Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач ТОВ «Соцсфера» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація ЗМР по Комунарському району як орган опіки та піклування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Позивачу ТОВ «Соцсфера» на підставі договору купівлі продажу № 1094 від 06 лютого 2007 року належить гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору № 110 від 01 жовтня 2018 року у кімнату [ADDRESS] вказаного гуртожитку вселилася [PERSON] разом із своєю родиною, а саме чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] , сином [PERSON] строком на 11 місяців та зі сплатою відповідно до умов договору комунальних послуг. Після закінчення строку дії договору відповідачі не звільнили займане житлове приміщення, продовжуючи фактично проживати у ньому. Окрім цього, через неналежне виконання відповідачами обов`язку по сплаті комунальних послуг за період з 01 квітня 2018 року по 01 липня 2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 22\~791, 60 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 22\~791, 60 грн., виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення та стягнути судовий збір. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 13 серпня 2020 року до суду органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надані пояснення про необхідність врахування при ухваленні рішення прав та інтересів неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на житло. 26 жовтня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, у судові засідання на 25 листопада 2020 року та на 18 грудня 2020 року не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі. Представник третьої особи, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, враховуючи відсутність відзиву, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Установлені судом фактичні обставини у справі На підставі договору купівлі продажу від 06 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. за № 1094, ТОВ «Соцсфера» належить гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2017 року між ТОВ «Соцсфера» та [PERSON] був укладений договір найму житлового приміщення № 90 відповідно до п. 1.7. якого наймачу надається кімната [ADDRESS] а для проживання наймача разом із родиною: чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] (п. 2) терміном на 11 місяців. (п. 4.1.). 01 жовтня 2018 року між ТОВ «Соцсфера» та [PERSON] був укладений договір з утримання № 110, відповідно до якого ТОВ «Соцсфера» забезпечує виконання наданих послуг з утримання будинків та споруд, прибудинкових територій, комунальних послуг у гуртожитку [ADDRESS] . У договорі зазначено, що разом із споживачем будуть мешкати чоловік [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] . Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за адресою: [ADDRESS] за період з 01 квітня 2018 року по 01 липня 2020 року утворилася заборгованість на загальну суму 22 791, 60 грн. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Щодо виселення неповнолітнього, то за змістом положень ст. 2, 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. Як встановлено ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Враховуючи вищевикладене, забезпечення своїх дітей належними умовами, в тому числі і житловими, є обов`язком батьків, таким чином, це не є законною та обґрунтованою підставою для порушення майнових прав позивача на вільне користування та розпорядження його власністю. Враховуючи, що строк дії договору, за яким відповідачі мали право проживати у гуртожитку сплив, самостійно звільнити помешкання вони не бажають, окрім цього мають заборгованість за оплату послуг, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення виселення підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ Статтею ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки предметом позову є також стягнення заборгованості за договорами, яка до теперішнього часу відповідачами добровільно не погашена, то з відповідачів необхідно її стягнути. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial