Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: 08.10.2019р. позивач [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом до Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позов тим, що [INFO] померла її мати, після її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину позивач прийняла, звернувшись до Іванківської районної державної нотаріальної контори (спадкова справа №315/2019). 24.09.2019р. при зверненні позивача до Іванківської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, тому має право на спадкове майно, що належало спадкодавиці. Просить суд визнати за нею, право приватної власності на спадкове майно її матері - [PERSON] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . 08.09.2020р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який було уточнено до початку розгляду справи по суті про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту неприйняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном, після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, мотивуючи позов тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якого входить: житловий будинок с господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,50 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , права на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Спадкоємцями за заповітом та за законом після померлої [PERSON] є її донька [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак до нотаріуса не звертався для оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно. [INFO] [PERSON] помер, та спадкоємцем після його смерті є його донька [PERSON] . 07.08.2019р. [PERSON] , звернулась до Іванківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців не має. Однак їй було достовірно відомо про наявність інших спадкоємців. Разом з тим, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , та одноособово набула права власності на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Вважає, що зазначене свідоцтво видано з суттєвими порушеннями вимог закону та підлягає визнання його недійсним. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 09.10.2019р. у справі відкрито провадження. 15.11.2019р. до суду надійшла заява про залучення третьої особи по справі [PERSON] . Ухвалою від 25.11.2019р. залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 20.01.2020р. витребувано з Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області (державний нотаріус Воробей Т.П.) копію нотаріальної справи № 315/2019. 28.01.2020р. до суду надійшла спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа №315/2019). 08.06.2020р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, визнання права вланості на спадкове майно. Ухвалою від 09.08.2020р. цивільну справу №366/2444/19 (провадження №2/366/75/20) за позовом [PERSON] до Заруддянської сільської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права вланості на спадкове мацно об`єднати із справою №366/716/20 (провадження №2/366/320/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Заруддянська сільська рада та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, та розглянути в одному провадженні. Ухвалою від 15.09.2020р. закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду. Розпорядженням № 70 від 21.09.2020 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, згідно рішення Вищої ради правосуддя № 2641/0/15-20 від 17.09.2020 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Іванківського районного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» та наказу голови суду № 2-к від 18.05.2020 року «Про відрахування від штату судді [PERSON] » відраховано суддю зі штату Іванківського районного суду Київської області. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 року, головуючим по даній справі призначено суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 23.11.2020р. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 04.02.2021р. замінено Заруддянську сільську раду Іванківського району Київської області як відповідача у справі на Іванківську селищну раду Вишгородського району Київської області, як правонаступника. Для повного та всебічного спору у судових засіданнях за клопотанням учасників судового процесу неодноразово оголошувалась перерва з метою витребування необхідних документів. Позиції сторін: Позивач [PERSON] та його представник позивача - адвокат Грек А.Б. позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі, дали аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Щодо позовних вимог [PERSON] просили відмовити. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Вовк С.О. позовні вимоги [PERSON] підтримали, дали пояснення, аналогічні викладені в позовній заяві. Представник третьої особи (за позовом [PERSON] ) - нотаріус Іванківської державної нотаріальної контори Київської області Воробей Т.П. звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, зазначили, що з позовною заявою [PERSON] до Заруддянської сільської ради, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно та позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Заруддянська сільська рада Іванківського району Київської області , Іванківська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання факту неприйняття [PERSON] спадщини, встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, визнання права власності на спадкове майно, ознайомились, заперечень не мають. Представник третьої особи (за позовом [PERSON] ) - в судове засідання представник не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він був сусідом померлої [PERSON] . За час життя [PERSON] до неї постійно приїздив син [PERSON] та інколи [PERSON] . Після смерті [PERSON] син покійної [PERSON] робив ремонтні роботи в спірному будинку та обробляв земельну ділянку. Зазначив, що [PERSON] була присутня на похоронах матері [PERSON] , та більше в спірний будинок не приїздила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він був сусідом померлої [PERSON] . В спірний будинок постійно приїздив покійний [PERSON] , ремонтував та користувався зазначений будинком. [PERSON] після смерті матері не приїжджала. Під час життя матері [PERSON] її донька [PERSON] приїздила рідко. На теперішній час в будинку ніхто не проживає. Встановлені судом обставини та застосовані норми права. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 04.12.1962 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.11.1982р. [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з наступного: -земельної частки (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194; -житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами. Як вбачається із матеріалів справи, 24.09.2019р. через 20 років після смерті матері позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , її донька [PERSON] звернулась до Іванківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Нове життя», та житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в якій вказала неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців немає. На підставі поданої заяви державний нотаріус Воробей Т.П. зареєструвала спадкову справу після смерті матері [PERSON] та видала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що належало гр. [PERSON] на підставі сертифікату серії КВ №0150901 виданого Іванківською районною державною адміністрацією в 1997 році та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №194. (спадкова справа №315/2019 рік, зареєстровано в реєстрі за №1940). Отже, при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) [PERSON] зазначила неправдиві відомості про відсутність інших спадкоємців. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2019р. державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок. За даними нотаріальної контори після [PERSON] , спадщину прийняла [PERSON] . Інших спадкоємців не має. Однак, за час життя [PERSON] було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого, [PERSON] на випадок своїх смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на нень смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] і сину [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 03.03.1983 року. 22.11.2019 р. [PERSON] звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості та житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, встановлено, що Іванківською районною державною нотаріальною конторою, було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] . Для встановлення кола спадкоємців, після померлої [PERSON] було направлено запит до Іванківської районної державної нотаріальної контори для отримання копії спадкової справи. З матеріалів наданої спадкової справи, встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори є донька [PERSON] - [PERSON] . Беручи до уваги зазначені обставини, Ірпінська міська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та житловий будинок, так як [PERSON] не прийняв спадщину, після смерті матері [PERSON] . Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св 1 8) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування -утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є [PERSON] , є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними. Враховуючи, що видача Свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) [PERSON] суперечить вимогам діючого законодавства, таке Свідоцтво має бути визнане судом недійсним. Щодо вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок та земельну частку (пай). Оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). За змістом ст. 1261 у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є донькою спадкодавиці [PERSON] , внаслідок чого вона відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась 24.09.2019р. через 20 років після смерті матері позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Нове життя», та житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , в якій вказала неправдиву інформацію про те, що інших спадкоємців немає. З аналогічною заявою 22.11.2019 р. [PERSON] звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП «Нове життя», розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості та житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.09.2019р. державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на будинок. За даними нотаріальної контори після [PERSON] , спадщину прийняла [PERSON] . Інших спадкоємців не має. Беручи до уваги зазначені обставини, Ірпінська міська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) та житловий будинок, так як [PERSON] не прийняв спадщину, після смерті матері [PERSON] . Однак, за час життя [PERSON] було складено заповіт від 12.05.1990 року, відповідно до якого, [PERSON] на випадок своїх смерті зробила таке розпорядження: належний їй жилий будинок з надвірними будівлями в все своє майно, з чого б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на нень смерті і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] і сину [PERSON] . Зазначений заповіт не брався до уваги нотаріусів. Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018р.), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, як роз`яснено Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.1. Інформаційного листа від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Однак, у справі яка розглядається, нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не було враховано заповіт складений під час життя спадкодавиці [PERSON] , та не визначено коло спадкоємців, що сталось внаслідок недобросовісних дій [PERSON] , які вчиняються нею всупереч вимогам ч. 3 ст. 13 ЦК України. [PERSON] , вчинила всі необхідні дії для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , однак на зазначену спадщину має право і [PERSON] . Натомість, звертаючись до суду з даним позовом про визнання права власності позивач [PERSON] в первісному позові та позивач [PERSON] по суті просять суд перебрати на себе повноваження нотаріуса щодо оформлення спадщини, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду. Враховуючи викладене, у задоволенні позову [PERSON] до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області,третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області та Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити, оскільки спадкодавцям необхідно звернутись до нотаріальної контори, для оформлення своїх спадкових прав у встановленому законом порядку з урахуванням заповіту. Щодо встановлення факту неприйняття [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Натомість, [PERSON] звернулась до суду з позовом про неприйняття спадщини її тіткою [PERSON] , факт прийняття якої, як вбачається із спадкової справи №315/2019 до майна померлої [PERSON] (а.с.73-86), вже встановлений нотаріусом. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині неприйняття спадщини [PERSON] , оскільки вважає, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, а тому, відповідно, інші докази надані позивачем, суд не розглядає. Щодо встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст.548 ЦК України ( в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно з положеннями ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК ). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд виходить з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Проте [PERSON] не звертався до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто не оформив документи, які посвідчують право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що нотаріальна контора не відмовляла [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Тому суд не вбачає підстав для встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. В решті вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити.

Outcome: partial