Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2018 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 937,28 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16 197,60 дол. США, та заборгованості за відсотками в сумі 6 739,68 дол. США. До закінчення підготовчого засідання банк змінив предмет позову та заявив до відповідача вимоги про стягнення трьох процентів річних в сумі 69 421,86 грн. та пені в сумі 154 949,65 грн. пославшись на такі обставини. На підставі кредитного договору № 032/699769-KR від 06.08.2008 відповідачу було надано кредит на купівлю автотранспортного засобу в сумі 46 679 дол. США. Свої зобов`язання банк виконав, а відповідач своїх зобов`язань не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Рішенням третейського суду від 24.01.2014 з відповідача була стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 199 730,84 грн. та третейський збір в сумі 2 397,31 грн. Згідно з правовою позицією Верховного Суду після звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме: інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних. Відповідач позов не визнав та мотивував свої заперечення тим, що у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення трьох процентів річних та пені, оскільки з 31.05.2016 у нього відсутня будь-яка заборгованість перед банком за кредитним договором № 032/699769-KR у зв`язку з її фактичною сплатою. Також відповідач заявив про сплив позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних пославшись на те, що заяву про зміну предмета позову було подано більше ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді Шклянки М.П. від 30.05.2018 позовну заяву залишено без руху. 11.07.2018 від позивача надійшли додатки до позову з усунутими недоліками. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. Ухвалою від 12.07.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 28.01.2019. 28.01.2019 у зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладене на 27.05.2019. 27.05.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 27.05.2019 підготовче засідання відкладене на 27.06.2019. 25.06.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 27.06.2019 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладене на 22.07.2019. 18.07.2019 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог. 22.07.2019 судом прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, встановлено строки для подання заяв по суті справи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2019. 06.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог. 05.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив. 11.11.2019 від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») надійшла заява про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача. Ухвалою від 14.11.2019 замінено сторону позивача його правонаступником АТ «Альфа-Банк та відкладено розгляд справи на 25.03.2020. 23.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання. 25.03.2020 у зв`язку з введенням постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні карантинних обмежень розгляд справи відкладено суд відклав розгляд справи на 26.08.2020. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 06.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитором), правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк» і АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] (позичальником) було укладено договір кредиту № 032/699769-KR на купівлю автотранспортних засобів, предметом якого є надання кредитором позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 46 679 дол. США зі строком кредитування до 05.08.2015 (а.с. 5-7). Цільовим призначенням кредиту є оплата придбаного позичальником автомобіля. Згідно з умовами, визначеними у пункті 1.1. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 7,99% річних. Відповідно до пунктів 1.1.1. та 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно погашати заборгованість за кредитом рівними частинами - по 556 дол. США, та сплачувати нараховані проценти у валюті наданого кредиту. У разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення (пункт 4.1.). Згідно з умовами, визначеними пунктом 3.2.3. кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором є застава транспортного засобу, що набувається позичальником по договору купівлі-продажу № ДР-0003663 від 06.08.2008, укладеному між позичальником та ТОВ «Автосаміт ЛТД» (пункт 1.3.). 11.06.2009 сторони уклали договір про внесення змін № 1 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 032/699769-KR від 06.08.2008, за умовами якого збільшили термін кредитування на 24 місяці, тобто до 05.08.2017 (а.с. 8). У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором терміни у 2013 р. банк звернувся до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 1266/13). 24.01.2014 третейським судом було прийняте рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі. Даним рішенням стягнуто зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 16.09.2013, в загальному розмірі 199 730,84 грн., яка складається із: 196 850,64 грн. (еквівалент 24 627,88 дол. США) - заборгованість за кредитом; 1 251,62 грн. (еквівалент 156,59 дол. США) - заборгованість за відсотками; 1 628,58 грн. (еквівалент 203,75 дол. США) - пеня, а також третейський збір в сумі 2 397,31 грн. (а.с. 95-97). На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2014 (а.с. 100) за вищевказаним рішенням третейського суду було видано виконавчий лист, який банк пред`явив до примусового виконання. З наданих відповідачем банківської квитанції та постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 15.06.2016 вбачається, що рішення третейського суду було виконане боржником в повному обсязі 31.05.2016 (а.с. 101, 103). На підтвердження розміру заявлених вимог позивач надав розрахунки, відповідно до яких розмір належної йому з відповідача пені, нарахованої за період з 18.06.2018 по 17.06.2019, становить 154 949,65 грн., а розмір трьох процентів річних, нарахованих за період з 24.01.2014 по 17.06.2019, - 69 421,56 грн. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 цього Кодексу встановлює правові наслідки, які настають у разі порушення зобов`язання. Одним з таких наслідків є сплата неустойки. Неустойка є одним із видів забезпечувальних заходів виконання зобов`язання, які завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність (чинність) залежить від дійсності (чинності) основного правочину. Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз положень вищенаведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що у разі припинення основного зобов`язання право кредитора на нарахування пені також припиняється, але у випадку невиконання боржником судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора останній має право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 цього Кодексу. Верховний Суд у низці своїх рішень сформулював аналогічну правову позицію, суть якої полягає у тому, що невиконання чи виконання не повному обсязі судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми кредитної заборгованості не є підставою для нарахування процентів, пені та інших передбачених кредитним договором сум, а кредитор у такому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (постанова від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, постанова від 12.09.2018 у справі № 186/1974/14-ц, постанова від 12.09.2018 у справі № 473/825/16-ц, постанова від 19.09.2018 у справі № 643/16336/16-ц). За обставинами справи установлено, що у 2013 р. позивач скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до третейського суду відповідно до умов наявного у договорі третейського застереження. Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що засвідчено в рішенні третейського суду та ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва про видачу на підставі цього рішення виконавчого листа. Відповідно до положень статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. З передбачених даною нормою підстав рішення третейського суду може бути оскаржено сторонами та третіми особами протягом трьох місяців з дня його прийняття. Згідно з приписами статті 55 цього Закону рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню. З огляду на те, що рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 24.01.2014 ніким не оскаржувалось і не скасовувалось, дане рішення набрало законної сили в момент його прийняття. Рішення третейського суду, на підставі якого зобов`язання сторін із договірних трансформувалися у зобов`язання, пов`язані з виконанням рішення суду, було виконано відповідачем у повному обсязі 31.05.2016, а відтак з вказаної дати грошове зобов`язання відповідача перед позивачем припинилися. Із заяви про зміну предмета позову та доданих до неї розрахунків вбачається, що позивач нарахував пеню за період з 18.06.2018 по 17.06.2019, а відтак вимоги про її стягнення є явно необґрунтованими і неприйнятним з огляду на законодавство. З цих же підстав суд визнає необґрунтованими і вимоги про стягнення трьох процентів річних, нарахованих після виконання відповідачем рішення третейського суду (31.05.2016). Водночас судом установлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення третейського суду, у зв`язку з чим позивач набув право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, зокрема трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення (2 роки 4 місяці і 5 днів). Разом з тим відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до положень частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За правилами, встановленими частинами 1 та 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Три проценти річних, вимоги про стягнення яких ґрунтуються на законі, нараховані за період з 24.01.2014 по 31.05.2016, а позов про їх стягнення поданий 18.07.2019, тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] в повному обсязі, а саме: в частині вимог про стягнення пені та трьох процентів річних, нарахованих після припинення грошового зобов`язання, - з підстав їх необґрунтованості; в частині вимог про стягнення трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання - з підстав пропущення строків позовної давності. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed