Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України 22.01.2016 року, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 5375,16 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 26.03.2012 року з вини відповідача, який керував транспортним засобом - автомобілем марки «КІА», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2012 року винним у ДТП визнано [PERSON] Розмір завданих збитків власнику транспортного засобу - автомобілю марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], відповідно до звіту № 797-У та звіту № 001445, становить 5638,99 грн. Витрати на оплату послуг аварійного комісара становлять 676,0 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована та в добровільному порядку він не відшкодував заподіяну [PERSON] шкоду, позивач, відповідно до чинного законодавства, здійснив виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 4699,16 грн. Також, МТСБУ понесло додаткові витрати на аварійного комісара у розмірі 676,0 грн. Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат в добровільному порядку, однак, відповідач на звернення не відреагував, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судові засідання 23.03.2016 року та 18.05.2016 року представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак, надав до суду заяви в яких просив слухати справу за його відсутності. Проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 35, 54). Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні 18.05.2016 року заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим подано письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57-59). Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.03.2012 року о 21:00 год. по вул. Зодчих в м. Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля марки «КІА», державний номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] та транспортного засобу - автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] у період з 12.01.2012 року по 11.01.2013 року була застрахована у ПрАТ СК «ТАС» за полісом №АВ/2422164 (а.с. 6). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], зазнав пошкоджень. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2012 року визнано винним у вчинені вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки відповідач не надав даних про наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, власник «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] звернувся із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до МТСБУ (а.с. 4-5, 8). Так, як визначено у п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку. Відповідно до підпункту а) п. 41.1 ст. 41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як визначено у п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1 та п. 9.2 ст. 9 цього ж Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 29 цього ж Закону, У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно звіту № 001445 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток складає 5892,07 грн. (а.с. 11-16) та звіту № 797-У від 22.10.2012 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу: «Пежо», д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток складає 5638,99 грн. (а.с. 18-22). Про огляд транспортного засобу марки «Пежо», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] повідомлялась належним чином, проте, на огляд не прибула (а.с. 19). Як стверджує позивач, за надання послуг аварійного комісара МТСБУ було сплачено 676,00 грн., проте, доказів понесення таких витрат суду не надає. 27.12.2012 року МТСБУ видало наказ № 3915 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] (а.с. 10), на підставі якого грошові кошти в розмірі 4699,16 грн. були перераховані [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 1/18409 від 27.12.2012 року (а.с. 9). Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: зокрема, відповідно до п. 38.2.1. цієї ж статті та цього Закону, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Аналогічне положення містить ст. 1191 ЦК України, відповідно до частини першої якої, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у МТСБУ виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат позивача, що складаються з суми страхового відшкодування в розмір 4699,16 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Згідно до положень ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відтак, з урахуванням вищезгаданого, зважаючи, що виконання основного зобов'язання відбулось 27.12.2012 року (а.с. 9 - копія платіжного доручення №1/18409 від 27.12.2012 року), строк позовної давності щодо вимог за регресними зобов'язаннями сплив 28.12.2015 р., в той час, як зі згаданим позовом позивач звернувся до суду лише 22.01.2016 року (а.с. 27 - копія поштового конверту). Правовідносини між сторонами, пов'язані із стягненням додаткових витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 676,00 грн. та витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги, є похідними від наявності підстав для відшкодування витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, щодо відшкодування витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу, то вимоги пов'язані зі стягненням витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 676,00 грн. та витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги, не підлягають задоволенню також. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed