Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 26.04.2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який 05.02.2018 року розірвано та від спільного життя мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 13.02.2018 року з нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Однак, з 15.09.2018 року і по теперішній час одна із його дочок [PERSON] проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні, хоча він продовжує сплачувати аліменти на її утримання на користь колишньої дружини. Вважає, що в даному випадку відсутні підстави для сплати ним аліментів на утримання [PERSON] , оскільки він і так одноособово забезпечує її в повній мірі усім необхідним, маючи при цьому невисокі заробітки, відповідачка, яка на даний час знаходиться у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дочки, а кошти які він сплачує на утримання останньої витрачає на власні потреби. В зв`язку з цим просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стягнувши на його користь з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/8 частини від усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття та припинивши стягнення аліментів з батька дитини, відкликавши виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] . Процесуальні дії та аргументи учасників справи. 02.05.2019 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, справу визнано малозначною відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.19, ч.3 ст. 274 ЦПК України, відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.19). Відповідачка скористалася своїм правом та 22.05.2019 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що дійсно після розірвання шлюбу їхні з позивачем спільні діти залишилися проживати з нею. Пізніше вона створила нову сім`ю. Оскільки, позивач добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, за її заявою 13.02.2018 року був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. [INFO] у неї народився син [PERSON] , після чого в вересні 2018 року їхня дочка [PERSON] , [INFO] , переїхала на постійне місце проживання до батька [PERSON] , відповідачка проти цього не заперечує і має намір по можливості надавати матеріальну допомогу на її утримання, так як на даний час на її утриманні перебуває двоє дітей спільна з позивачем дочка [PERSON] , 2011 року народження, та її син [PERSON] , 2018 року народження. Вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, так як не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно, інших джерел доходу не має. Відповідачка зазначає, що позивач має значну заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 14384,28 грн., хоча офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, однак добровільно допомогу на утримання дітей не надає. В зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідь на відзив позивач не надав. 29.05.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу призначено до розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 29.05.2019 року на 10:30 год. без повідомлення учасників справи. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачем у відзиві не вказано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, обома сторонами відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази як в обґрунтування позову, так і в обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.11.2002 року по 05.02.2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.7). Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження дітей (а.с.5,6). Відповідно до змісту судового наказу, виданого Охтирським міськрайонний судом Сумської області 13.02.2018 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05.02.2018 року (а.с.8). Згідно довідки №197 від 18.04.2019 року, виданої головою квартального комітету «Східний» [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з ним проживає його дочка [PERSON] , [INFO] з 15.09.2018 року і по теперішній час (а.с.9), що також відповідає змісту позитивної характеристики за місцем проживання позивача (а.с.15). Вказані обставини не заперечуються відповідачкою, про що вона вказує у своєму відзиві (а.с.24-25). В обґрунтування своїх доводів позивачем зазначається, що в зв`язку з проживанням дочки - [PERSON] разом з ним за однією адресою, вона знаходиться на повному його утриманні, має бажання і надалі проживати з ним, допомоги від матері не отримує, що, на переконання позивача, свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання [PERSON] з відповідачки. Суд також враховує, що відповідачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який укладено 07 липня 2018 року, має на утриманні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею, отримує соціальну допомогу при народженні дитини, на двох дітей отримує аліменти за судовим наказом від 13.02.2018 року, по яких мається заборгованість, однак, дочка [PERSON] , на яку стягуються аліменти, проживає фактично з батьком з вересня 2018 року, про що вказує сама ж відповідачка (а.с.28-33). Статтею 51\~Конституції України та ст.\~180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.181 СК України\~аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно норм Сімейного кодексу України, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~на ім`я\~якого виплачуються\~аліменти,\~розпоряджається аліментами\~виключно за\~цільовим призначенням\~в інтересах\~дитини. Неповнолітня дитина має право\~брати участь\~у розпорядженні\~аліментами,\~одержаними на\~її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Як вбачається зі змісту ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , 2003 року народження на даний час проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2004 року, є власністю позивача; [PERSON] працює водієм транспортних засобів у приватного підприємця Чумаченко М. [PERSON] . з лютого 2017 року, отримує мінімальну заробітну плату, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11- 14,16). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.182\~СК \~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;\~\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIІІ розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн. Разом з тим враховуючи викладене, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд вважає, що маються законні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів з відповідачки на користь батька на утримання дочки [PERSON] , яка проживає разом з ним в розмірі, зазначеному позивачем, а саме 1/8 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягування з 26.04.2019 року, з дня звернення до суду з позовом. При цьому судом враховано обставини, про які вказано вище, а саме матеріальне становище обох сторін, задовільний стан здоров`я, наявність інших утриманців. Вирішуючи позов у іншій частині про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа, суд зазначає наступне. В своєму позові позивач помилково вказує про зміну способу стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , припинивши стягнення аліментів, тоді як фактично ним заявлена вимога про стягнення аліментів з матері на користь батька, з яким проживає дитина, на її утримання. Щодо припинення аліментів позивачем не надано суду відповідних доказів у розумінні положень Сімейного кодексу України, про що судом зазначено вище, натомість з матеріалів справи, з довідки, наданої відповідачкою до відзиву на позов, вбачається, що між сторонами існує спір з приводу сплати аліментів за судовим наказом, так як існує заборгованість по аліментах, а в рамках даної справи не надано в цій частині достатніх доказів позивачем, тому вирішення вказаного питання є передчасним, до того ж позивач не позбавлений можливості вирішити це питання в установленому законом порядку. Окрім того, відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів з виконання, про що вказує позивач, нормами чинного Цивільного процесуального кодексу України, не передбачено. Вирішення питання щодо закінчення стягнення аліментів за попереднім судовим рішенням можливе в порядку ст.432 ЦПК України. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, відмовивши в решті вимог за необґрунтованістю. Враховуючи викладене, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial