Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У липні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а саме: майнової в розмірі 17 882,91 грн., та моральної в розмірі 3 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач та його дружина [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . У серпні 2016 р. їх спільній власності була завдана шкода, яка полягала у знеціненні майна шляхом затоплення. Особами, бездіяльністю яких була завдана шкода, є співвласники вищерозташованої квартири [ADDRESS] , якими є [PERSON] - 1/3 частка, та [PERSON] - 2/3 частки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2017 з [PERSON] стягнуто завдану матеріальну та моральну шкоду і витрати на проведення експертного дослідження. Проте постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2018 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове, яким з [PERSON] стягнуто розмір завданої шкоди відповідно до розміру її частки у спільному майні. Суд апеляційної інстанції вказав, що [PERSON] як співвласник квартири має нести відповідальність за завдану шкоду відповідно до розміру своєї частки у майні, але у зв`язку з незалученням останнього до участі у справі шкода стягнута лише з відповідача [PERSON] . Отже ураховуючи, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, [PERSON] повинен відшкодувати 2/3 завданої позивачу майнової та моральної шкоди. Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. На обґрунтування заперечень послався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що залиття квартири сталося з його вини, та відсутні докази, що порив труб каналізаційних мереж відбувся в його квартирі. Вказав, що за замовленням [PERSON] . Незалежною судово-експертною установою було проведене будівельно-технічне дослідження, яким встановлено, що будівельні елементи каналізації «стояк», « трійник » і «лежак», що проходять і знаходяться в санітарному вузлі квартири [ADDRESS] , а також вузли їх з`єднання, належать до внутрішньобудинкової системи каналізації. Оскільки технічною причиною залиття нижчих приміщень стало порушення міцності і герметичності з`єднань вищевказаних будівельних елементів каналізації, відповідальність за технічний стан яких несе житлово-експлуатаційна організація, вимоги до відповідача є безпідставними і необґрунтованими. Треті особи без самостійних вимог [PERSON] та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, пояснення щодо позову та/або відзиву від них не надійшли. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 06.09.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 14.12.2018. 14.12.2018 представник позивача подав заяву-обґрунтування розміру судових витрат. 14.12.2018 суд відклав розгляд справи на 18.02.2019. 18.02.2019 розгляд справи перенесено на 01.07.2019. 26.06.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи. 01.07.2019 залучив до участі у справі як третю особу Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та відклав розгляд справи на 17.10.2019. 19.07.2019 представник позивача подав відповідь на відзив. 11.10.2019 представник відповідача подав клопотання про залучення доказів. 17.10.2019 суд відмовив у задоволення клопотання представника відповідача про залучення доказів та оголосив перерву в судовому засіданні до 31.01.2020. 31.10.2019 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] та третя особа на стороні позивача [PERSON] є співвласниками в рівних долях двокімнатної квартири [ADDRESS] . В період з 05.08.2016 по 19.08.2016 відбулося залиття квартири позивача з вищерозташованої квартири [ADDRESS] , власником 1/3 частини якої є [PERSON] , а власником 2/3 частин - відповідач [PERSON] . У листопаді 2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири (цивільна справа № 753/20092/16-ц). 27.11.2017 Дарницький районний суду м. Києва ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково - стягнув з [PERSON] на користь позивачів майнові збитки в сумі 31 927 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 5 000 грн. та судові витрати в сумі 13 253,60 грн., а усього 50 180,60 грн. Ухвалюючи дане рішення суд виходив з доведеності фактів залиття квартири позивачів з вищерозташованої квартири [ADDRESS] , заподіяння позивачам внаслідок вказаного залиття майнової шкоди у розмірі суми вартості ремонтно-будівельних робіт для усунення пошкоджень майна та витрат на здійснення оцінки та недоведеність відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди. Вирішуючи вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд вважав доведеним, що винні неправомірні дії відповідача спричинили позивачам душевні страждання, викликані пошкодженням належного їм майна, та зумовили зміни у звичному способі життя позивача [PERSON] , та з урахуванням принципів розумності та справедливості визнав обґрунтованою компенсацію завданої позивачам моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Проте постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2018 рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалене нове рішення про стягнення з [PERSON] майнової шкоди в розмірі 8 949,46 грн., компенсації моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. та судових витрат в розмірі 449,85 грн., а усього 11 399,31 грн. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції послався на те, що при розгляді справи судом вірно встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі і моральної, однак не було враховано, що відповідач [PERSON] є власником лише 1/3 частки квартири, а інший власник 2/3 частин квартири [PERSON] до участі в розгляді справи не залучений. Також суд апеляційної інстанції зменшив встановлений судом на підставі Звіту з визначення розміру майнової шкоди розмір майнової шкоди на суму податку на додану вартість та відмовив в покладенні на відповідача витрат на правову допомогу з підстав їх недоведення належними доказами. ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 цього Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 151 Житлового кодексу встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством. За приписами статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналіз наведених норм матеріального закону в їх сукупності дає підстави для висновку, що саме власник житлового приміщення відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності несе відповідальність за збереження цього приміщення та наявного в ньому технічного, побутового обладнання в належному і функціональному стані. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування майнової шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права . Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Отже цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно з приписами статті 1192 ЦК України, яка встановлює способи відшкодування шкоди, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За положеннями статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2018 встановлено, що власники квартири [ADDRESS] є винними у заподіянні шкоди [PERSON] та [PERSON] внаслідок залиття їх квартири. У вказаній постанові також зазначено про наявність підстав для стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, виходячи з суми визначеної оцінювачем вартості ремонтно-відновлювальних робіт (30 527 грн.) та вартості оцінки шкоди (1 400 грн.), зменшеної на суму податку на додану вартість (5 087,88 грн.). Нормою частини 5 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач посилався на те, що технічною причиною залиття була аварійна ситуація в системі внутрішньобудинкової каналізації, відповідальність за технічний стан якої несе житлово-експлуатаційна організація. Доводи відповідача ґрунтуються на акті від 20.02.2018, складеному комісією ЖЕД-206 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», та висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 21.05.2019 (а.с. 67, 69-71). Так, зі змісту вищевказаного акту та листа третьої особи від 10.05.2018 (а.с. 68) вбачається, що при повторному зверненні мешканців квартири [ADDRESS] з приводу залиття 20.02.2018 працівникам ЖЕД було надано доступ до квартири [ADDRESS] , де при розкритті корпусу каналізаційного стояка виявлено розчеканення з`єднання каналізаційного стояка внаслідок його просідання та підтікання в місці розчеканення лежака. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження будівельні елементи каналізації «стояк», «трійник» і «лежак», що проходять і знаходяться в санітарному вузлі квартири [ADDRESS] , а також вузли їх з`єднання, належать до внутрішньобудинкової системи каналізації. Даючи оцінку наведеним доказам, суд ураховує, що акт, складений комісією житлово-експлуатаційної організації, який містить дані про ймовірну причину потрапляння води у квартиру позивача, було складено за результатами обстеження будівельних елементів каналізації у квартирі відповідача лише 20.02.2018, тобто через півтора року після залиття, яке є предметом розгляду даної справи. За таких обставин зазначений акт не є належним доказом причин залиття квартири позивача у серпні 2016 р. Більше того, зазначені акт та лист житлово-експлуатаційної організації вже були предметом судового розгляду в Апеляційному суді м. Києва під час вирішення апеляційної скарги відповідача [PERSON] на рішення суду у цивільній справі № 753/20092/16-ц, при цьому суд їх відхилив з вказівкою на те, що ці докази не спростовують висновків суду першої інстанції щодо причин залиття, яке відбулося у серпні 2016 р. Зважаючи на те, що висновок експерта складений з урахуванням даних, зазначених у вищевказаних акті та листі житлово-експлуатаційної організації, він не має самостійного доказового значення та не є належним доказом обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень. З огляду на наведене, суд відкидає надані відповідачем докази з підстав їх неналежності та покладає в обґрунтування свого рішення постанову Апеляційного суду м. Києва у цивільній справі № 753/20092/16-ц, якою встановлено вину власників квартири [ADDRESS] у заподіянні позивачу майнової та моральної шкоди та визначено розмір збитків, що підлягають відшкодуванню. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] майнової шкоди відповідно до розміру його частки у праві спільної часткової власності, що становить 17 892,92 грн. (25 439,38+1 400)/3х2). Оскільки при вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції теж застосував правило пропорційності відповідальності співвласників перед третіми особами і не посилався на необґрунтованість визначеної судом першої інстанції розміру її компенсації, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача компенсації завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., що визначається як різниця між розміром моральної шкоди, що був визначений судом першої інстанції (5 000 грн.), і уже стягнутою з іншого співвласника сумою (2 000 грн.). V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с. 19) та на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 8 000 грн., що підтверджується наданими ним доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 17.07.2018, додатком до цього договору та банківськими чеками від 01.11.2018 та від 30.01.2020 (а. с. 16, 17, 18, 122). Клопотання про зменшення розміру судових витрат відповідачем не заявлялось і на їх не співмірність він не посилався. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в загальному розмірі 8 804,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved