Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача 1. Виклад позиції позивача. 19.03.2020 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн., моральну шкоду в сумі 45000 грн. та процесуальні витрати в сумі 18000 грн., а всього 65011,31 грн. та судові витрати, в тому числі витрати за надання їй правничої допомоги по даному позову. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області з серпня 2016 року до 14 травня 2019 року знаходилася кримінальна справа №152/1155/16-к по кримінальному провадженню №12016020360000207 від 13.06.2016 року по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України. По вказаному кримінальному провадженню вона була визнана потерпілою, оскільки їй заподіяно [PERSON] умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.05.2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин; стягнуто із [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 8000 грн. процесуальних витрат. Відповідно до вироку суду, 13.06.2016 року, приблизно о 10 годині в с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області, на стежці, яка сполучає земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , біля домогосподарства [PERSON] , між останньою та нею виникла суперечка на ґрунті тривалих неприязних відносин, під час якої [PERSON] умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла їй один удар тупою частиною господарської сапи в область передпліччя та два удари по голові. Коли вона намагалася вирвати господарську сапу з рук [PERSON] , остання нанесла їй удар кулаком в обличчя, від чого вона впала спиною на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, [PERSON] схилилася над нею і схопила лівою рукою за волосся, а кулаком правої руки нанесла декілька ударів по голові. Потім, взявши в руки господарську сапу, [PERSON] нанесла їй робочою металевою частиною сапи удар в потиличну частину голови. При цьому, [PERSON] заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в ділянці правого ока, синця на лівому передпліччі, які, відповідно до висновку експерта №66-к від 10.07.2017 року утворились від дії твердого тупого предмету та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Своїми діями [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисно заподіяла їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Заявлений нею у вказаній кримінальній справі цивільний позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, було задоволено частково та стягнуто матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн. та 8000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу. Вказаний вирок було оскаржено в апеляційному порядку. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.09.2019 року вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.05.2019 року відносно [PERSON] скасовано та задоволено заяви обвинуваченої [PERSON] та її захисника Гайдамаки С.В. про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Так, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнено обвинувачену [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України. Її цивільний позов до [PERSON] залишено без розгляду та роз`яснено про право на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. У зв`язку із цим вона звернулася з вказаним позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Вчиненим щодо неї [PERSON] злочином їй заподіяно матеріальну (майнову) і моральну шкоди. Так, майнова шкода пов`язана з витратами на стаціонарне та амбулаторне лікування в сумі 1405,91 грн.; проїзд, в тому числі, до лікарні та на експертизу і назад в сумі 606,50 грн., а разом 2011,31 грн. (1405,91 + 606,50), що підтверджується відповідними документами і, на її думку, підлягає відшкодуванню з відповідача. Окрім майнової шкоди, злочином заподіяно їй моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправними діями відповідача щодо неї. З вини відповідача вона тривалий час змушена була знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, терпіла сильний фізичний біль, не працювала на роботі та вдома по господарству. З вини відповідача вона на тривалий час була змушена змінити свій звичний спосіб життя, не могла нормально спілкуватися з рідними, сусідами, колегами по роботі та оточуючими людьми, соромилася спілкування з односельцями від приниження відповідачем її честі та гідності. З часу вчинення відповідачем щодо неї злочину (13.06.2016 року) минуло приблизно чотири роки (45 місяців), але остання добровільно не відшкодувала їй заподіяну шкоду. Заподіяння їй матеріальної і моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим відповідачем щодо неї кримінальним правопорушенням. Моральну шкоду вона оцінює у 45000 гривень, з розрахунку по 1000 гривень за кожен місяць, що минув з часу вчинення щодо неї протиправних дій. Позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. При розгляді кримінальної справи №152/1155/16-к вона понесла процесуальні витрати, в тому числі, за надану правову допомогу в сумі 18000 грн., що підтверджується відповідними розрахунками та квитанціями до прибуткових касових ордерів, яку повинна відшкодувати відповідач [PERSON] . Крім того, відповідач має відшкодувати понесені нею судові витрати по даній справі. 14.07.2020 року представником позивача [PERSON] адвокатом Кострицею В.С. подано заяву про зменшення позовних вимог (а.с.86-89), в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 1751,09 грн., моральну шкоду в сумі 45000 грн., а всього 46751,09 грн. та судові витрати, в тому числі, витрати за надання позивачу правової і правничої допомоги по кримінальній та цивільній справі відповідно до документів, що будуть подані в судове засідання. Мотивуючи заяву про зменшення позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, питання відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілою стороною у кримінальних справах, які, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України закрито, розглядаються додатково в тому ж кримінальному провадженні за правилами КПК, тому виникла необхідність зменшити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] процесуальних витрат в сумі 18000 грн. і з них виділити витрати, пов`язані з підготовкою та розглядом цивільного позову в кримінальній справі та в даній справі, про що буде подано розрахунок додатково. Крім того, представник позивача обґрунтовує позовні вимоги нормами ЦК України, зокрема, ст.ст.16, 1166, 1167, 1168, 1177, 1192, 1195 ЦК України. Також, представник позивача зазначає, що факт лікування позивача після отримання тілесних ушкоджень підтверджується виписками Шаргородської ЦРЛ, зі змісту яких вбачається перелік лікарських призначень. До переліку входять лікарські препарати та допоміжні засоби. Позовні вимоги щодо придбання ліків підтверджуються фіскальними чеками, які містяться у матеріалах кримінальної справи, так як оригінали їх було додано до цивільного позову у кримінальній справі. Крім того, представник позивача зазначив, що позивач має право на відшкодування витрат, які понесено на придбання дизельного пального, зокрема, 15.06.2016 року, 17.06.2016 року, 21.06.2016 року, чоловіком позивача [PERSON] , який придбавав дизельне пальне для власного автомобіля Volkswagen Transporter з державним номером [NUMBER] , яким він в день скоєння побиття [PERSON] [PERSON] , тобто 13.06.2016 року, відвіз дружину до Шаргородської ЦРЛ; а 14.06., 15.06, 16.06.2016 року провідував дружину в лікарні та придбавав необхідні для її лікування ліки, а також допомагав в пересуванні при відвідуванні лікарів, оскільки остання самостійно не могла це зробити через тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в ділянці правого ока, синця на лівому передпліччі, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №66-к від 10.07.2017 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. До того ж, 17.06.2016 року позивача було виписано з лікарні на амбулаторне лікування та 21.06.2016 року закрито лікарняний лист, про що зазначено в медичних документах та лікарняних листах непрацездатності, у зв`язку із переїздом позивачем також потрачено грошові кошти на придбання пального для автомобіля. Витрати, понесені на поїздки, пов`язані з лікуванням, складають 345,18 грн., а витрати на стаціонарне та амбулаторне лікування складають 1405,91 грн., а всього 1751,09 грн. (345,18 + 1405,91). Окрім того, як зазначено в позові, позивачеві відповідачем заподіяно моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює у 45000 грн. і яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності. У позивача значно погіршився стан здоров`я внаслідок вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, вона була змушена лікуватися, на момент заподіяння тілесних ушкоджень відчувала біль, страждання та приниження. В подальшому у позивача та членів сім`ї було порушено звичний спосіб життя і позивачу доводилося вживати заходів до його відновлення. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Костриця В.С., повноваження якого підтверджуються ордером серії ВН №100477 від 19.03.2020 року (а.с.41), витягом з договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 12.07.2019 року (а.с.42), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити. Позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] внаслідок тривалих неприязних відносин 13.06.2016 року у с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області заподіяла їй тілесні ушкодження тупою частиною господарської сапи в передпліччя та по голові, а потім кулаками по обличчю та голові. В результаті побиття вона отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, лікувалася тривалий час у лікарні приблизно два тижні та амбулаторно впродовж одного місяця, у зв`язку із чим понесла матеріальні витрати на лікування в сумі 1751 грн. Також, протиправними діями [PERSON] їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 45000 грн. і яка полягає в тому, що внаслідок побиття погіршився стан її здоров`я, порушився звичний спосіб життя, оскільки їй слід було лікуватися, замість того, щоб працювати та виконувати звичну роботу по господарству. Крім того, внаслідок побиття [PERSON] вона зазнала фізичних та душевних страждань через перенесений біль приниження, що змусило її вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона не могла тривалий час спілкуватися з колегами по роботі та виходити на роботу, спілкуватися з односельцями, так як на обличчі були помітні сліди побиття, внаслідок чого вона відчувала приниження. Представник позивача [PERSON] адвокат Костриця В.С. просить позов задовольнити з підстав, що в ньому наведені, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.07.2020 року. Так, він здійснював захист інтересів потерпілої [PERSON] під час кримінального провадження. Ним готувався цивільний позов у кримінальному провадженні у інтересах [PERSON] . За наслідками розгляду кримінального провадження вироком Шаргородського районного суду від 14.05.2020 року [PERSON] визнано винуватою за ч.2 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин. Вказаним вироком суду задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 2011,31 грн. та в частині моральної шкоди в сумі 5000 грн., стягнуто процесуальні витрати в сумі 8000 грн. Вказаний вирок скасовано Вінницьким апеляційним судом та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за строками давності, а кримінальне провадження закрито. При цьому, цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду, роз`яснено право звернення з позовом у порядку цивільного судочинства. Понад чотири роки розглядається спір між [PERSON] та [PERSON] , яка формально, з різних надуманих підстав ухилялася від суду, що призвело до закриття кримінального провадження і звільнення відповідача від кримінальної відповідальності. Також, представник позивача адвокат Костриця В.С. пояснив, що кримінальним правопорушенням [PERSON] заподіяно як матеріальну, так і моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах на лікування та поїздки позивача і її чоловіка у лікарню та з лікарні на власному автотранспорті, враховуючи при цьому, що [PERSON] внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень не могла рухатися, у зв`язку із чим саме чоловік [PERSON] приїздив щодня до позивача та придбавав призначені лікарями ліки, допомагав пройти до лікарів, привозив необхідні речі, продукти. На пальне для автомобіля [PERSON] затрачено 345,18 грн. Для придбання ліків позивач витратила 1405,91 грн. Необхідність придбання ліків підтверджується відповідними призначеннями лікарів, зазначеними у стаціонарній та амбулаторній карті. Придбання ліків позивачем та їх вартість підтверджується фіскальними чеками, оригінали яких знаходяться у кримінальному провадженні, так як надавалися до цивільного позову. Деякі чеки на теперішній час не можливо прочитати, але при подачі цивільного позову у кримінальному провадженні вони були читаємі, їх копії наявні у відповідача та прокурора, тому відповідач обізнана про витрати позивача на лікування. До того ж, на аркуші, де містяться чеки у кримінальному провадженні вручну записані всі суми витрат на придбані ліки за кожним фіскальним чеком, що вважає достатнім для стягнення вказаних витрат судом із відповідача на користь позивача. Крім того, адвокат Костриця В.С. пояснив, що позивачеві протиправними діями відповідача заподіяно моральної шкоди, яку [PERSON] оцінила у 45000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що позивач внаслідок нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] тривалий час лікувалася, так як у висновку експерта зазначено про розлад її здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні. Позивач у цей час не могла виходити на роботу у Конатковецький НВК, де вона працює вчителем початкових класів, спілкуватися з колегами, односельцями, так як на її обличчі були видимі сліди від побиття сапою. Тілесні ушкодження, заподіяні [PERSON] [PERSON] , викликали фізичний біль, внаслідок чого позивач страждала фізично та переносила душевні і моральні страждання від цього та від приниження її протиправними діями відповідача. Внаслідок того, що позивач терпіла фізичний біль та душевні страждання, остання не могла нормально спілкуватися з родиною, працювати по господарству та виконувати звичну домашню роботу, що примушувало до зміни звичного способу життя та додаткових зусиль для його відновлення. Отримані позивачем тілесні ушкодження призвели до втрати здоров`я, оскільки наслідки побиття позивач відчуває і сьогодні. Щодо судових\~витрат на\~правничу допомогу\~представник позивача\~ адвокат\~Костриця В.С.\~пояснив,\~що підтримує\~свою заяву,\~зроблену у\~підготовчому судовому\~засіданні та\~заяву позивача\~ [PERSON] \~від 24.11.2020\~року про\~те,\~що позивач\~звертатиметься до\~суду про\~винесення додаткового\~рішення щодо\~судових витрат,\~відповідно до\~вимог ч.8\~ст.141\~ЦПК України.\~Попередній розрахунок\~розміру судових\~витрат позивачем\~ зазначено\~у позові. 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала частково, про що зазначила у відзиві на позов від 29.05.2020 року (а.с.60-65). Крім того, у відзиві відповідач зсилається на те, що позивач [PERSON] висуває позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2011,31 грн. З позовних вимог вбачається, що витрати на лікування складають 1405,91 грн. В якості доказів позивач надала копії аптечних чеків, з яких читається лише 1 фіскальний чек на придбання корнітола в таблетках на суму 24,75 грн. від 21.06.2016 року, проте в листку лікарських призначень стаціонарного хворого [PERSON] призначення записані нерозбірливо, а тому їй невідомо, чи такі ліки призначалися позивачу. В решті аптечних чеків текст взагалі не видно. Позивачем не надана довідка з лікарні про призначення ліків, необхідних для лікування, а також те, що призначені ліки [PERSON] були придбані за власні кошти. Вважає, що надані аптечні чеки, які непідтверджені ні призначенням лікаря, ні доказами придбання їх позивачем за власні кошти , є неналежними доказами. Крім витрат на ліки позивач заявила позов на суму 605,50 грн. на відшкодування витрат на проїзд до лікарні та на експертизу. На підтвердження транспортних витрат позивач надала 1 квиток на проїзд автобусом Вінниця-Шаргород від 17.01.2017 року на суму 55,50 грн., а також 4 фіскальних чеки на придбання пального для автомобіля. Серед наданих фіскальних чеків на пальне один чек на суму 199,97 грн. датований 15.06.2016 року, тоді як в цей час, згідно з листком непрацездатності АГУ №737781 хвора [PERSON] проходила лікування в умовах стаціонару, тому невідомо куди і з якою метою остання мала б переїжджати автотранспортом. З наведеної підстави вважає вказаний чек неналежним доказом. Крім того, вважає неналежним доказом чек на придбання пального на суму 149,97 грн. від 23.03.2017 року, оскільки використання позивачем автотранспорту в цей день ні з лікуванням, ні з необхідністю проходити експертизу пов`язано не було. Два фіскальних чеки на суму 199,96 грн. від 17.06.2016 року та 21.06.2016 року, на думку відповідача, могли б розглядатися судом як докази витрат на автотранспорт в зв`язку з переїздом до лікарні та з лікарні. Проте, крім чеків позивачем не надано розрахунку витрат пального з урахуванням відстані проїзду, марки та технічної характеристики використовуваного автомобіля на підтвердження того, що саме такий об`єм пального, який позначений в чеках, має використовуватися на проїзд до лікарні. Належними доказами підтверджені витрати позивача лише на суму 280,21 грн. Крім того, позивач заявляє позовні вимоги щодо стягнення з неї моральної шкоди в сумі 45000 грн. При цьому, позивач зазначила, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням їй здоров`я, та душевних стражданнях, яких вона зазнала і зазнає у зв`язку з протиправними діями відносно неї. Позивач вказує, що вона тривалий час змушена була знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, терпіла сильний фізичний біль, не працювала і нічого не могла робити вдома по господарству. Натомість, медичні документи, які були подані позивачем до суду в якості доказу свідчать про те, що час лікування, який позивач визначає як тривалий, вимірюється трьома днями лікування в умовах стаціонару та трьома днями в амбулаторних умовах. Позивач зазначає, що через приниження її честі та гідності соромилася спілкуватись з односельцями, змінила свій звичний спосіб життя, не могла нормально спілкуватися з рідними, сусідами, колегами по роботі. Проте, на підтвердження того, в чому саме полягає зміна її звичного способу життя, позивач не вказує. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з неї моральної шкоди у сумі 45000 гривень вважає безпідставними: по-перше, заявлена шкода є неспівмірною із ступенем тяжкості отриманих позивачем тілесних ушкоджень, при цьому не зазначено скільки часу та зусиль було вжито позивачем для відновлення попереднього стану; по-друге, в основу розрахунку розміру моральної шкоди позивач взяла не факт отримання тілесних ушкоджень, їх тяжкість, час лікування та наслідки, а час, який тривав від моменту отримання тілесних ушкоджень до моменту звернення позивачем з позовом до суду, що суперечить критеріям визначення розміру шкоди, передбачених чинним законодавством, зокрема, ст.ст.23, 1167 ЦК України. \~ \~ \~ \~Позивач вимагає стягнути з неї процесуальні та судові витрати в сумі 18000 грн. Оскільки поняття процесуальних витрат в цивільному процесуальному законодавстві відсутнє, їх відшкодування не передбачено чинним законодавством. Правовими нормами цивільного процесуального законодавства передбачені лише судові витрати, види яких та розподіл між учасниками процесу закріплені в главі 8 ЦПК України. Для вирішення питання для розподілу судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, ордер, що підтверджує повноваження особи, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат (квитанції, платіжні доручення, касові чеки, тощо). Тобто, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Проте, в додатку до позовної заяви договір про надання правничої допомоги відсутній, що не дає можливості визначення умов договору щодо порядку та форми розрахунку за надання послуг адвоката, як то передбачено п.2 ч.3 ст.134 ЦПК України. У постанові від 22.12.2018 р. у справі №826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказані в договорі. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У п.9 ч.1 ст.1 вказаного Закону визначено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до ст.19 вказаного Закону, видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під чає розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. \~ \~ \~ \~Отже, оплаті послуг представника позивача адвоката Костриці В.С. мають підлягати лише передбачені умовами договору. Згідно з вимогами ч.5 ст.134 ЦПК України, розмір витрат па оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відтак, вона не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, який складає 18000 грн., виходячи з наступного: 1. під час розгляду кримінального провадження в Шаргородському районному суді потерпілою у справі був поданий позов, в якому висувались вимоги про відшкодування витрат на правничу в розмірі 8000 грн., а при підготовці позовної заяви від 19.03.2020 року позивач свої витрати за цей же період змінила та визначила їх у розмірі 15000 грн., надавши при цьому розрахунок її представника адвоката Костриці В.С., в якому він зазначив обсяг послуг та роботи в пунктах 1-38 розрахунку. При цьому в пунктах 2, 8, 10, 16, 25, 33, 35, 38 зазначені послуги представника потерпілої, які полягали у «складанні та подачі клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та виготовлення копій документів», в той час, як адвокат [PERSON] був ознайомлений з усіма матеріалами кримінального провадження на момент закінчення досудового розслідування, про що свідчить його підпис в протоколі про ознайомлення, та під час судового розслідування стороні потерпілої надавались копії усіх інших процесуальних документів кримінального провадження як стороною обвинувачення так і стороною захисту, що підтверджено звукозаписом судового процесу. Вважає, що додаткове вивчення та зняття копій процесуальних документів є завищенням обсягу послуг та безпідставним збільшенням розміру гонорару на суму 2300 грн. В п.12 розрахунку вказано надання послуги у виді виїзду на місце події та фотографування і виготовлення фото, яка оцінена у 750 грн. В п.26 зазначено про підготовку клопотання про відкриття сторонам по справі та приєднання до матеріалів справи фототаблиць з місця пригоди та збільшення, в зв`язку з цим, позовних вимог на 900 грн. Проте, надання таких послуг не охоплюються повноваженнями адвоката і проведена робота не мала жодного процесуального наслідку, оскільки вказані фото та фототаблиці не були предметом дослідження в судовому провадженні, тоді як розмір витрат на правничу допомогу штучно збільшився на 1650 грн. В п.32 вказано надання послуги у виді складання та подачі до суду клопотання про привід обвинуваченої та отримання інформації в медичному закладі та Укрпошті і застосування перебігу давності притягнення до відповідальності, оцінену у 800 грн., проте, вважає, що питання здійснення приводу обвинуваченої не входить до повноважень представника потерпілої, а необхідності в отриманні інформації в медичному закладі щодо обвинуваченої не було, оскільки суду були надані підтверджуючі документи про перебування її на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що унеможливлювало прибуття в судові засідання. В п.34 зазначена послуга «складання та подача до суду клопотання про надання тимчасового доступу, вартість цієї послуги складає 800 грн., але нічим не підтверджена. В п.п.41, 42 зазначені послуги «виїзд на участь в засіданні Вінницького апеляційного суду», вартість яких становить 3000 грн. Проте, вважає, що доказів на повноваження представника потерпілої адвоката Костриці В.С для участі в апеляційному процесі позивачем не надано, та зазначений час 8 годин, витрачених адвокатом на участь в судовому засіданні, не відповідає тривалості часу судового засідання суду апеляційної інстанції, який зазначений в протоколі ведення судового засідання. Відтак, вважає, що зазначені витрати на правничу допомогу безпідставно завищені на 10200 грн. та не можуть бути задоволені судом. \~ \~ \~ \~За змістом ч.9 ст. 139 КАС, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обгрунтованим і пропорційним до предмета спору. Оцінюючи обсяг послуг та виконаних робіт представником позивача адвокатом Кострицею В.С. необхідно враховувати, що предмет спору не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених адвокатом процесуальних документів не є значним, а тому суд повинен врахувати їх обґрунтованість і пропорційність до предмету спору і, відповідно до ч.6 ст.134 ЦПК України, зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу. Вважаю, що позовні вимоги на відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі не доведені, розміри моральної шкоди не обґрунтовані та не співмірні наслідкам вчиненого правопорушення, а витрати на правничу допомогу не відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт представником позивача. Відповідач [PERSON] у відзиві просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, відповідно до вимог чинного законодавства та з урахування її заперечень та аргументів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про його дату, час та місце, заяв про відкладення судового засідання не подавала. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чаленко Н.В., повноваження якої підтверджуються ордером серії ВН №142052 від 09.06.2020 року (а.с.69), витягом з договору про надання правничої допомоги від 15.05.2020 року (а.с.71), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльність (а.с.70), в судовому засіданні підтримала відзив [PERSON] , уточнивши, що посилання у відзиві на норми КАС України слід читати як відповідні норми ЦПК України, зокрема, п.2 ч.3 ст.141 ЦПК та ч.6 ст.137 ЦПК. Адвокат Чаленко Н.В. пояснила, що [PERSON] дійсно вчинено кримінальне правопорушення, яке розглядалося у кримінальному провадженні, за наслідками розгляду якого наявний вирок Шаргородського районного суду, який скасований Вінницьким апеляційним судом із звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності за строками давності та закриттям кримінального провадження. Винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили. У позові та у заяві про зменшення позовних вимог [PERSON] та її представник зазначають про понесені позивачем витрати на лікування та на заправку автомобіля пальним для поїздок чоловіка [PERSON] у лікарню з метою відвідування позивача, придбання ліків. Разом з тим, придбання ліків позивачем не підтверджено належними доказами. Також, не підтверджено належними доказами необхідність витрат пального позивачем 15-16.06.2016 року, оскільки в цей час остання знаходилася на стаціонарному лікуванні, 21.06.2016 року, так як цього дня [PERSON] не перебувала на стаціонарному лікуванні, а лікувалася амбулаторно. Щодо необхідності понесення витрат на пальне за 17.06.2016 року заперечень не має, але, разом з тим, звертає увагу суду на те, що не підтверджено належними доказами розрахунок витрат з врахуванням відстані та технічних характеристик автомобіля. Щодо моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що керується позицією відповідача, яка не визнає заподіяння нею [PERSON] моральної шкоди. До того ж, вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений [PERSON] , є неспівмірним з тими моральними втратами, про які вказує позивач, та з тими тілесними ушкодженнями, які були наявні у позивача і визначені як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, у зв`язку із чим вважає безпідставним ствердження останньої про тривалий розлад здоров`я та тривалий час лікування. Належними доказами не підтверджено обставини, про які зазначає позивач, зокрема, про втрату звичного способу життя, спілкування, праці та потребу у додаткових зусиллях для відновлення звичного способу життя. При визначенні розміру моральної шкоди, відповідно до усталеної судової практики, суди виходять з принципів розумності, визначеності, справедливості, але позивач не надала належних доказів заподіяння їй моральної шкоди відповідачем та шкідливих наслідків від заподіяних тілесних ушкоджень, які вона терпить до сьогоднішнього дня. Адвокат Чаленко Н.В. просить суд ухвалити законне судове рішення з врахуванням відзиву [PERSON] та її пояснень у судовому засіданні як представника відповідача, проаналізувавши наявні докази на їх відповідність принципам належності, допустимості, достатності, достовірності. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 19.03.2020 року разом із позовною заявою позивач [PERSON] подала заяву про витребування матеріалів справи з архіву суду (а.с.39-40). 2. Представник позивача [PERSON] адвокат Костриця В.С. 09.06.2020 року подав до суду заяву та уточнену заяву про переведення розгляду справи із спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та уточнену заяву; заяву про ознайомлення з матеріалами справи та зняття копій (а.с.68, 72, 77). 3. [PERSON] 22.06.2020 року подала до суду заяву по суті справи відповідь на відзив (а.с.78-79). 4. Представник позивача [PERSON] адвокат Костриця В.С. 02.07.2020 року подав до суду заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог (а.с.81), яку у підготовчому судовому засіданні 02.07.2020 року просив не розглядати у зв`язку із підготовкою заяви про зменшення позовних вимог. 5. 14.07.2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Костриця В.С. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.86-89). 6. 25.09.2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Костриця В.С. подав заяву про надання цивільної справи для додаткового ознайомлення (а.с.105). 7. Позивач [PERSON] 24.11.2020 року подала до суду заяву з процесуальних питань в порядку ст.ст.141, 182 ЦПК України, в якій повідомила про намір впродовж п`яти днів після ухвалення рішення в справі звернутися до суду із заявою про винесення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат (а.с.115). 8. Відповідач [PERSON] 29.05.2020 року подала до суду заяву по суті відзив на позовну заяву (а.с.60-65). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. 17.04.2020 року суддею Шаргородського районного суду Вінницької області задоволено заяву про самовідвід та передано цивільну справу до канцелярії суду для здійснення повторного автоматичного розподілу (а.с.48). 2. 22.04.2020 року проведено повторний автоматичний розподіл справи і визначено головуючого у справі суддю (а.с.50). 3. 22.04.2020 року судом виконано вимоги ч.6 ст.187 ЦПК України щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.51). 4. Ухвалою суду\~від 05.05.2020\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~матеріальної і\~моральної шкоди\~та витрат\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням сторін;\~призначено перше\~судове засідання\~на 09.06.2020\~року;\~визначено дату\~другого судового\~засідання \~18.06.2020\~року \~ (а.с.54-55). 5. 09.06.2020\~року у\~підготовчому судовому\~засіданні задоволено\~заяву представника\~позивача [PERSON] \~ адвоката\~Костриці В.С.\~про перехід\~від спрощеного\~до загального\~позовного провадження,\~про що\~постановлено ухвалу;\~відкрито підготовче\~провадження та\~призначено підготовче\~судове засідання\~на 02.07.2020\~року (а.с.74-75). 6. 02.07.2020 року у підготовчому судовому засіданні судом без виходу до нарадчої кімнати задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Костриці В.С. про неприйняття до розгляду заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог та про відкладення підготовчого засідання для надання строку для підготовки заяви про зменшення позовних вимог (а.с.82). 7. Відповідно до\~ухвали суду\~від 30.07.2020 року у підготовчому судовому засіданні задоволено заяву позивача про витребування з архіву суду для огляду в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №152/1155/16-к та про прийняття до розгляду заяви представника позивача адвоката Костриці В.С. про зменшення позовних вимог; розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 25.09.2020 року (а.с.93-94). 8.\~ 25.09.2020 року судом закрито підготовче провадження, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.10.2020 року та визначено дату другого судового засідання на 28.10.2020 року; встановлено позивачеві та відповідачеві строк для подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив (а.с.101-102). 9. 22.10.2020\~року та\~28.10.2020\~року цивільну\~справу знято\~з розгляду\~у зв`язку\~із перебуванням\~головуючого судді\~у відпустці\~для самоізоляції\~внаслідок захворювання\~на коронавірусну\~хворобу (а.с.106-109). 10. 02.11.2020 року призначено цивільну справу до судового розгляду в судовому засіданні 24.11.2020 року, про що повідомлено сторони та їх представників (а.с.110, 111). 11. В судовому засіданні 24.11.2020 року без виходу до нарадчої кімнати суд ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] та про прийняття до провадження заяви позивача в порядку ст.ст.141, 182 (а.с.116-118). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини із відшкодування шкоди, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, суд встановив, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.05.2019 року у кримінальному провадженні №152/1155/16-к [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин; стягнуто з останньої на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2011,31 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., процесуальні витрати в розмірі 8000 грн. (а.с.7-11). Вказаним судовим рішенням встановлено та визнано доведеним, що 13.06.2016 року приблизно о 10 годині в с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області на стежці, яка сполучає земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , біля домоволодіння [PERSON] між останньою та [PERSON] виникла суперечка на ґрунті тривалих неприязних відносин, під час якої [PERSON] умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , нанесла потерпілій один удар тупою частиною господарської сапи в область передпліччя та два удари по голові. Коли [PERSON] намагалася вирвати господарську сапу з рук [PERSON] , остання нанесла їй удар кулаком в обличчя, від чого потерпіла впала спиною на землю. Продовжуючи свої злочинні дії [PERSON] схилилася над [PERSON] , схопила останню лівою рукою за волосся, а кулаком правою руки нанесла декілька ударів по голові, після чого, взявши до рук господарську сапу, нанесла робочою металевою частиною сапи удар в потиличну частину голови. Внаслідок протиправних дій [PERSON] заподіяла [PERSON] тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми в ділянці правого ока, синця на лівому передпліччі, які, відповідно до висновку експерта за №66-к від 10.07.2017 року, утворилися від дії твердого тупого предмету та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані дії обвинуваченої [PERSON] судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.с.7-11). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.09.2019 року вирок Шаргородського районного суду від 14.05.2019 року відносно [PERSON] , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, скасовано; заяви обвинуваченої [PERSON] та її захисника Гайдамаки С.В. про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження задоволено; на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрито; цивільний позов [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення з таким позовом у порядку цивільного судочинства (а.с.12-16). Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, які сумнівів не викликають. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановленні вироку не допущено. Твердження обвинуваченої [PERSON] про те, що потерпіла оговорила її із-за тривалого конфлікту між ними визнані судом апеляційної інстанції неприйнятними та такими, що спростовуються дослідженими судом доказами. Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції переконана, що вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.ст.65-67 КК України, виходив з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з огляду на що підстави для скасування вироку суду з підстав, що наведені апелянтами в апеляційних скаргах, апеляційним судом не встановлено (а.с.12-16). Разом з тим, оскільки строк давності притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на час розгляду справи апеляційним судом закінчився, остання та її захисник просили суд апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність скасування вироку першої інстанції та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, із закриттям кримінального провадження щодо неї, а позов [PERSON] залишено без розгляду (а.с.12-16). Вказане судове рішення апеляційної інстанції набрало законної сили. Відтак, судовим рішенням Вінницького апеляційного суду від 19.09.2019 року встановлено доведеність винуватості [PERSON] у заподіянні [PERSON] легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, не підлягає доказуванню у цій справі факт заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я [PERSON] . Вирішуючи спір, суд встановив факт заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди [PERSON] як потерпілій від кримінального правопорушення, що мало місце 13.06.2016 року о 10 годині, в с. Конатківці Шаргородського району Вінницької області. Внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, що мало місце 13.06.2016 року, позивач [PERSON] доставлена до Шаргородської ЦРЛ, де перебувала з 13.06.2016 року до 17.06.2016 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Позивачеві проведено діагностичні дослідження, призначене та проведене медикаментозне лікування, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого [PERSON] за №3578 та відповідною випискою з медичної карти №3578, листком лікарських призначень, листком непрацездатності серії АГУ №737781 (а.с.22-25, 20-21, 26, 17). \~ \~ \~ \~ Після цього позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 18.06.2016 року до 21.06.2016 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АГУ №737823, медичною картою амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] (а.с.17, 18-19). \~ \~ \~ \~З 22.06.2016 року позивачеві [PERSON] рекомендовано лікарями Шаргородської ЦРЛ стати до роботи (а.с.17). Виходячи з розрахунку, наведеного позивачем у позові та в заяві про зменшення позовних вимог, [PERSON] призначалися медичні препарати, медичні засоби, які, як стверджує позивач, придбавалися нею за власні кошти, що, як зазначено у позові, підтверджується відповідними фіскальними чеками, квитанціями та вказані витрати на лікування становлять 1405,91 грн. При цьому, суд вважає, що витрати позивачки на лікування на суму 1405,91 грн. не знайшли свого підтвердження належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, оскільки судом не можуть враховуватися фіскальні чеки, квитанції, що не містять інформації про придбані позивачем ліки, про їх вартість, оскільки вони неналежної якості, в них не видно ні дати, ні медичних препаратів, що були придбані. Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Так, судом за клопотанням позивача оглянуто матеріали кримінального провадження №152/1155/16-к, в якому на аркуші 141 тому 1 міститься чотири фіскальних чеки (квитанції), в яких не видно ні дати, ні назви медичних препаратів, які придбавалися. При цьому, суд вважає помилковим ствердження представника позивача про те, що належним доказом понесених витрат на лікування є запис позивача під час підготовки цивільного позову у кримінальному провадженні вартості придбаних нею ліків за кожним фіскальним чеком на аркуші 141 тому 1 оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження №152/1155/16-к, оскільки вказаний запис не містить інформації щодо предмета доказування та на його підставі суд не може встановити наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача. Також, на аркуші 141 тому 1 оглянутого в судовому засіданні кримінального провадження №152/1155/16-к міститься фіскальний чек від 21.06.2016 року №0124458 про придбання медичного препарату під назвою корвитол в пігулках, 100 мг №50, на суму 24,75 грн. Разом з тим, судом не можуть бути враховані вказані витрати позивача на придбання корвитолу в сумі 24,75 грн., оскільки у призначеннях лікарів Шаргородської ЦРЛ відсутній вказаний медичний препарат для лікування [PERSON] . При цьому, суд вважає помилковим ствердження представника позивача у судовому засіданні про те, що позивач не могла надати суду фіскальних чеків належної якості, які втратили свою якість через сплив відповідного часу, але відповідач обізнана із витратами позивача на лікування в сумі 1405,91 грн. та має копії цих фіскальних чеків, на яких видно назви препаратів, придбаних [PERSON] за власні кошти та їх вартість. Так, представник відповідача адвокат Чаленко Н.В. в судовому засіданні заперечувала факт наявності у відповідача копій означених фіскальних чеків належної якості. До того ж, суд звертає увагу, що позивач не була позбавлена можливості та права звернутися у відповідні аптечні установи, де, як вона стверджує, за власні кошти придбавала ліки у період лікування в ЦРЛ, з метою отримання дублікатів фіскальних чеків чи інших доказів на підтвердження факту придбання ліків. Також, позивач та її представник не заявляли відповідного клопотання у підготовчому судовому засіданні та не зазначали, що наявні труднощі у наданні вказаних доказів суду та про їх витребування судом у порядку, встановленому ЦПК України. Крім того, листок лікарських призначень (а.с.26), на який зсилається представник позивача, зазначаючи, що в ньому міститься зазначення вартості медичних препаратів, які придбала позивач за власні кошти, не відповідає листку лікарських призначень, що міститься в матеріалах кримінального провадження №152/1155/16-к на аркуші 143 тому 1, оскільки має дописування кульковою ручкою вартості ліків на копії листка призначень. Таким чином, проаналізовані вище фіскальні чеки відхиляються судом як такі, що є, на думку суду, неналежними, недостовірними, недопустимими та недостатніми доказами на підтвердження обставин, які входять до предмета доказування, і з наведених вище підстав відхиляються як докази заподіяння відповідачем позивачеві матеріальної шкоди в сумі 1405,91 грн. Крім того, судом за клопотанням представника позивача, оглянуто п`ять фіскальних чеків на придбання пального для заправки автомобіля, як стверджує позивач, для приїзду її до лікарні в м. Шаргород з с. Конатківці після заподіяння тілесних ушкоджень 13.06.2016 року, для приїзду чоловіка позивача [PERSON] 14-16.06.2016 року з с. Конатківці в м. Шаргород з метою придбання ліків та допомоги [PERSON] у відвідуванні лікарів, для поїздки у лікарню в м. Шаргород з с. Конатківці чоловіка позивача 17.06.2016 року з метою перевезення [PERSON] з лікарні додому у с. Конатківці, для поїздки позивача 21.06.2016 року на огляд лікарів у Шаргородську ЦРЛ та закриття листка непрацездатності та у зворотному напрямку в с. Конатківці (аркуш 142 тому 1 кримінального провадження №152/1155/16-к). Так, судом встановлено, що позивач дійсно одружена з [PERSON] , що вбачається із паспорта позивача (а.с.6, на звороті), який має у власності автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER пасажирський-В з державним номером [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.91). З розрахунку витрат на проїзд позивача з с. Конатківці в м. Шаргород та у зворотному напрямку на вказаному вище автомобілі вбачається, що встановлені витрати на пальне становлять 8,2 л. на 100 км., що відповідає базовим нормам розходу пального для VOLKSWAGEN TRANSPORTER, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року за №43 (а.с.90, 91 на звороті). Разом з тим, не можуть бути враховані витрати, які понесла позивач на придбання пального для заправки вказаного вище автомобіля 13.06.-16.06.2016 року, оскільки ці витрати не підтверджені належними доказами, зокрема, квитанцією або фіскальним чеком на придбання пального саме 13.06.2016 року, тобто у день її поміщення до Шаргородської ЦРЛ, а враховуючи, що позивач з 13.06.2016 року по 17.06.2016 року, тобто до дня виписки, знаходилася у стаціонарі, то відсутні підстави для врахування витрат на пальне 14.06.2016 року, 15.06.2016 року, 16.06.2016 року. 17.06.2016 року [PERSON] виписана із стаціонару для продовження лікування амбулаторно, а 21.06.2016 року позивач зобов`язана була з`явитися до Шаргородської ЦРЛ на огляд, в результаті якого припинено амбулаторне лікування та рекомендовано 22.06.2016 року стати до роботи, що вбачається із листка непрацездатності (а.с.17), тому є підстави для зарахування судом витрат на закуповування пального у вказані дні в сумі 57,53 грн. та 57,53 грн. відповідно на загальну суму 115,06 грн., оскільки вказані витрати підтверджені належними доказами фіскальними чеками, кількість затраченого пального відповідає кілометражу від місця проживання позивача до місця призначення (Шаргородської ЦРЛ), наведеним у розрахунку (а.с.90, 91 на звороті). Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що на час розгляду справи в суді [PERSON] не відшкодувала позивачеві [PERSON] заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 115,06 грн. у рахунок відшкодування витрат на закуповування пального. Судом встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними, між ними та заподіяною нею [PERSON] матеріальною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і, враховуючи, що відповідач не довела, що матеріальну шкоду завдано не з її вини, а також, враховуючи, що шкода позивачеві не відшкодована, то право позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, порушено і підлягає судовому захисту, а завдана матеріальна шкода відшкодуванню в обсязі 115,06 грн. Крім того, суд дійшов до беззаперечного висновку, що протиправними діями [PERSON] позивачеві [PERSON] заподіяно моральної шкоди, яка є очевидною. Моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] протиправними діями [PERSON] , полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї з боку відповідача, а також в тому, що [PERSON] внаслідок протиправних дій [PERSON] щодо неї була змушена змінити свій звичний спосіб життя, проходити відповідне стаціонарне та амбулаторне лікування, не могла продовжувати активне життя, нормально спілкуватися з рідними та оточуючими людьми, колегами по роботі, були порушені її нормальні життєві зв`язки, що викликано ушкодженням її здоров`я відповідачем внаслідок заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працює вчителем початкових класів Конатковецького НВК, добросовісна та сумлінна, ввічлива, щира, доброзичлива у спілкуванні з працівниками НВК, учнями та їх батьками, користується повагою та авторитетом серед колег по роботі та жителів села, що вбачається із характеристики потерпілої за місцем роботи та проживання (аркуші 47, 48 тому 1 кримінального провадження №152/1155/16-к). Разом з тим, з висновку експерта №66-к від 10.07.2017 року вбачається, що тілесні ушкодження у [PERSON] мали місце, в тому числі, на обличчі у вигляді гематоми в ділянці правого ока (а.с.29-31), що, на переконання суду, викликало почуття приниження у позивача та додаткові переживання внаслідок неможливості активно працювати на роботі, нормально спілкуватися як з колегами по роботі, так з і з рідними та оточуючими людьми. Вказані, встановлені в судовому засіданні факти, неминуче викликають зміни у звичному укладі, способі життя, роботи та спілкування позивача, що не спростовано відповідачем. Судом встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною нею [PERSON] моральною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, тому право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, порушено і підлягає судовому захисту. При цьому,\~завдана [PERSON] \~кримінальним правопорушенням,\~вчиненим [PERSON] ,\~моральна шкода,\~підлягає частковому\~відшкодуванню з\~урахуванням тривалості\~фізичних страждань\~позивача у\~зв`язку з\~ушкодженням здоров`я,\~душевних страждань\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою відповідача\~щодо неї,\~з врахуванням\~порушення нормальних\~життєвих зв`язків\~позивача,\~глибини та\~тривалості моральних\~страждань,\~а також\~з врахуванням\~вимог розумності\~і справедливості\~за обставин\~кримінального провадження\~та встановлених\~у означеній\~цивільній справі\~обставин \~в сумі\~10000\~грн. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, мотиви їх незастосування. Встановлені судом цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України. Згідно із\~ст.3\~Конституції України,\~людина,\~її життя\~і здоров`я,\~честь і\~гідність,\~недоторканність і\~безпека визнаються\~в Україні\~найвищою соціальною\~цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2\~ст.11 ЦК України). Частиною 7 ст.128 КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з\~ч.2\~ст.22\~ЦК України,\~збитками є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку зі\~знищенням або\~пошкодженням речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 ст.1195 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, в тому числі, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За змістом ст.1166 ЦК України, визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно з\~ч.ч.1,\~2\~ст.1166\~ЦК України,\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає,\~в тому\~числі,\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.ч.3,\~4,\~5\~ст.23\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана з\~розміром цього\~відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Пунктом 3 ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що \~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Мотивуючи вимоги заяви про зменшення позовних вимог, представник позивача зсилається на вимоги ст.1192 ЦК України. Разом з тим, вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки регулює способи та порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. VІ. Висновки суду Проаналізувавши усі обставини, які становлять предмет доказування і мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються доказами, наданими сторонами. Так, враховуючи, що позивачем доведено витрати на придбання пального для заправки автомобіля для приїзду з с. Конатківці в м. Шаргород у Шаргородську ЦРЛ та в зворотному напрямку 17.06.2016 року та 21.06.2016 року, то ці витрати в сумі 115,06 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] та користь [PERSON] . Таким чином, підлягає частковому задоволенню позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, виходячи з вимоги ст.ст.1166, 1177, 1195 ЦК України. Крім того, закон ставить можливість покладання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди в залежність від наявності вини заподіювача. Виходячи з аналізу наведеного вище законодавства, суд приходить до висновку, що згідно із статтею 1167 ЦК України, діє презумпція вини заподіювача шкоди, тому не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, виходячи із принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу. \~ \~ \~ \~Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях (зобов`язаннях із відшкодування шкоди) передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду зазначена презумпція не спростована, то вона є підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. \~ \~ \~ \~Враховуючи це, підставою виникнення зобов`язання із відшкодування моральної шкоди є факт її завдання. Оскільки судом встановлено причинний зв`язок між протиправною поведінкою [PERSON] та завданою [PERSON] матеріальною та моральною шкодою, то право позивача [PERSON] на відшкодування матеріальної та моральної шкоди порушено, тому воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає частковому задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача матеріальні збитки в сумі 115,06 грн. та моральна шкода в сумі 10000 грн., виходячи з вимог розумності та справедливості за обставин кримінального провадження, встановлених судом апеляційної інстанції, та обставин означеної цивільної справи. При цьому, суд відхиляє ствердження відповідача у відзиві та представника відповідача у судовому засіданні про те, що позивачеві [PERSON] протиправними діями [PERSON] не заподіяно моральної шкоди, оскільки судом беззаперечно встановлено, що моральна шкода заподіяна, що підтверджується належними та допустимими доказами, проаналізованими вище, і є очевидною. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат щодо судового збору Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Частинами 1,\~2,\~3,\~4\~ст.137\~ЦПК України\~встановлено,\~що витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Частинами 1,\~2,\~3\~ст.141\~ЦПК України\~встановлено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~ на\~ відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на \~позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову \~на \~обидві сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. При\~вирішенні питання\~про розподіл\~судових витрат\~суд враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При зверненні до суду з означеним позовом позивачем не сплачено судовий збір, оскільки [PERSON] звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Позивачем додано до позову ордер ВН №100477 від 19.03.2020 року (а.с.41); витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.07.2019 року (а.с.2); копію свідоцтва адвоката Костриці В.С. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.43). Також, у позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог позивачем та представником позивача зазначено про надання доказів щодо правової допомоги у порядку, встановленому ст.141 ЦПК України, а також 24.11.2020 року подано до суду заяву, відповідно до якої [PERSON] зазначає, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення звертатиметься до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Частиною 8\~ст.141\~ЦПК України\~встановлено,\~що розмір\~витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену позивачем [PERSON] заяву від 24.11.2020 року (а.с.115), питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги.

Outcome: partial