Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Міжрайонний природоохоронний прокурор Київської області (далі-позивач) в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Київська обласна державна адміністрація, Державна інспекція сільського господарства в Київській області відповідно до вимог ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовом до Макарівської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач 1) та [PERSON] (далі - відповідач 2) посилаючись на те, що останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 29,9984 га згідно державного акту серії ЯГ № 316370 з кадастровим номером: 3222788600:04:008:0021 зі зміненим цільовим призначенням, а саме: з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд в адміністративних межах Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області. На виконання постанови Макарівського районного суду Київської області від 21.11.07 у справі № 2-а-800/07 про зобов`язання Макарівської РДА надати дозвіл гр. [PERSON] на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 29,9984 га для зміни її цільового призначення із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд загального користування (скасованої постановою Апеляційного адміністративного суду Київської області від 25.01.2011 року), зобов`язано Макарівську районну державну адміністрацію після виготовлення та перепогодження [PERSON] проекту відведення земельної ділянки прийняти відповідне рішення щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, та зобов`язано Київське обласне головне управління земельних ресурсів надати позитивний висновок землевпорядної експертизи щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки. Макарівською районною державною адміністрацією 10.12.07 було прийнято розпорядження № 5092, яким надано дозвіл гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки загальною площею 29,9984 га для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд в адміністративних межах Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області. В подальшому, Макарівською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 21.02.08 № 816, яким затверджено проект землеустрою, змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 29,9984 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд та надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд та отримано відповідачем 2 на дану земельну ділянку державний акт на право власності серії ЯГ № 316370. Враховуючи, що постанова Макарівського районного суду Київської області була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та скасована постановою Апеляційного адміністративного суду Київської області а розпорядження Макарівської РДА Київської області прийняті на її основі з грубим порушенням норм земельного та містобудівного законодавства, суперечать принципам регулювання земельних відносин в Україні, закріплених в ст. 14 Конституції України а також ст. 5 Земельного кодексу України, тому позивач просив: визнати незаконним та скасувати вищевказані розпорядження Макарівської РДА Київської області та визнати недійсним та скасувати вищевказаний державний акт. Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27.02.2013 року позов задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 10.12.2007 року № 5092; визнано незаконним та скасовано розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 21.02.2008 року № 816; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 316370, кадастровий номер земельної ділянки 3222788600:04:008:0021, виданий на ім`я [PERSON] ; стягнуто солідарно з [PERSON] , проживає в [ADDRESS] , та з Макарівської районної державної адміністрації Київської області на користь держави судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп. Ухвалою суду від 01.10.2019 року заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.02.2013 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 25.10.2019 р. Відповідачам встановлено строк для подачі відзиву на позов. 22.10.2019 р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив, яким останній проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Одночасно з поданням відзиву подав заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 22.01.2020 р. клопотання прокурора Борисюк А.А. про уточнення позовних вимог та залучення співвідповідачів відмовлено. Ухвалою суду від 18.09.2020 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 18.09.2020 р. У судовому засіданні 18.09.2020 року прокурор Пироговська-Гульовата І.С. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Від представника відповідача Макарівської районної державної адміністрації Київської області Пархомчук С.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Рішення просила прийняти за наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Міжрайонний природоохоронний прокурор Київської області відповідно до вимог ст.ст. 20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з позовом для захисту інтересів держави, в особі Київської обласної державної адміністрації га Державної інспекції сільського господарства в Київській області з приводу вжиття заходів щодо скасування незаконних розпоряджень Макарівської районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акту на право власності на землю, посилаючись на те, що постановою Макарівського районного суду Київської області від 21.11.07 у справі № 2-а-800/07 зобов`язано Макарівську РДА Київської області надати дозвіл гр. [PERSON] на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 29,9984 га для зміни її цільового призначення із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд загального користування, зобов`язано Макарівську районну державну адміністрацію після виготовлення та перепогодження [PERSON] проекту відведення земельної ділянки прийняти відповідне рішення щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, та зобов`язано Київське обласне головне управління земельних ресурсів надати позитивний висновок землевпорядної експертизи щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки На виконання постанови Макарівського районного суду Київської області від 21.11.07 у справі № 2-а-800/07 Макарівською районною державною адміністрацією 10.12.07 було прийнято розпорядження № 5092, яким надано дозвіл гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою, щодо зміни цільового призначення земельної ділянки загальною площею 29,9984 га для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд в адміністративних межах Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області. В подальшому, виконуючи вказану незаконну постанову Макарівського районного суду Макарівського районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 21.02.08 № 816, яким затверджено проект землеустрою, змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 29,9984 га із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд та надано дозвіл гр. [PERSON] на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд. На підставі зазначеного розпорядження відповідач 2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 29,9984 га для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд серії ЯГ № 316370, кадастровий номер земельної ділянки 3222788600:04:008:0021. За результатами розгляду апеляційної скарги міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області на постанову Макарівського районного суду Київської області від 21.11.07 у справі № 2-а-800/07 Київським апеляційним адміністративним судом 25.01.11 винесено постанову, якою апеляційну скаргу прокурора задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову гр. [PERSON] до Макарівської районної державної адміністрації, Київського обласного головного управління земельних ресурсів про визнання дій незаконними відмовлено. Суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора щодо незаконності вищевказаного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико - культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 № 502, зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Згідно п. 8 Порядку районна держадміністрація розглядає подані проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов`язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об`єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Відповідно до п. 9 Порядку якщо зміна цільового призначення земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, передбачає використання ділянок для інших потреб, ніж визначених пунктом 8 цього Порядку, районна держадміністрація розглядає проектні матеріали, готує свій висновок з цього питання і подає його разом з матеріалами до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної держадміністрації. Земельна ділянка, яка належала [PERSON] на праві власності, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 29,9984 га, знаходиться за межами населеного пункту с. Юрів та не могло бути змінено її цільове призначення Макарівською районною державною адміністрацією для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських споруд та будівель, так, як відповідно до п. 8 Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, районна держадміністрація приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов`язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об`єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Цей перелік є вичерпний. Проте, грубо порушуючи вимоги земельного та містобудівного законодавства Макарівським районним судом Київської області при винесенні постанови 21.11.07 перебрано на себе повноваження органу виконавчої влади. протиправно зобов`язуючи Макарівську районну державну адміністрацію надати дозвіл на підготовку проекту відведення належної гр. [PERSON] земельної ділянки розміром 29,9984 га для зміни її цільового призначення із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських споруд та будівель. Діючим, чинним законодавством України не передбачено право районної державної адміністрації змінювати цільове призначення земельних ділянок за межами населеного пункту із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських споруд та будівель за відсутності на вказану земельну ділянку генерального плану населеного пункту, містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. На час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанції вищевказаної містобудівної документації на земельну ділянку площею 29,9984 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області (кадастровий номер 3222788600:04:008:0021) не було. Окрім того, суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора щодо незаконності постанови Макарівського районного суду в частині зобов`язання Київського обласного головного управління земельних ресурсів надати позитивний висновок землевпорядної експертизи щодо зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» основними завданнями державної експертизи є організація комплексної, науково обґрунтованої оцінки об`єктів експертизи; перевірка відповідності об`єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам: впровадження передових методів та підвищення якості розробки об`єктів державної експертизи: підготовка об`єктивних та обґрунтованих висновків державної експертизи. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» основними принципами державної експертизи є: законність; незалежність і компетентність при проведенні державної експертизи; об`єктивність досліджень об`єктів державної експертизи; повнота аналізу та обґрунтованість висновків державної експертизи; врахування досягнень науково-технічного прогресу, встановлених стандартів, норм і правил технічної та екологічної безпеки, інших нормативно-правових актів, міжнародних угод; відповідальність за достовірність і повноту аналізу, обґрунтованість висновків державної експертизи. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (далі - експерти державної експертизи). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки. Якщо об`єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок. Позитивні висновки державної експертизи щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією. Об`єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об`єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил. Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов`язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об`єктів державної експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка вибула із категорії земель сільськогосподарського призначення з порушенням вимог чинного законодавства щодо зміни цільового призначення земель, а тому існують всі правові підстави для відновлення становища, яке існувало до порушення на підставі вищевказаних вимог Цивільного кодексу України. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Зважаючи на те, що відповідачем оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку був зареєстрований у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації цього державного акту. Виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3- рп/99 від 08.04.99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Одночасно, згідно із вказаним Рішенням Конституційного Суду України, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пункт 4 рішення Конституційного Суду України у справі №3-ргі/99 від 08.04.99 передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю. Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади. Згідно ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності слід вказати наступне. Так, відповідач у своїй заяві про застосування строків позовної давності вказав, що наявні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою про визнання недійсними державних актів є рішення Макарівського районного суду Київської області від 27.02.2013 року, а саме: як вбачається з матеріалів справи, постанова Макарівського районного суду Київської області у справі № 2-а-800/07 про зобов`язання Макарівської РДА надати дозвіл [PERSON] на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 29,9984 га для зміни її цільового призначення із ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд загального користування постановлена 21.11.2007 року, а природоохоронний прокурор Київської області звертається з позовом до суду в лютому 2013 року. Це свідчить про те, що часовий проміжок між двома подіями становить майже 6 років. Тобто, прокурор, згідно чинного законодавства, мав право звернутись з позовом до 21.11.2010 року, поновити строк позовної давності не просив, та поважності пропуску такого строку в позові не зазначив, а тому відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити на цій підставі. Так, відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦКУ для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обчислення позовної давності в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У такому випадку дата прокурорської перевірки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18). Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року. Відповідно до ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ). При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18). Більше того, 22.03.2017 р. розглядаючи справу № 6-3063цс16 ВСУ підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). На підставі викладеного, судом встановлено, що у даному випадку право, за захистом якого позивач звернувся до суду було порушене. Проте перевіривши обгрунтування заяви відповідача щодо строків позовної давності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для застосування строків позовної давності, а тому позовні вимоги Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області підлягають залишенню без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови у позові судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed