Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У червні 2018 р. [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме: матеріальної - в сумі 31 199,33 грн. та моральної - в сумі 10 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Внаслідок скоєної відповідачем дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля відповідно до висновку експертного дослідження. З метою відшкодування шкоди позивач звернулася до страхової компанії відповідача «Домінанта», але станом на дату подання позову страховик розрахунків з позивачем не здійснив, її представник повідомив, що компанія перебуває у стані припинення, і виплати проводитися не будуть. Оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, позивач пред`являє вимогу безпосередньо до винної особи. Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані посиланням на те, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач постійно зазначає моральних страждань: перебуває у стресі, боїться сідати за кермо, а внаслідок заподіяння їй матеріальних збитків змушена шукати кошти на ремонт автомобіля та звертатися до суду. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди її цивільно-правова відповідальність при використанні транспортного засобу була застрахована у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», яке і зобов`язане відшкодовувати завдану нею шкоду відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На обґрунтування заперечень проти вимог про відшкодування моральної шкоди зазначила, що позивачем не надано будь-яких доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та розміру моральної шкоди. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?02.07.2018 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. ?19.09.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 28.11.2018. ?22.11.2018 відповідачем подала відзив на позовну заяву. ?28.11.2018 представником позивача подано заяву про забезпечення позову. ?28.11.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 21.01.2019. ?14.12.2018 позивачем подано відповідь на відзив. ?24.12.2018 відповідачем подано заперечення. ?10.01.2019 позивачем подано письмові пояснення щодо позову. ?21.01.2019 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 04.04.2019. ?21.01.2019 постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17.12.2017 на 23 км автодороги Київ-Одеса (М 05) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] та «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Автомобіль «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . Відповідач [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2018 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 9). Цивільна відповідальність при використанні керованого [PERSON] автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. [NUMBER] ,була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «СТ «Домінанта») відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК3926999 (а.с. 124). Згідно з висновком експертного дослідження від 22.01.2018 № 1114, проведеного за замовленням позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] ,складає 31 199,33 грн., а розмір матеріального збитку, який визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, - 29 177,28 грн. (а.с. 14-19). Про технічний огляд автомобіля експерт повідомляв ТДВ «СТ «Домінанта», що підтверджується доданим до матеріалів справи електронним повідомленням № 000252 від 18.01.2018 (а.с. 22). За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатила 1 650 грн. (а.с. 31). Судом встановлено, що 19.12.2017 [PERSON] у встановленому законом порядку подала до ТДВ «СТ «Домінанта» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12), проте жодні виплати на її користь страховою компанією не здійснювались. ІV. Оцінка суду. За приписом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону 1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а розпорядженням Національної комісії у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470 страхову суму збільшено до 100 000 грн. Судом встановлено, що шкоди завдано неправомірними діями відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої при використанні транспортного засобу була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На недійсність чи нечинність вказаного полісу позивач не посилається, таких обставин не встановлено і в суді. Ст. 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наведених норм матеріального закону в сукупності з іншими положеннями Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди у винуватця дорожньо-транспортної пригоди, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виникає лише у разі, якщо у страховика у визначених законом випадках не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (такі випадки визначені, зокрема, ст. 37Закону 1961-IV), або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком ТДВ «СТ «Домінанта» не приймалося і на існування обставин, які можуть бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, позивач не посилається, Аргументи позивача щодо правомірності заявлених вимог саме до винуватця дорожньо-транспортної пригоди ґрунтуються, зокрема, на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 по справі № 6-954цс16,яка полягає у тому, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб, а відтак потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, та сформулювала іншу правову позицію, яка полягає у тому, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. До таких висновків Верховний Суд дійшов на підставі аналізу чинного законодавства. Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже зважаючи на те, що позивач не довів правомірність стягнення майнової шкоди з відповідача, а у спірних правовідносинах обов`язок відшкодування завданих збитків закон покладає на страховика, вимоги до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди суд визнає необґрунтованими і недоведеними та відмовляє у їх задоволенні. Як встановив суд, згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07.06.2018 № 866 ТДВ «СТ «Домінанта» анульовано ліцензії, у тому числі ліцензію з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З 02.07.2018 ТДВ «СТ «Домінанта» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, а також право укладати договори з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ «СТ «Домінанта» з 13.06.2019 перебуває у процесі припинення. Відповідно до ст. 20 Закону 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням, або за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цього страховика виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. З огляду на викладені правові норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що право позивача на відшкодування шкоди може бути реалізовано через звернення до ліквідаційної комісії ТДВ «СТ «Домінанта», а у разі недостатності коштів після завершення ліквідації останнього - через звернення до МТСБУ. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі оцінки викладених у позовній заяві доводів і аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання позивачу як водію транспортного засобу душевних страждань і переживань, зумовлених самим фактом потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду, що викликало стан переляку та нервового потрясіння. Суд вважає обґрунтованими і доводи позивача про те, що винні неправомірні дії відповідача спричинили їй душевні страждання, викликані пошкодженням цінного майна, та зумовили істотні зміни у звичному способі її життя, оскільки вона змушена була відшуковувати кошти на ремонт пошкодженого автомобіля та витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, експерта, адвокатів та до суду, щоб довести порушення своїх прав. З урахуванням наведеного та значного розміру завданої матеріальної шкоди, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 10 000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим. Оскільки договором та нормами Закону 1961-IV відшкодування моральної шкоди страховиком не передбачено, саме [PERSON] на підставі ст. 1167 ЦК України повинна відповідати за завдану її винними неправомірними діями моральну шкоду. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі розподілу судових витрат між сторонами судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатила судовий збір в загальному розмірі 1 409,60 грн. (а.с. 4, 49). Отже зважаючи на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 704,80 грн. Позивач також заявила до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 750, 00 грн., проте належних доказів, які підтверджують понесення цих витрат (актів виконаних робіт, квитанцій про сплату, укладений з адвокатом договір), суду не надано. За таких обставин правих підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved