Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зняти (скасувати) арешт, накладений постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50883403/1 від 15 червня 2016 року у виконавчому провадженні № 50883403, на рухоме майно позивача номер запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15867797, тип обтяження - арешт рухомого майна, реєстратор - Нестерук А. І. , філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», Київська обл., стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 840, 80 грн. Відповідач не виказував своєї думки щодо позову, відзив до суду не надходив. ІІ. Процесуальні дії. 19 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 01 вересня 2020 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою від 09 вересня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у справі. 15 жовтня 2020 року позивач подав до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. У судове засідання сторони не з`явилися, інші, окрім зазначених, заяви з процесуальних питань не надходили до суду. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 жовтня 2015 року заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва задоволено позов ПАТ «Златобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, присуджено стягнути з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 570 503, 05 грн, в дохід Держави - 3 654, 00 грн. 01 лютого 2016 року судом видано виконавчий лист на стягнення в дохід Держави, 22 лютого 2016 року - на стягнення на користь банку. 20 квітня 2016 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 50883403 по виконанню виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року у справі № 757/23876/15-ц щодо стягнення з [PERSON] в дохід Держави (в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві) судового збору у розмірі 3 654, 00 грн. 15 червня 2016 року у межах виконавчого провадження № 50883403 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відповідний запис про накладення арешту на все належне [PERSON] рухоме майно. 17 лютого 2020 року ухвалою суду у справі № 757/23876/15-ц [PERSON] поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення від 01 жовтня 2015 року за позовом ПАТ «Златобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно з відомостями з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 66683886 від 03 липня 2020 року, арешт всього рухомого майна, накладений 16 червня 2016 року, о 12:34:59 год., за № 15867797 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50883403/1 від 15 червня 2016 року Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві № 1153/1, не був скасований державним виконавцем одночасно із поверненням виконавчого листа стягувачу. Як встановлено з відповіді від 31 липня 2020 року Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), під час перевірки майнового стану боржника, згідно інформації з реєструючи установ грошових коштів, рухомого та нерухомого майна боржника не виявлено, тому 15 червня 2016 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - Державі (в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві) на підставі пункту 2 частини першої ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Також у листі вказано, що виконавче провадження знищено згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25 грудня 2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, у зв`язку з чим виконавче провадження знищено, тому припинити чинність арешту майна не виявляється можливим. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а відповідно до приписів ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення з позовом до суду за припиненням дії, яка порушує таке право. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині другій статті 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Проте, відсутність на виконанні у відповідача виконавчого провадження, оскільки воно було передано в архів та знищено, унеможливлює застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» та, одночасно, надає позивачу можливість для цього звернення до суду за зняттям арешту на нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що ухвалою суду від 17 лютого 2020 року скасовано заочне рішення суду від 01 жовтня 2015 року у справі № 757/23876/15-ц, на підставі якого було видано виконавчі листи та, відповідно, розпочато виконавче провадження № 50883403/1, у межах якого накладено арешт на рухоме майно [PERSON] згідно з постановою державного виконавця від 15 червня 2016 року. Таким чином, починаючи з часу набрання законної сили судовим рішенням від 17 лютого 2020 року у справі № 757/23876/15-ц, відсутні підстави для подальшого утримання належного позивачеві рухомого майна під обтяженням. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, є такими, що ґрунтуються на законних вимогах, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved