Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. 1. 31.10.2019 року позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] та договору дарування Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що оспорювані договори укладались з відповідачем без наміру створення правових наслідків щодо реального переходу права власності на об`єкти нерухомого майна. Причиною їх фіктивного відчуження стала участь позивача в дорожньо-транспортній пригоді та спробою уникнення стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої внаслідок зіткнення транспортних засобів /а.с.2-7/. 3. Відповідач та його представник категорично заперечували щодо задоволення заявлених позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, стверджуючи, що дійсною причиною відчуження позивачем об`єктів нерухомого майна була наявність перед ним заборгованості та відсутність реальної можливості їх повернути /а.с.114-119/. Окрім того, [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності /а.с.137/. 4. Приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. позицію щодо заявленого [PERSON] позову не висловила, надіслала заяву про розгляд справи без її участі /а.с.171/. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 5. 31.10.2019 року позивач одночасно з поданням позову надав клопотання про витребування доказів та заяву про забезпечення позову /а.с.53,62-67/. 6. 14.11.2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності /а.с.114-119,137/. 7. 25.11.2019 року позивачем надано відповідь на відзив відповідача /а.с.151-158/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 8. Ухвалою суду від 01.10.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та відмовлено в заяві про забезпечення позову /а.с.79-80,75-77/. 9. Судом, на виконання вимог п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, було роз`яснено учасникам судового процесу про наслідки вчинення або ж невчинення ними відповідних процесуальних дій, однак сторони, будучи представлені в судовому засіданні професійними адвокатами, скористались власними процесуальними права на власний розсуд. IV. Пояснення учасників справи /позивача та відповідача/. \~ \~ \~ \~10. Позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Позивач і в судовому засіданні підтвердив, що саме відповідач ініціював та наполягав на укладенні оспорюваних договорів, підтвердивши бажання останнього в настанні реальних наслідків визнання за ним права власності на об`єкти нерухомого майна /див. п.2/. \~ \~ \~ \~11. Відповідач та його представник категорично заперечували на задоволенні позовних вимог /див. п.3/. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 12. З обставин, які згідно з ч.1 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, з огляду на відсутність обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.02.2010 року було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] та 11.03.2010 року договір дарування Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] а.с.87,103/. 13. 25.02.2010 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належні йому на праві власності: Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] та Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] позивачеві по справі [PERSON] /а.с.109/. 14. Постановою Голосіївського районного суду м. Київ від 20.05.2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /а.с.127/. 15. Рішенням Голосіївського районного суду м. Київ від 27.04.2010 року в частині задоволення позову ТОВ «Агротранссервіс» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до [PERSON] відмовлено. 16. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 17. Позивач в обґрунтування підстав заявленого позову посилається на фіктивність оспорюваних договорів, оскільки вони укладались з метою уникнення стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої внаслідок зіткнення транспортних засобів. 18. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. 19. Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Фіктивним можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. Якщо ж одна сторона діяла без наміру створити юридичні наслідки, а інша сторона такий намір мала, правочин не може бути визнаний недійсним. VІ. Оцінка Суду. \~ \~ \~ \~20. В судовому засіданні встановлено, що оспорювані договори були укладені сторонами, а визначені ними об`єкти нерухомого майна належали на праві власності [PERSON] , який мав беззастережне право розпоряджання ними. \~ \~ \~ \~Як вбачається з вступної частини договорів купівлі-продажу та дарування, [PERSON] та [PERSON] при укладенні договорів усвідомлювали значення своїх дій та правові наслідки укладених правочинів. Окрім того, нотаріус роз`яснив останнім і наслідки вчинення фіктивного правочину, жодних застережень договори не містять. Відчуження [PERSON] відповідачеві нерухомого майна відбулось (05.02 та 11.03.2010 року відповідно), тобто ще до моменту ухвалення 27.04.2010 р. рішення Голосіївським районним судом м. Київ цивільній справі про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 21. Частиною 3\~ст.2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у\~ст.12 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 22. Враховуючи підстави заявленого позову, позивач має процесуальний обов`язок належними та допустимими доказами довести фіктивність оскаржуваних договорів, оскільки в протилежному випадку їх недоведеність є підставою для відмови від позову. Як вбачається з матеріалів справи та позиції відповідача, останній стверджує, що укладення оспорюваних договорів було зумовлено наявністю в [PERSON] перед ним значних грошових боргів, які він не мав фінансової можливості повернути. Окрім того, відповідач усвідомлював юридичні наслідки укладення вказаних договорів та бажав настання їх цивільно-правових наслідків, категорично заперечуючи власну обізнаність щодо участі позивача в ДТП та судового провадження про стягнення з нього матеріальної шкоди, завданої внаслідок зіткнення транспортних засобів. 23. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем та його представником, всупереч процесуального обов`язку, в розпорядження суду належних та допустимих доказів не надано, намагаючись перекласти тягар доведення обставин, які є предметом доказування на відповідача, що не узгоджується з принципом змагальності. 24. Доводи позивача та його представника про те, що за оспорюваними договорами майно відчужувалось з метою унеможливлення виконання у майбутньому судового рішення про стягнення заборгованості є непереконливими.\~ Так, як вбачається з доводів позовної заяви, саме відповідач був ініціатором укладення договорів, тобто, його дії були спрямовані на набуття права власності на об`єкти нерухомого майна /абз.4-6 арк.2 позовної заяви/, однак в подальшому позивач вказує про усвідомлення [PERSON] в момент їх підписання фіктивності правочинів /абз.2 арк.4 позовної заяви/, що є взаємовиключним. Більше того, в даному випадку власне сам позивач констатує активні дії відповідача в частині його переконання щодо доцільності укладення спірних договорів, тим самим визнаючи усвідомлення ним правових наслідків оспорюваних правочинів та бажання їх настання. Згідно відповіді позивача на відзив, останній також вказує на помилкове усвідомлення ним дійсних намірів [PERSON] , що також вказує на реальність волевиявлення його як покупця, так і обдарованого /а.с.157/. 25. Слід також звернути увагу і на достатньо тривалий строк з моменту укладення договорів до моменту подання позову до суду, що також в сукупності з іншими доказами спростовує доводи позивача про їх фіктивність. Відсутність спору як підстава не звернення до суду в даному випадку є нерелевантною, оскільки як стверджує позивач оспорювані договори укладались саме з метою унеможливлення стягнення матеріальних збитків на підставі рішення суду, однак з моменту його ухвалення (27.04.2010 р.) минуло більше 9 років і жодних дій щодо відновлення власника майна сторонами не вчинено. Окрім того, на момент укладення договорів в позивача не існувало жодних зобов`язань зі сплати матеріальної шкоди, завданої внаслідок зіткнення транспортних засобів, тобто відчуження майна відбулось ще до ухвалення судового рішення /див. п.15/. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно актуальної на момент розгляду справи, право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] , що свідчить про виконання останнім умов оспорюваних договорів купівлі-продажу та дарування /а.с.169-170/. 26. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. 27. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] після відчуження вище вказаних об`єктів нерухомо майна продовжував ним володіти та користуватись, не є визначальним за фактичних обставин справи, оскільки реальне бажання настання цивільно-правових наслідків у відповідача за оспорюваними договорами не спростовано. Понад те, як вбачається з відповіді на відзив, позивач вказує, що відповідач фактично вимусив його укласти правочини, а відтак твердження про відсутність в учасників правочинів намірів створити юридичні наслідки є безпідставним /а.с.154 абз.4/. 28. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 та постанові Верховного суду від 30.10.2019 року у справі №563/1449/16-ц. Підстав для відступлення від висновків, що викладенні постановах касаційної інстанції, суд не вбачає. 29. Враховуючи недоведеність позивачем фіктивності оскаржуваних договорів, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. VІІ. Розподіл судових витрат. 30. Відповідно до положень ст.265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. 31. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 11.11.2019 року уклав договір №164 про надання правничої допомоги з АО «Логос» /а.с.120-122/. Повноваження адвоката Джури С.П. у суді підтверджується ордером серії ЧН № 080207 /а.с.124/. Згідно з квитанцією від 13.11.2019 року [PERSON] перерахував АО «Логос» 5000 грн з в рахунок оплати за надання правничої допомоги /а.с.110/. Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката,

Outcome: approved