Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилався на те, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради протягом попередніх опалювальних періодів з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року надавало теплову енергію за адресою: [ADDRESS], де відповідальним наймачем є [PERSON], яка, разом з іншими членами сім'ї, на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], повинні була сплачувати за надані послуги щомісячно. Однак оплату за ці послуги відповідач здійснювала нерегулярно, в зв'язку з чим станом на 01 листопада 2013 року у неї з'явився борг перед позивачем, який складає 1 583,92 гривень. Незважаючи на неодноразові попередження, відповідач відмовляється добровільно сплачувати існуючу заборгованість. В даний час, позивач знаходиться в тяжких фінансових умовах, які склалися через хронічні неплатежі населення за вже надані послуги. 12 листопада 2013 року судом було винесено ухвалу про відмову позивачу у видачі судового наказу, у зв'язку з чим КП «Теплоенерго» звернулось до суду у позовному провадженні. Вже після надходження даного позову до суду, а саме 09 січня 2014 року, відповідачкою [PERSON] у добровільному порядку було сплачено частину заборгованості за теплопостачання у розмірі 1 000,00 гривень, а також суму судових витрат у розмірі 229,40 гривень. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за надані послуги с теплопостачання, що залишилась після часткового погашення заборгованості та відшкодування суми судового збору відповідачкою [PERSON] у розмірі 583,92 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно письмової заяви уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно до письмових заяв наданих суду, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечували, просили суд розгляд справи провести без їх участі. Крім того, враховуючи викладене у заявах представника позивача та відповідачів прохання про розгляд заяви без їх участі, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради протягом попередніх опалювальних періодів з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року надавало теплову енергію за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5), де відповідальним наймачем є [PERSON], яка, разом з іншими членами сім'ї, на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], повинні була сплачувати за надані послуги щомісячно. Позивач вказує на те, що відповідачі нерегулярно здійснювали оплату за послуги, в зв'язку з чим, станом на 01 листопада 2013 року у них з'явився борг перед позивачем. Незважаючи на неодноразові попередження, відповідачі існуючу заборгованість добровільно не сплачували, через що позивач опинився в тяжких фінансових умовах. З цього випливає, що позивач свої зобов'язання виконував належним чином та відпускав боржникам теплову енергію для потреб центрального опалення, а відповідачі, в свою чергу, нерегулярно сплачували вартість відпущеної теплової енергії, чим порушили взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, у останніх, виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 1 583,92 гривень, що підтверджується довідкою по особистому рахунку 5-06429, наявною в матеріалах справи (а.с. 5). 11 листопада 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, проте ухвалою суду від 12 листопада 2013 року в задоволенні вимог суддею було відмовлено (а.с. 4). Постановою Про затвердження тарифу на теплову енергію КП «Теплоенерго» від 14 грудня 2010 року № 1842 було затверджено КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради тариф на теплову енергію для населення - 242,92 гривень за 1 Гкал (без ПДВ), яка набрала чинності з 01 січня 2011 року (а.с. 7). 17 січня 2014 року від позивача на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог (а.с. 21), а саме їх зменшення у зв'язку з частковою сплатою відповідачкою [PERSON] суми заборгованості та повному відшкодуванню судових витрат позивача (а.с. 22, 28, 29). Відповідно до даної заяви позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за надані послуги с теплопостачання, що залишилась після часткового погашення заборгованості та відшкодування суми судового збору відповідачкою [PERSON] у розмірі 583,92 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», а також нормами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено в договорі або в законі. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Стаття 1 Закону України «Про теплопостачання» зазначає, що теплопостачання (постачання теплової енергії) - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; а споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергії на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, в тому числі й на комунальні послуги - (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, тощо). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, установлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підставі ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (теплоенергія) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений їх виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 п. 3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок виконавця послуг підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Проте, відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. З аналізу норм ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачені випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання послуг з опалення. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, тому відсутність письмового договору не звільняє відповідачів від оплати отриманих комунальних послуг, які були надані позивачем. З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг, проте позивач з відповідачами, фактично, знаходилися в договірних відносинах по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідачі були споживачами цих послуг та не виконують зобов'язання з їх оплати. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість уточнених позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене відповідачі мають заборгованість перед позивачем за отримані послуги з теплопостачання, яка станом на 17 січня 2014 року складає 583,92 гривень. Докази, які б спростували зобов'язання відповідача проводити оплату за спожиті послуги в матеріалах справи відсутні. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що згідно доказів наданих позивачем і не спростованих відповідачами, заборгованість відповідачів, яка складає 583,92 гривень підлягає стягненню з останніх в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved