Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Львівське КП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просить, з уточненням позовних вимог, стягнути з [PERSON] в їхню користь 3% річних в сумі 888,85 грн. та інфляційні втрати \~- 7689,52 грн. від суми заборгованості за теплопостачання. Позов мотивують тим, що 01.10.2011 року між Львівським МКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №566/Г. Відповідно до умов договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобовязувалось постачати теплову енергію в гарячій воді до приміщення, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Кубійовича, 31, що належить відповідачу, а остання зобовязувалася її отримувати і оплачувати за встановлення тарифами на умовах і в терміни, передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі. Згідно п.6.3 договору, укладеного між сторонами, споживач зобовязаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої енергії в розрахунковому періоді. Відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії не виконує. Відтак, станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача за період з 01.05.2013 року по 01.04.2015 року складала 20407,92 грн. На підставі ст.625 ЦК України, ЛМКП «Львівтеплоенерго» нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 888,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 7689,52 грн. на суму простроченого грошового зобовязання. Представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» - [PERSON] в судовому засіданні подав клопотання про зменшення позовних вимог, у звязку з частковим погашенням заборгованості та просить стягнути з відповідача 888,85 грн. 3% річних та 7689,52 грн. - інфляційних втрат. Представник відповідача Попів [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо розрахунку позивача 3% річних та інфляційних втрат, однак вважає, що таку слід зменшити та стягнути лише за останній рік, оскільки позовна давність щодо пені становить один рік. Крім цього, у відповідачки тяжке матеріальне становище, остання погасила основну суму боргу, а тому просить позов задоволити частково. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Відповідно до ч.1\~ ст.15 ЦПК\~ суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2011 року між відповідачем [PERSON] та позивачем Львівське КП «Львівтеплоенерго» укладено договір №566/Г, згідно якого останнє взяло на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді до приміщення в будинку із загально будинковою системою теплопостачання у м. Львів на вул. Кубійовича, 31, а споживач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Пунктом 10 визначено дію договору, зокрема, що такий діє до 01.10.2012 року, а також його припинення у випадках: закінчення строку, на який він був укладений, взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення судом, ліквідації сторони. Припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати вартості спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Отже, судом встановлено, що [PERSON], уклавши договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, тобто будучи споживачем таких послуг, наданих позивачем, прострочила виконання грошового зобовязання. Договір №566/Г (згідно його умов) вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії (01.10.2012 року) про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Відтак, заборгованість [PERSON] за договором №566/Г підставно нарахована позивачем станом на день подання позову до суду, оскільки відповідачкою письмово не заявлено про розірвання даного договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором №566/Г, яка виникла за період з 01.05.2013 року до 01.04.2016 року, розмір такої становила 20407,92 грн. Однак, за час розгляду справи відповідачкою заборгованість в сумі 20407,92 грн. було погашено повністю, що підтверджується квитанцією № 6 від 05.10.2016 року. Стаття 625 Цивільного кодексу передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у спорі про застосування наслідків порушення грошового зобовязання (справа № 6-113 цс 14, постанова від 01.10.2014 року), будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2\~ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням наведеного, внаслідок невиконання відповідачем умов договору № 566/Г від 01.10.2011 року, у неї наявний обовязок компенсувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення грошового зобовязання. Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 01.05.2013 року до 01.04.2016 року. В основу розрахунку покладає суму боргу в розмірі 20407,92 гривень. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3-ох% річних від простроченої суми та розрахунок суми, на яку збільшився борг [PERSON], внаслідок інфляційних процесів, то розмір таких становить, відповідно, 888,85 грн. та 7689,52 грн., а всього 8578,37 грн. заборгованості. Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1387,00 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved