Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 07 листопада 2006 року, позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На даний час у позивача змінився сімейний та матеріальний стан, у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів і визначити їх у твердій грошовій сумі 150 гривень на місяць та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами. Представник позивача (а.с. 28) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та суду пояснив, що той із відповідачем має сина [PERSON], на якого сплачує аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З квітня 2010 року [PERSON] проживає із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу і має з нею двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з економічною кризою, масовим звільненням працівників, скороченням робочих місць за місцем його проживання, з 2010 року [PERSON] не має постійної роботи і має нерегулярний, мінливий дохід. Крім того, його діти від іншої жінки часто хворіють, лікування потребує значних коштів, які він намагається заробити, беручись за будь-яку роботу. В даний час позивач працює по найму на Привозі в м. Одеса і його місячний дохід складає 900 гривень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила: Позивач залишив її ще до народження сина [PERSON] і ніколи не цікавиться ні його життям, ні умовами проживання, ні навчанням, ні здоров'ям. Вся відповідальність за сина лежить на її плечах. Позивач ніколи належним чином не виконував рішення суду про сплату аліментів і має перед нею заборгованість понад 18 тисяч гривень. Вона не може пробачити йому цей борг, а також не може за сьогоднішньої ситуації із знеціненням гривні погодитися на розмір аліментів нижчий, від визначеного законодавством мінімуму. Вона також має на утриманні ще одну малолітню дитину від іншого шлюбу, в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, але і в такій ситуації знаходить можливість заробити гроші на достойне утримання дітей. Просить відмовити в позові. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8). На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2006 року (а.с. 1) із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2006 року до його повноліття. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що він з квітня 2010 року проживає у незареєстрованому шлюбі із [PERSON] і має з нею двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 9, 10, 18). Крім того, на даний час позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі: не може знайти постійну роботу, має нерегулярний, мінливий дохід (а.с. 19, 20, 21). На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ч. 2 ст. 197 СК України позивач заявив до суду цей позов. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розрахунками заборгованості по аліментах, виданими головним державним виконавцем та затвердженими начальником ВДВС Могилів-Подільського МРУЮ за 2006-2015 роки (а.с. 12-17) стверджується, що [PERSON] з року в рік допускав заборгованість по аліментах, сплачуючи їх у меншому, ніж передбачено законодавством і виконавчим документом розмірі, або ж взагалі не сплачуючи їх, як, наприклад у 2014 році. Станом на лютий 2015 року у [PERSON] утворилась заборгованість по аліментах перед [PERSON] у розмірі 19578 гривень 34 копійки. Отже, суд вважає, що позивач не довів суду, що виконанням рішення суду про стягнення аліментів на сина від першого шлюбу, він ставить у важке і скрутне матеріальне становище двох інших своїх малолітніх дітей (а.с. 9,10). Зокрема, позивач не виконує належним чином рішення Мурованокуриловецького районного суду від 07 листопада 2006 року: протягом двох останніх років сплатив аліменти на утримання сина [PERSON] у сумі 1100 гривень, він абсолютно не цікавиться дитиною, не провідує його, не переймається проблемами та станом його здоров'я. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них. Дана норма містить вичерпний перелік підстав для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. З наданих позивачем і перерахованих вище доказів, вочевидь слідує, що матеріальний та сімейний стан позивача змінився таким чином, що він не може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ? від заробітку, оскільки уже тривалий час не працює, має іншу сім'ю, ще двох малолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що позивач з 2010 року ніде не працює, отримує дохід із періодичних заробітків, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі підлягає до задоволення. Одночасно у ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років становить: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень. Тобто, розмір аліментів на одну дитину віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років на момент розгляду справи в суді не може бути меншим, ніж 385 гривень 80 копійок (1286 грн. х 30%= 385 грн 80 копійок). Таким чином, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини, буде визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 385 гривень 80 копійок. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, позивач у поданому ним позові ставить вимогу про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 18 326 гривень 34 копійки, посилаючить на положення ч. 2 ст. 197 СК України. Дана норма статті передбачає можливість звільнення платника аліментів від заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відсутність постійного місця роботи, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов'язків по сплаті аліментів. Крім того, позивачем не надано доказів тяжкої хвороби, великих затрат коштів на лікування або існування інших поважних обставин, що потягли утворення заборгованості та мають суттєве значення для вирішення питання щодо звільнення від заборгованості. Суду не надано доказів погіршення матеріального становища [PERSON] з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів по даний час, не надано доказів про намагання працевлаштуватись та відмову у прийнятті на роботу. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні думки сторін процесу, враховуючи, що позивач, будучи батьком дитини, має такий самий обов'язок утримувати сина, як і відповідач, також враховуючи, що він не надав суду достатніх доказів існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, які були б підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд приходить до висновку, що у цій частині позову слід відмовити у зв'язку з його необгрунтовністю та безпідставністю. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стягувачі аліментів (в цій конкретній справі - відповідач) звільнені від сплати судового збору. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 31) відповідач змінила прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON] (а.с. 29).

Outcome: partial