Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

КС «Кредит-СоюЗ» (далі - позивач) через представника за довіреністю (а.с. 15) Ільченка О.С. звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2) про стягнення боргу за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначалося, що 12 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № Чр-0322, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5480,00 гривень строком на 18 місяців. 12 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки № Чр-0322-П, згідно з яким відповідач-2 взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором. Станом на 23 жовтня 2017 року відповідач-1 має заборгованість, що складається з суми кредиту у розмірі 5466,47 гривень, відсотків за користування грошима у розмірі 1887,06 гривень, додаткових відсотків у розмірі 1644,43 гривень. Крім того, позивачем за період з січня по вересень 2107 року нараховано інфляційні втрати, що становлять 557,58 гривень. У зв'язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно 9555,54 гривень та судові витрати. Представник позивача у судові засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі у судові засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання і неповідомлення ним про причини неявки, за відсутності відзиву відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 12 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір № Чр-0322, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5480,00 гривень строком на 18 місяців. Згідно з умовами договору відповідач-1 зобов'язана повернути отриману суму кредиту (п. 1.1 кредитного договору) та сплатити відсотки за користування грошима (п. 3.1 кредитного договору) у строки, передбачені графіком (п. 8.4 кредитного договору). При цьому п. 3.2. кредитного договору встановлено, що у разі несвоєчасного надходження (прострочення планового платежу) повністю або частково з першого дня прострочення, цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком та застосовується процентна ставка в розмірі 90% річних (а.с. 4). 12 грудня 2016 року між позивачем і відповідачем-2 укладено договір поруки № Чр-0322-П, відповідно до умов якого відповідач-2 взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором. Строк припинення поруки сторонами узгоджено тривалістю 8 років з дня укладання договору (п. 4.1 договору поруки) (а.с. 5). Відповідач-1 прийнята у члени кредитної спілки та отримала кредит, що підтверджується копіями заяви-анкети на отримання кредиту (а.с. 6), видаткового касового ордеру від 12 грудня 2016 року (а.с. 7), прибуткового касового ордеру від 12 грудня 2016 року (а.с. 8). У зв'язку з порушенням відповідачем-1 умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість, яку позивач просив стягнути на його користь. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з розрахунку ціни позову, доданого до позовної заяви, борг відповідача-1 станом на 23 жовтня 2017 року становить 9555,54 гривень, з яких 5466,47 гривень - заборгованість за кредитом, 1887,06 гривень - проценти за кредитом, 1644,43 гривень - донараховані проценти за час прострочення, 557,58 гривень - інфляційні втрати (а.с. 3). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, а тому вказана сума заборгованості підлягає до стягнення. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на те, що відповідач-1 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 9555,54 гривень, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням позовних вимог судовий збір слід покласти на відповідачів та стягнути на користь позивача з кожного з них по 800,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved