Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 14.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], у якому просить про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначивши їх у розмірі третини (1/3 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 1530 грн. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що з відповідача на її користь на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.06.2013 року у справі №152/882/13-ц стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, про що видано виконавчий лист. З дня присудження аліментів минуло приблизно чотири роки, змінилося законодавство та рівень життя, підвищилися ціни та соціальні гарантії. Розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей, є меншим від мінімального розміру, встановленого ч.2 ст.182 СК України, тому він не достатній для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Крім того, відповідач допустив виникнення заборгованості по аліментах. Ці обставини змусили її звернутися з вказаним позовом до суду. Вона вважає, що визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно забезпечить інтереси дітей, їх гармонійний фізичний, розумовий, духовний розвиток. Нею вживалися заходи врегулювання спору у добровільному порядку, але відповідач не бажає сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, тому, з метою звернення до суду вона звернулася до адвоката Лисько В.П. для надання їй професійної правничої допомоги. За надання правничої допомоги нею сплачено 1530 грн., вказану суму судових витрат просить стягнути з відповідача. 11.04.2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що зменшує вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1530 грн., а в решті позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей підтримує в повному обсязі (а.с.32). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 15.03.2018 року (а.с.25-26). 11.04.2018 року відповідач [PERSON] подав до Шаргородського районного суду заяву про визнання ним позовних вимог [PERSON] до нього про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей з врахуванням заяви позивача від 11.04.2018 року про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги (а.с.33). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 11.04.2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що зменшує вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1530 грн. (а.с.32). 2. 11.04.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання ним позовних вимог [PERSON] до нього про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей в редакції заяви позивача від 11.04.2018 року про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги (а.с.33). Інших заяв, клопотань від позивача та відповідача у означеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 15.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 12.04.2018 року без повідомлення (виклику) сторін, роз'яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову (а.с.25-26). 2. Оскільки, відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі, в тому числі, зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, то суд вважає, що заява позивача [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог від 11.04.2018 року підлягає прийняттю до провадження. 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2007 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.02.2013 року (а.с.7). Від спільного проживання у шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, відповідно, серії [NUMBER], [NUMBER] (а.с.6, 5). На користь позивача з відповідача [PERSON] за заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.06.2013 року у справі №152/882/13-ц на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 450 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24.04.2013 року і до досягнення дітьми повноліття, про що видано виконавчий лист 11.06.2013 року. Вказана обставина підтверджується копією заочного рішення суду від 07.06.2013 року у справі №152/882/13-ц та копією виконавчого листа №152/882/13-ц, що виданий Шаргородським районним судом 11.06.2013 року (а.с.9-10, 11). Таким чином, позивач [PERSON], як одержувач аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом. З розрахунку заборгованості по аліментах, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей від 01.02.2018 року, виданого державним виконавцем, вбачається, що відповідач має заборгованість по аліментах в сумі 405 грн. (а.с.12-14). З довідок виконкому Мурафської сільської ради від 27.02.2018 року за №№629, 630 вбачається, що діти сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з матірю - [PERSON] (а.с.15, 16). Судом встановлено, що аліменти на утримання дітей з відповідача стягуються у твердій грошовій сумі в розмірі, що є меншим мінімального розміру аліментів, який визначений у ч.2 ст.182 СК України, та не можуть в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дітей, тому суд вважає, що права дітей сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. VІ. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування У позовній заяві позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зсилається, крім вимог ст.ст.180-183 СК України, на норми ст.192 СК України. Суд вважає, що ця норма права при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягає. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов'язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду. За рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Порядок вирішення питання щодо зміни способу стягнення аліментів та особи, які мають право звернутися з таким позовом до суду, визначені в абзаці 2 ч.3 ст.181 СК України, тоді як ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів. VІІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачкою наведено обставини щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову, оскільки відповідач відзиву на позов до суду не подавав, а подав заяву про визнання позову. Зокрема, що сторони мають спільних дітей - неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], спосіб утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти згідно з заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07.06.2013 року; що [PERSON] сплачує аліменти на утримання дітей за рішенням суду в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн. щомісяця на кожну дитину. Судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дітей для їх гармонійного розвитку, оскільки є меншим мінімального розміру аліментів, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримується обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. VІІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved