Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 10.07.2020 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що 07.09.2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З червня 2020 року вони з відповідачем проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а самостійно позивачка забезпечувати дочку можливості не має. Окрім соціальної допомоги по народженню дитини, яка складає 860 грн., іншого доходу вона не має, вказаних коштів не достатньо на повноцінне утримання дитини та її розвиток. Вона також не може працювати, оскільки, доглядає за дитиною, вважає, що оскільки відповідач є працездатним, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу, так як працює неофіційно. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. 17.07.2020 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 11). 12.08.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов позивачки не визнав та зазначив, що він забезпечує свою дочку всім необхідним, а саме двічі на тиждень здійснює купівлю продуктів харчування, засобів гігієни, та інших товарів для дитини, два дні на тиждень він повністю займається своєю дочкою. Позивачка отримує дохід від надання косметологічних послуг. На даний час він безробітній та немає стабільного доходу. Влаштуватися на офіційну та постійну роботу, на теперішній час, немає можливості, в зв`язку з карантинними обмеженнями. Заощадження, які в нього є, він повністю витрачає на свою дочку та оплату житлово-комунальних послуг, тому можливості на сплату аліментів у розмірі зазначеному в позовній заяві він не має можливості. На його думку, позивачка звернулась до суду з позовом не для поліпшення матеріального становища дитини, а у зв`язку з погіршенням їхніх подружніх стосунків, її позовні вимоги спрямовані на погіршення його фінансового положення, психо-емоційного стану та відносин в сім`ї в цілому. Просить у задоволені позову відмовити (а. с. 18-19). 08.09.2020 року відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав частково, а саме згоден на стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно та просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Справу просив розглядати у його відсутність (а. с.23). 14.09.2020 року відповідачем подано заяву про приєднання до матеріалів справи скріншоти листувань із додатку «Вайбер». Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 07.09.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.09.2020 року шлюб між ними розірвано (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 14.06.2019 року Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки про склад сім`ї від 09.07.2020 року № 144, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «АЛМАЗ 97/2» [PERSON] в тім, що вона проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживає дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Як вказує у позові позивачка, про це також зазначив [PERSON] у відзиві, що він офіційно не працює, не має постійного заробітку. Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються главою 15 СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7 і 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня 2020 року - 1859 гривень, з 1 грудня 2020 року -1921 гривень. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За ч.2 ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя визначається судом з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін, що дитина проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідач офіційно не працює, є фізично здоровим, інших утриманців не має, визнав позов повністю в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до повноліття дитини та в розмірі 1000 грн. аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.07.2020 року та аліменти сплачувати матері [PERSON] . Твердження відповідача у відзиві про те, що позивачка працює та надає косметологічні послуги, суд не приймає до уваги, оскільки у підтвердження вказаних доводів ним не надано належних, переконливих та достовірних доказів. Переписка в додатку «Вайбер» не підтверджує в установленому законом порядку, що позивачка працює та має постійний дохід. При цьому суд також враховує, що позивачкою не обґрунтовано належним чином розмір аліментів 1500 грн. на свою користь до досягнення дитиною трьохрічного віку. Щодо наданих відповідачем копій чеків про купівлю ним підгузків та продуктів харчування, суд не бере їх до уваги, так як це не звільняє відповідача від обов`язку утримувати неповнолітню дитину в силу ст.180 СК України. Вимога позивачки в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено застосування вказаної норми при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. Висновок суду. З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням сімейного та майнового стану позивачки та відповідача, задовільного стану здоров`я сторін, а також враховуючи, що відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини, а також враховуючи, що відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно, суд приходить до висновку стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Також враховуючи, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до трьох років, дитина проживає разом з матір`ю, як зазначає позивачка, відповідач не допомагає матеріально, вказані обставини відповідачем в установленому законом порядку не спростовані, однак, при визначенні розміру стягуваних аліментів на дитину та дружин, суд враховує, що відповідач має окрім дружини на утриманні малолітню дитину, офіційно не працює, не має постійного заробітку, а тому вказаний позивачкою розмір аліментів в сумі 1500 грн. щомісячно, на думку суду буде непропорційним та не співмірним, не відповідатиме інтересам усіх сторін,тому достатнім розміром аліментів в даному випадку буде для позивачки в розмірі 1000 грн. щомісячно, відмовивши в решті вимог за необґрунтованістю. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial