Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт належності заповіту, а саме: що заповіт складений [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений «15» серпня 2011 року Першою одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1993, складений на ім`я [PERSON] , 1952 року народження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 26.11.2019 року та витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію актового запису цивільного стану про смерть [PERSON] , з Приморської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , з Одеського державного нотаріального належним чином завірену копію заповіту [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року витребувано з Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію актового запису цивільного стану про народження [PERSON] 1953 року народження та про шлюб [PERSON] 1953 року народження. У судове засідання, призначене на 13.05.2020 року заявниця не з`явилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, від представника заявниці, адвоката Акуліча О.О., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заяву про встановлення належності заповіту представник підтримав, просив її задовольнити та розглядати справу без виклику та допиту свідків. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН Вказана заява обґрунтована тим, що внаслідок наявності помилок у заповіті в написанні імені заявниці та року народження, заявниця не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку та вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності заповіту. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даною заявою. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. З копії актового запису про смерть № 13185 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира під [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М. 10.06.2008 року за реєстраційним номером 1923 та Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.05.2008 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 173300442 від 10.07.2019 року. [PERSON] склала заповіт, посвідчений Першою одеською нотаріальною конторою 15 серпня 2011 року за реєстровим номером 1-993, відповідно до якого все майно, яке їй належатиме на день смерті вона заповідає [PERSON] 1953 року народження. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] заявниця звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Першої одеської державної нотаріальної контори від 02.07.2019 року №882/02-31, відповідно до заповіту [PERSON] все майно, яке належить спадкодавцю на день смерті заповідається « [PERSON] , 1953 року народження», і визнати « [PERSON] , 1952 року народження» спадкоємицею, вказаною в заповіті та видати мені свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає підстав. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.07.1952 р. ім`я заявниці записано як « [PERSON] » на російській мові, а саме « [PERSON] ». Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.04.1983 року після укладення шлюбу заявниця змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до Експертного висновка № 056/124-d, виданого 12.08.2019 року Українським бюро лінгвістичних екпертиз на замовлення заявниці в порядку ч. 3 ст.102 ЦПК України російське ім`я « [PERSON] » може бути перекладено на українську мову як « [PERSON] », так і « [PERSON] ». Окрім цього, записи імені [PERSON] (постанова Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з посиланням на текст заповіту [PERSON] , запис [PERSON] ) і [PERSON], запис латиницею ANNA (паспорт громадянина Республіки Молдова, запис румунською мовою [PERSON] ; переклад паспорта Республіки Молдова з румунської мови українською мовою, запис [PERSON] ; свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис російською мовою [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Як вбачається з інформації, наданої Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 17.01.2020 року актових записів про державну реєстрацію народження та шлюбу [PERSON] 1953 року народження не виявлено. На підставі викладеного вбачається, що різниця в написанні імені заявниці та року народження виникла внаслідок помилки. ІV. ОЦІНКА СУДУ. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зміст статті 89 ЦПК визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За наданими суду матеріалами суд вбачає, що заповіт [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений «15» серпня 2011 року Першою одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1993, складений на ім`я [PERSON] , 1952 року народження. Під час розгляду справи на виконання положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, заявницею надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення заявленого факту є необхідним заявниці для виникнення у неї права на спадщину та оформлення у подальшому свідоцтва на спадщину, з урахуванням викладеного приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] .

Outcome: approved