PERSON] , яку він зобов`язаний утримувати як і старшу дочку, а його дружина має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років, що передбачено нормою частини 2 статті 84 СК України. Згідно з відомостями, внесеними до декларації відповідача, у 2019 р. він отримав заробітну плату в загальному розмірі 160 755 грн., а відтак його середньомісячний дохід у вказаний період становив 13 396 грн. Доказів на підтвердження доходів відповідача, отриманих у 2020 та 2021 р., суду не надано, проте зважаючи на загальну тенденцію зростання мінімальної заробітної плати в Україні, що зумовлює також і підвищення заробітних плат державних службовців, наявні підстави вважати, що за вказаний період його заробітна плата також зросла і надалі буде зростати. Отже при визначенні конкретного розміру аліментів суд виходить з рівня доходів відповідача та з урахуванням законодавчого припису щодо необхідності та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, визнає обґрунтованою вимогу про збільшення розміру його аліментних зобов`язань до 5 000 грн. На думку суду такий розмір аліментів забезпечить рівні умови утримання обох дітей відповідача, надасть йому можливість утримувати дружину з урахуванням її потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з доглядом за дитиною та продовжувати брати участь у додаткових витратах на старшу дитину. Положення статті 191 СК України щодо часу присудження аліментів на спірні правовідносини не поширюються, а тому відповідач повинен сплачувати збільшений розмір аліментів від дня набрання рішенням законної сили. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду вимог первісного позову про визначення місця проживання дитини та вимог первісного і зустрічного позовів про визначення способів участі батька у вихованні дитини, правові підстави для розподілу між сторонами сплаченого за ці вимоги судового збору відсутні. Позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору за вказану вимогу в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial