Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2015 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , спадкодавець) на користь [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), посвідченого 19.10.2014 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, та усунення відповідача від права на спадкування. Позов мотивований тим, що оспорюваний заповіт його батька [PERSON] на користь старшого сина [PERSON] (відповідача) було складено під впливом фізичного та психічного насильства з боку останнього, яке проявлялось у побиттях, позбавленні їжі, погрозах не давати їжу та залякуваннях. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що на час складання оспорюваного заповіту його батьку [PERSON] було 85 років, він був інвалідом 1 групи, не бачив на одне око і потребував сторонньої допомоги, яку відповідач йому не надавав. Відповідач забрав ключі від квартири батька, обмеживши до неї доступ позивача, поставив батька у залежне від себе становище, відмовлявся годувати його та надавати інші побутові потреби, бив та знущався доти, поки не було складено заповіт на його користь. За життя батько розумів, що заповіт на користь сина [PERSON] був складений всупереч його волі та під впливом насильства, а тому намагався його скасувати та скласти інший заповіт на користь позивача, проте відповідач забрав усі документи на квартиру та паспорт батька, не випускав його з квартири та продовжував чинити фізичний та психічний тиск з метою перешкоджання складенню нового заповіту. Відповідач позов не визнав пославшись на те, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, а вимоги позову безпідставні. Вказав, що складений його батьком заповіт повністю відповідав його волі, жодного насильства щодо нього він не чинив і не міг чинити, оскільки батько до останніх своїх днів перебував у ясному розумі і займав тверду громадянську позицію - був членом ветеранських організацій і брав активну участь у їх діяльності, а тому міг заявити про порушення своїх прав, якщо б такі порушення мали місце. За два роки до смерті батько переніс інсульт, після чого він забрав його жити до себе, надаючи йому усю необхідну допомогу та догляд. Жодних причин здійснювати над батьком насилля чи застосовувати до нього будь-який тиск чи вчиняти інші аморальні та протизаконні дії з метою спонукання батька до складення оспорюваного заповіту у нього не було, оскільки ще 10.11.2012 батько видав на його ім`я генеральну довіреність на право розпорядження усім його майном, на підставі якої він мав можливість відчужити майно батька на свій розсуд без його на те відома. Окрім того оспорюваний заповіт аналогічний за змістом іншому заповіту на його користь, який був нотаріально посвідчений одночасно з вищевказаною довіреністю, тобто свою волю щодо розпорядження майном батько ніколи не змінював. Рішення батька повторно офіційно підтвердити своє волевиявлення було пов`язане з тим, що внаслідок тиску та шантажу з боку позивача він власноручно склав численні заяви та вигадані пояснення, які передав позивачу. У зв`язку з цим батько був схвильований тим, що такими своїми діями він ненароком, із-за своєї юридичної необізнаності, може в майбутньому унеможливити виконання свого першого заповіту. Від третьої особи - Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли пояснення на позов із заявою про розгляд справи за відсутності його представника. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. 16.09.2015 суд (під головуванням судді Шклянки М.П.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 07.10.2015 (т. 1 а.с. 12). 07.10.2015 від позивача надійшли заяви про витребування доказів (т. 1 а.с. 15-23). 07.10.2015 суд витребував інформацію за клопотанням позивача та у зв`язку з неявкою відповідача відклав розгляд справи на 06.11.2015 (т. 1 а.с. 24). 06.11.2015 суд витребував копію спадкової справи та у зв`язку з неявкою відповідача відклав розгляд справи на 03.12.2015 (т. 1 а.с. 30). 03.12.2015 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 58). Протокольною ухвалою від 03.12.2015 суд залучив до участі у справі як третю особу Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та відклав розгляд справи на 19.01.2016 (т. 1 а.с. 60). 03.12.2015 від позивача надійшли заяви про залучення свідків, про витребування та про приєднання доказів (т. 1 а.с. 63-70). 18.01.2015 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 85). 19.01.2016 суд відклав розгляд справи на 08.02.2016 (т. 1 а.с. 87). 08.02.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 92). 08.02.2016 суд витребував докази за клопотаннями позивача та відклав розгляд справи на 26.02.2016 (т. 1 а.с. 97-98, 101, 102, 103, 104). 26.02.2016 у зв`язку з неподанням усіх витребуваних доказів суд відклав розгляд справи на 22.03.2016 (т. 1 а.с. 124). 22.03.2016 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву та заява про виклик свідків (т. 1 а.с. 169-174, 206-207). 22.03.2016 суд задовольнив заяву відповідача про виклик свідків та постановив ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи і зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 208-209, 210). 22.03.2016 від позивача надійшла заява про витребування додаткових доказів (т. 1 а.с. 212-214). 22.03.2016 від позивача надійшла заява про витребування додаткових доказів (т. 1 а.с. 212-214). 25.03.2016 від позивача надійшла заява про приєднання додаткових доказів (т. 1 а.с. 219а-219в). 15.04.2016 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи та клопотання про надання об`єкта дослідження (т. 1 а.с. 216, 217). 01.07.2016 від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 218, 219). Ухвалою від 01.07.2016 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 20.07.2016 (т. 1 а.с. 220). 20.07.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 226). 20.07.2016 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 26.09.2016 (т. 1 а.с. 227). 23.09.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 229, 230). 26.09.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з заміною представника (т. 1 а.с. 233-234). 26.09.2016 суд відклав розгляд справи на 13.10.2016 (т. 1 а.с. 235). 13.10.2016 від позивача надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та заяви про витребування доказів (т. 1 а.с. 239-240, 241, 242). 13.10.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 246-248). 13.10.2016 у зв`язку з неявкою відповідача суд відклав розгляд справи на 04.11.2016 (т. 1 а.с. 243). 04.11.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з заміною представника (т. 2 а.с. 1). 04.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про допит свідка [PERSON] в даному судовому засіданні (т. 2 а.с. 2). 04.11.2016 у зв`язку з неявкою позивача суд відклав розгляд справи на 21.11.2016 (т. 2 а.с. 3). 21.11.2016 від відповідача надійшло повторне клопотання про допит свідка [PERSON] в даному судовому засіданні (т. 2 а.с. 8). Ухвалою від 21.11.2016 суд повторно призначив судово-почеркознавчу експертизу та зупинив провадження у справі (т. 2 а.с. 11-12). 28.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про постановку перед експертизою додаткових питань (т. 2 а.с. 13). 07.12.2016 від позивача надійшла заява з поясненнями причин неявки в судове засідання (т. 2 а.с. 19-20, 21). 23.12.2016 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи та клопотання про надання додаткових матеріалів (т. 2 а.с. 15, 16). 27.01.2017 від позивача надійшла заява з поясненнями причин несплати вартості експертизи (т. 2 а.с. 22-23). 17.02.2017 від експертної установи надійшло повідомлення про повернення ухвали без виконання з підстав несплати вартості експертизи (т. 2 а.с. 18). Ухвалою від 20.02.2017 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 24.03.2017 (т. 2 а.с. 25). 23.03.2017 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із заміною представника (т. 2 а.с. 35-36). 24.03.2017 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 24.04.2017 (т. 2 а.с. 37). 21.04.2017 від позивача надійшла заява із запереченнями проти допиту свідка [PERSON] (. 2 а.с. 41-42). Ухвалою від 24.04.2017 суд втретє призначив судово-почеркознавчу експертизу та зупинив провадження у справі (т. 2 а.с. 74). 27.04.2017 від позивача надійшла заява про внесення уточнень до ухвали про призначення експертизи (т. 2 а.с. 76). 25.05.2017 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи (т. 2 а.с. 80). 10.11.2017 від експертної установи надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 82-110). Ухвалою від 10.11.2017 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 20.02.2018 (т. 2 а.с. 111). 20.02.2018 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 07.05.2018 (т. 2 а.с. 119, 120). 07.05.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 123). 07.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 124-141). Протокольною ухвалою від 07.05.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.06.2018 (т. 2 а.с. 165-166). 04.06.2018 від позивача надійшла заява з поясненнями щодо причин його неявки в судове засідання 20.02.2018 (т. 2 а.с. 170, 171, 172). 25.06.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 2 а.с. 173, 174). 27.06.2018 від відповідача надійшли заяви про виклик свідків, про встановлення додаткового строку для подання доказів, про визнання відеозаписів недопустимими доказами та встановлення позивачу строку для подання відповіді на відзив (т. 2 а.с. 175-177, 178, 181, 182). 03.07.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 2 а.с. 183). 05.07.2018 від позивача надійшла заява з поясненнями щодо причин його неявки в судове засідання 07.05.2018 (т. 2 а.с. 184). Ухвалою від 06.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду по суті на 12.11.2018 (т. 2 а.с. 185). 12.11.2018 у зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 28.02.2019 (т. 2 а.с. 194-195). 10.12.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням судових повісток (т. 2 а.с. 198-199). 19.02.2019 від Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли пояснення на позов (т. 2 а.с. 203-205). 27.02.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 2 а.с. 208-209, 210). 28.02.2019 у зв`язку з неявкою позивача суд відклав розгляд справи на 18.07.2019 (т. 2 а.с. 218-219). 12.07.2019 від позивача надійшла заява про повернення справи на стадію підготовчого провадження (Т. 2 а.с. 229-238). 18.07.2019 від позивача надійшли клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 240-249. т. 3 а.с. 1-3). 18.07.2019 суд відмовив у задоволенні заяви про повернення справи на стадію підготовчого провадження, клопотання про витребування доказів залишив без розгляду, розпочав розгляд справи по суті, допитав свідків відповідача та відклав розгляд справи для виклику свідків позивача на 11.10.2019 (т. 3 а.с. 16-19). 11.10.2019 від позивача надійшла заява про відвід судді (т. 3 а.с. 22-26). 11.10.2019 від відповідача надійшло клопотання із запереченнями проти допиту заявлених позивачем свідків (т. 3 а.с. 29). Ухвалою від 11.10.2019 заяву позивача про відвід судді залишено без розгляду з попередженням позивача про неприпустимість процесуальними правами та оголошено перерву для виклику свідків до 21.11.2019 (т. 3 а.с. 30-31, 32-33). 17.10.2019 від представника позивача [PERSON] надійшла заява-повідомлення про припинення дії договору про надання правової допомоги (т. 3 а.с. 38, 39). 21.11.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 43, 44, 45). 21.11.2019 суд продовжив розгляд справи за відсутності позивача та оголосив перерву до 07.02.2020 (т. 3 а.с. 47-48). 07.02.2020 від позивача та відповідача надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 55, 56, 57, 58). 07.02.2020 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 22.04.2020 (т. 3 а.с. 60). 21.04.2020 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 72, 73). 22.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 04.09.2020 (т. 3 а.с. 76). 03.09.2020 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 78, 79). З огляду на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, при цьому позивач систематично не з`являється в судові засідання, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та визнав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 19.10.2013 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON] , за умовами якого все майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, та на що за законом він матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 41). Заповіт містить рукописний напис «цей заповіт прочитаний мною вголос», також містить рукописний підпис та рукописне зазначення прізвища та ініціалів заповідача. Вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 573. Відповідач [PERSON] є старшим сином [PERSON] , а його молодшим сином є позивач [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про смерть № 4149 (т. 1 а.с. 7). За заявою [PERSON] про прийняття спадщини 24.03.2015 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] № 237/2015 (т. 1 а.с. 39-55). Молодший син спадкодавця [PERSON] , який при відсутності заповіту мав би право на спадкування після смерті батька за законом,вважає заповіт недійсним посилаючись на вчинення його проти справжньої волі батька внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача. Даючи оцінку доводам позову про недійсність заповіту, суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які встановлюють умови чинності правочинів і підстави визнання правочину недійсним. Так, у частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до статті 1234 цього Кодексу право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Законом встановлена обов`язкова письмова форма заповіту та його нотаріальне посвідчення (статті 1247, 1248 ЦК України ). Частина перша статті 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За імперативним приписом статті 231 цього Кодексу правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. На підтвердження доводів про застосування до спадкодавця фізичного та психічного тиску з боку відповідача позивачем надано власноручні записи спадкодавця під назвою «Заповіт», один з яких датований 11.11.2013, а інший без дати, та листи-звернення до братів і сестер з проханням молитися за його спасіння (т. 1 а.с. 6-10). З пояснень сторін вбачається, що листи-звернення були адресовані церкві (общині) християн-п`ятидесятників, прихожанином якої був [PERSON] . Факт виконання вказаних записів особисто [PERSON] не оспорюється відповідачем та підтверджується висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 82-110). Аналіз змісту власноручних записів [PERSON] свідчить про те, що він бажав залишити все своє майно сину [PERSON] , а попередні заповіти на користь старшого сина [PERSON] були складені ним внаслідок застосування фізичного та психічного тиску з боку останнього і скасувати їх у встановленому порядку та нотаріально посвідчити новий заповіт він не має змоги через те, що [PERSON] забрав у нього паспорт і усі документи та обмежує його свободу. Водночас викладені у вказаних записах обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки були спростовані сукупністю досліджених та перевірених судом доказів. Так, допитана як свідок державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] пояснила, що добре пам`ятає [PERSON] , який неодноразово звертався до неї з приводу вчинення нотаріальних дій, та обставини посвідчення нею оспорюваного заповіту. Вказала, що [PERSON] особисто звернувся до неї з проханням посвідчити заповіт на користь сина [PERSON] , при цьому повідомив, що існує попередній заповіт теж на користь [PERSON] . Дізнавшись про це, вона стала відмовляти його від складення нового заповіту, але [PERSON] наполіг на своєму пояснюючи, що склав якісь папери, які на його думку можуть вплинути на чинність попереднього заповіту. Нотаріус підтвердила, що під час посвідчення заповіту було дотримано усіх передбачених законом процедур і жодних підстав сумніватися у дійсності волі заповідача у неї не було. Як пояснив свідок [PERSON] , він тривалий час товаришує з відповідачем та пам`ятає як зустрів його з батьком у відділенні Ощадбанку і з їх розмови зрозумів, що [PERSON] інструктує батька як говорити про нього погані речі. Йому стало цікаво, з чим це пов`язано, а пізніше, будучи в гостях у [PERSON] , він дізнався, що його брат шантажує батька, не дозволяючи йому бачитись з онукою, а тому вони вирішили, що батько складе фальшивий заповіт на користь [PERSON] і на його вимогу буде писати під його диктовку неправду про [PERSON] . При цьому [PERSON] особисто показував йому записи, які він мав намір передати [PERSON] . З пояснень свідка вбачається, що він неодноразово бував у квартирі, де мешкали відповідач з батьком, спостерігав теплі і довірливі відносини між ними, на прохання відповідача кілька разів возив його з батьком на своєму автомобілі до поліклініки, при цьому батько жодного разу не скаржився на [PERSON] , було видно, що він задоволений доглядом, який той йому надає. Свідок [PERSON] показала, що давно приятелює з відповідачем, добре знала його батька, неодноразово бувала у них вдома, допомагала їм по господарству, на своєму автомобілі возила [PERSON] до лікарні, у 2013-2014 на прохання [PERSON] відвозила його з батьком у с. Сошняків, де у них від родичів залишилась хата. У 2013 р. вони відпочивали в селі ціле літо, а восени вона їх привезла до Києва. Восени 2013 р. на прохання відповідача вона відвозила його з батьком Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, при цьому [PERSON] сидів на передньому сидінні, почував він себе нормально, поводився приязно, розмовляв з нею та жартував. Секретар Дарницького районного відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів [PERSON] показав, що знайомий з [PERSON] та його батьком близько 20 років, систематично спілкувався з останнім особисто і по телефону, в тому числі у 2012-2013 роках, бував у їх квартирі та бачив, що [PERSON] забезпечив батьку належний догляд, останній жодного разу ні на що не скаржився. З показань свідка [PERSON] вбачається, що він як адвокат тривалий час здійснює юридичний супровід діяльності Спілки інвалідів Великої вітчизняної війни, збройних сил і малозабезпечених Дарницького району в м. Києві, членами якого були відповідач та його батько, а тому йому добре відомі обставини, які є предметом доказування у даній справі. Як пояснив [PERSON] , саме відповідач надавав батьку належний догляд та піклування, а після перенесеного останнім інсульту і досить успішної реабілітації забрав його до себе, щоб запобігти повторному інсульту. Мешкаючи з сином, [PERSON] не був обмежений ні в спілкуванні, ні в пересуванні, часто відпочивав у садку біля будинку, його вільно відвідували родичі та друзі. З приводу написання спадкодавцем заповітів на користь позивача та листів, адресованих релігійній громаді, свідок зазначив, що зі слів [PERSON] та відповідача, які звертались до нього за юридичними консультаціями, йому відомо, що молодший син постійно тероризував батька, вимагаючи скласти договір дарування квартири, на що останній намагався обмежити з ним контакти, ховаючись у квартирі старшого сина, а при зустрічах посилався то на стан здоров`я, то на відсутність документів. Він радив їм зайняти жорстку позицію і не піддаватись на шантаж, але це були складні сімейні стосунки, і до його порад не прислухались. [PERSON] особисто показував йому фальшивий заповіт на користь молодшого сина, складений під тиском останнього з метою його задобрити. Мати сторін та колишня дружина спадкодавця [PERSON] , будучи допитаною в суді під присягою, підтвердила, що її молодший син (позивач), дізнавшись про заповіт батька на користь старшого сина (відповідача), став чинити на батька тиск з метою зміни заповіту, не дозволяв йому спілкуватись з онукою [PERSON] , до якої той був дуже прив`язаний, влаштовував сварки та скандали. Не добившись своєї мети, він став вимагати від батька складення паперів, щоб очорнити [PERSON] . Зі слів колишнього чоловіка, з яким у неї збереглись добрі відносини, їй стало відомо, що він піддався шантажу і на вимогу [PERSON] став писати відповідні папери, при цьому [PERSON] , жаліючи батька, не заперечував проти цього. Однак [PERSON] хвилювався, що написані ним листи можуть в подальшому зашкодити виконанню його волі, а тому вирішив скласти ще один заповіт на користь [PERSON] . Свідок також зазначила, що її колишній чоловік був дуже товариським, відкритим, енергійним, підтримував стосунки з багатьма людьми, грав у шахмати і до останніх днів був у ясному розумі. Даючи оцінку вищенаведеним показанням свідків в їх сукупності, суд ураховує їх логічність і узгодженість, внутрішню несуперечливість, відсутність суттєвих розбіжностей стосовно істотних обставин, які є предметом даного судового розгляду, відсутність у окремих свідків, зокрема у [PERSON] та [PERSON] , будь-якої юридичної зацікавленості у цій справі, а тому вважає їх достовірними та покладає в обґрунтування рішення. Показання свідків в тій частині, що стосуються дійсної волі спадкодавця на розпорядження своїм майном на випадок смерті та відсутності у нього будь-яких обмежень у спілкуванні, підтверджуються також фактичними даними, які містяться у наданих відповідачем та витребуваних судом документах. Так, судом установлено, що у 2004 р. [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності безстроково та за висновком МСЕК він потребував постійного стороннього догляду (т. 1 а.с. 120). Догляд за батьком здійснював відповідач, якому виплачувалась щомісячна компенсаційна виплата по догляду за інвалідом (т. 1 а.с. 121, 128-129, 177). За інформацією Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на адресу управління не надходили звернення з приводу неналежного догляду за [PERSON] та щодо порушення його прав (т. 1 а.с. 178). 18.10.2013 [PERSON] особисто звертався до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу йому «Картки киянина» (т. 1 а.с. 114, 128-129, 189). До 20.01.2014 [PERSON] перебував на обліку у сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва, при цьому письмові заяви щодо взяття його на медичне обслуговування 28.09.2012 та 18.10.2013 він подавав особисто, а 20.01.2014 взяв талон про відкріплення пацієнта від лікаря (т. 1 а.с. 142, 179). На адвокатський запит представника відповідача Церква християн віри євангельської «Наріжний камінь» повідомила, що [PERSON] з 1993 р. є постійною їх прихожанкою і завдяки їй прихожанином церкви став і її колишній чоловік [PERSON] . Протягом останніх років він не відвідував служіння у церкві у зв`язку з похилим віком та за станом здоров`я, жодних листів, письмових та усних скарг щодо будь-якого фізичного чи психічного впливу на нього з боку сина [PERSON] до церкви не надходило (т. 1 а.с. 180). Згідно з даними листа голови наглядової ради Спілки інвалідів Великої вітчизняної війни, збройних сил і малозабезпечених Дарницького району в м. Києві [PERSON] 04.10.2013 [PERSON] особисто завітав до спілки, пред`явив свій паспорт та інші документи, власноручно заповнив та підписав заяву з проханням прийняти його в члени Спілки, а 14.10.2013 особисто з`явився для отримання посвідчення (т. 1 а.с. 185). Голова Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів на запит представника відповідача повідомив, що [PERSON] був членом Об`єднання з 12.04.2007 (т. 1 а.с. 189). За даними Лівобережного поштамту у 2013-2014 р. [PERSON] особисто отримував пенсію у відділенні поштового зв`язку Київ-121, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32 (т. 1 а.с. 181). 25.05.2014 на позачергових виборах Президента України [PERSON] отримав виборчий бюлетень для голосування та проголосував за списком виборців на виборчій дільниці № 800159 територіального виборчого округу № 215, яка була розташована у буд. № 220 по вул. Горлівській у м. Києві (т. 1 а.с. 186). 20.06.2014 [PERSON] був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні № 1 у зв`язку з травмами, отриманими внаслідок побиття сусідом (з його слів), де перебував на лікуванні до 27.06.2014 (т. 1 а.с. 199). В цій же лікарні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 08.09.2014 і по день смерті. Потрапив він на лікування у зв`язку зі зламом шийки правої стегнової кістки та відповідно до записів у медичній карті стаціонарного хворого до 23.09.2014 його стан здоров`я був задовільний, він був при свідомості та доступний контакту (т. 1 а.с. 145-167). На обліку у лікаря психіатра [PERSON] не перебував (т. 1 а.с. 205), під час перебування на стаціонарному лікуванні консультація лікаря-психіатра йому не рекомендувалась. За інформацією Київської міської клінічної лікарні № 1 в період перебування [PERSON] на лікуванні біля нього знаходився та його доглядав син [PERSON] (т. 1 а.с. 200, 201). До складення оспорюваного заповіту був чинним попередній заповіт [PERSON] , посвідчений 10.11.2012 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], за умовами якого все майно він так само заповідав відповідачу [PERSON] (т. 1 а.с. 47). Цієї ж дати (10.11.2012) державним нотаріусом за реєстровим номером 4-1125 було посвідчено довіреність [PERSON] на право розпорядження усім його майном на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 175). До того, як стан здоров`я [PERSON] істотно погіршився, він брав активну участь у суспільному житті та займав активну громадянську позицію, про що свідчать подяка Київського міського голови від 06.05.2008, його характеристики з громадських об`єднань, членом яких він був, та відповіді на його звернення з приводу проблемних питань від КП «Київпастранс» та Головного управління культури КМДА (т. 1 а.с. 191, 193, 194, 197, 203). В нотаріально посвідчених заявах рідного брата спадкодавця [PERSON] та почесного голови Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів [PERSON] , які долучені до матеріалів справи як письмові докази, також міститься інформація стосовно обставин, які мають значення для справи. Із заяви [PERSON] вбачається, що після того як у його брата стався інсульт та він був госпіталізований до лікарні, за ним цілодобового доглядав син [PERSON] , а після виписки з лікарні брат сказав, що хоче жити у [PERSON] , щоб запобігти повторному інсульту. Як до інсульту, так і після, брат часто бував на свіжому повітрі, на подвір`ї свого будинку, де [PERSON] обладнав для нього місце для відпочинку, прогулювався і на більш далекі відстані, пересуваючись на придбаному для нього [PERSON] інвалідному візку. За бажанням брата син його возив на візку на ринки чи ще кудись, а за пенсією та в інші віддалені місця брат періодично їздив на машині з ветеранської організації. Під час відвідин брата він бачив, що син за ним добре доглядає, брат був чисто та охайно одягнений, у квартирі було чисто, їжі завжди було вдосталь, вони з братом вільно спілкувалися, в тому числі і без присутності [PERSON] , також брат вільно спілкувався з сусідами та знайомими, яких зустрічав біля будинку. Також він був свідком проявів роздратованості і агресії щодо батька з боку молодшого сина [PERSON] , зі слів брата йому відомо, що той уникав спілкування з [PERSON] . Останній раз він відвідував брата у нього вдома на початку літа 2014 р. та з його розповіді дізнався, що [PERSON] двічі возив його з колишньою дружиною у м. Житомир, де на той час жила його онука [PERSON] , щоб вони могли побачитись з правнуками та познайомитись з чоловіком онуки і його батьками. У даній заяві [PERSON] також засвідчив, що влітку 2013 р. брат по телефону радився з ним, на кого скласти заповіт, при цьому повідомив, що хоче залишити все своє майно [PERSON] , оскільки ніхто з родичів про нього не турбується так як він (т. 1 а.с. 182-183). [PERSON] заявила, що знала [PERSON] у зв`язку з виконанням нею обов`язків голови Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів, регулярно спілкувалась з ним по телефону, останній раз влітку 2014 р. [PERSON] їй розповідав, що старший син [PERSON] належно доглядає за ним і забезпечує усі його побутові потреби. Також [PERSON] говорив, що заповів все своє майно [PERSON] і тому у нього погіршились стосунки з молодшим сином [PERSON] (т. 1 а.с. 190). Аналіз вищенаведених доказів та сукупності встановлених ними обставин дає підстави для висновку про те, що в період 2012-2014 років спадкодавець [PERSON] жодним чином не був обмежений у спілкуванні з родичами, знайомими і уповноваженими особами установ, підприємств та організацій як особисто, так і по телефону, а відтак не існувало будь-яких перешкод для того, щоб заявити про застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача, якби такий тиск мав місце. Позивач не надав жодних обґрунтованих та переконливих пояснень чому він, проживаючи в одному будинку з батьком та братом та будучи свідком неправомірних дій брата відносно батька (за його ствердженнями), не звертався з відповідними заявами до уповноважених органів, зокрема до органів опіки та піклування та правоохоронних органів. В той же час за період з 2010 р. по 2014 р. в Дарницькому РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано чотири письмових звернення [PERSON] з різних питань (втрати особистих паперів, неправомірних дій охоронника магазину та крадіжки велосипеда), але його звернень з приводу насильства брата над батьком не зареєстровано (т. 1 а.с. 176). На підтвердження доводів позову позивачем також надано відеозаписи у вигляді чотирьох відеофайлів, які були відтворені в судовому засіданні. Одним з відеозаписів зафіксовано як позивач з дочкою (за поясненнями відповідача) за допомогою вірьовки передає батьку в квартиру пакет з продуктами і при цьому запитує, чи справді відповідач поїхав та не залишив батьку поїсти. Не отримавши чіткої ствердної відповіді, позивач наполягає, при цьому кілька разів повторює: «І не оставив нічого їсти?», «Да?», «Да?». Ще одним відеозаписом зафіксована розмова позивача з батьком, який наче б-то (якість звуку погана) говорить про те, що йому не вистачає їжі, оскільки [PERSON] ховає їжу в холодильнику. Оскільки голос батька чути погано, позивач чітко і ясно повторює його відповіді на відеокамеру. На особливу увагу заслуговує зафіксоване відеозаписом спілкування позивача з батьком з приводу заповіту, коли позивач запитує думку батька, чи зможе він (відповідач) примусити його (батька) переписати заповіт, на що батько відповідає, що ні в якому разі він не згоден, щоб він (відповідач) ним командував. Продовжуючи розмову, позивач запитує батька (дослівно): «В будь-якому випадку, якщо такий папір (заповіт) буде, то він буде недійсним, так?». Не отримавши від батька відповіді, позивач продовжує: «Ти вважаєш, що він буде вибитим? Да? Да? Да? Да?». Отже зміст вказаних відеозаписів дозволяє стверджувати, що позивач завчасно готувався до порушення цієї справи і намагався створити докази, які б свідчили про тиск відповідача на батька, а самі записи є явно постановочними, оскільки саме позивач був ініціатором усіх розмов з батьком і ставив йому навідні питання, тобто питання, які містять готову відповідь на них, а не отримуючи потрібної йому відповіді, сам відповідав на свої питання. Слід також зазначити, що зафіксовані відеозаписом обставини жодним чином не спростовують встановлені судом на підставі показань свідків та письмових доказів дійсні мотиви такої поведінки спадкодавця щодо позивача. Зважаючи на вищевикладене, суд відхиляє надані позивачем відеозаписи як такі, що не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів. Позивач також посилався на те, що наведені ним обставини тиску на спадкодавця з боку відповідача можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , клопотання про допит яких суд задовольнив, зобов`язавши позивача забезпечити їх явку в судове засідання. Водночас позивач явку свідків не забезпечив, свідки також не з`явилися в судове засідання згідно з направленими їм судовими повістками про виклик. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про необґрунтованість і недоведеність вимог [PERSON] про недійсність оспорюваного заповіту як такого, що складений під впливом насильства, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed