Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована онука позивача - відповідач по справі. Відповідачка більше року в будинку не проживає, її речі в будинку відсутні. Оскільки відповідачка у будинку не проживає без поважних причин понад один рік, позивач просить визнати її такою, що втратила своє право на користування житлом. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 18.05.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.06.2021, яке відкладено на 09.07.2021. Ухвалою суду від 09.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 06 серпня 2021 року, яке у зв`язку з неявкою відповідача відкладено на 21.09.2021 та 07.10.2021. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася за фактичним місцем проживання, крім того, у зв`язку з непроживанням відповідача за зареєстрованим місцем проживання, її виклик у судове засідання здійснювався через оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву з доказами, які підтверджують заперечення проти позову, заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин такої неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача та його представника, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Позиція позивача У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, визначених у позові. Позивач зауважив, що прописав відповідачку як свою внучку у будинку, сподівався, що вона догляне його. Однак, відповідачка постійно його обманювала, гуляла, не повертаючись додому. Часто змінювала співмешканців. Реєстрація відповідачки у будинку перешкоджає позивачу оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Встановлені судом обставини Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, співвласником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , номер запису у реєстрі 39493643 ( а.с.7). Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 24.11.2016 є будинок [ADDRESS] (а.с. 8-10). Довідкою Малинської міської ради № 2188 від 09.04.2021 стверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає; фактичне місце проживання з 2018 року - с. Любовичі Малинського району ( а.с. 11). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що він з відповідачкою у 2015 року створили сім`ю, одружились. Жили до 2018 року разом. Потім вона почала гуляти, мала стосунки з декількома чоловіками. Весь цей час в будинку позивача не проживала. На запитання суду пояснив, що відповідач з березня 2018 року не проживає в будинку позивача, залишила вказане місце проживання добровільно; ніяких перешкод відповідачу у доступі до будинку ніхто не чинив і не чинить, однак, наразі вона проживає зі своїм співмешканцем у с. Любовичі. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір з приводу визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . При вирішенні спірних правовідносин, суд застосовує норми Конституції України, ЦК України. Суд враховує позицію ВП ВС, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] ; відповідач зареєстрована у вказаному будинку як внука позивача, тобто, як член сім`ї власника. Як встановлено судом, відповідач добровільно залишила житло за вказаною адресою, без примусу та перешкод зі сторони позивача, наразі проживає в іншому населеному пункті із співмешканцем, жодних доказів про наявність домовленостей про порядок користування житлом між позивачем та відповідачем суду надано не було, таким чином встановлено, що відповідач втратила інтерес до вказаного житла. Наявність у відповідача права користування житлом, яке належить на праві власності позивачу, перешкоджає позивачу, як власнику, користуватись правами на соціальне забезпечення та отримання пільг на оплату комунальних послуг. Норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є обов`язковими для всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання особи на території України. Відповідно до ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З врахуванням викладеного, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved