Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 19 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить скасувати рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 28.10.2019 №334 про відмову в приватизації [PERSON] кімнати в гуртожитку [ADDRESS] та зобов`язати Виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області видати свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,1 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, на ім`я [PERSON] . Позов мотивувала тим, що 28 жовтня 2019 року вона отримала рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області № 344 «Про приватизацію державного житлового фонду м. Ладижин (гуртожитку)». Відповідно до вказаного рішення їй було відмовлено у безоплатній передачі у приватну власність кімнати [ADDRESS] загальною площею 23,1 кв.м, враховуючи наявність у неї житла за адресою: [ADDRESS] (12/25 частки) та за адресою: [ADDRESS] (1/1 частки). Однак, з таким рішенням відповідача [PERSON] не погоджується та вважає вказане рішення незаконним. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена організація проведення приватизації та оформлення права власності. Зокрема, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У частині десятій статті 8 Закону № 2482-ХІІ закріплено наступне: органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність в особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500 - VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверга статті 2 Закону № 500 - VІ, частина друга статті 2 Закону № 2482-ХІІ). Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у „ гуртожитках, кімнатах у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначає Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за N 109/17404 (далі - Положення №396). Зазначає, що під час звернення 30.09.2019 до органів приватизації із заявою про бажання приватизувати спірну кімнату нею були надані всі передбачені чинним законодавством документи для реалізації права па приватизацію кімнати в гуртожитку, зокрема і копію ордера, тому вважає відмову незаконною. Відповідно до Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир, кімнат у гуртожитках з розрахунку 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) кімнат у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3 даного Закону). Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, в тому випадку, якщо у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах, кімнатах загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Житлова площа, що підлягає приватизації, в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї не обмежується кількістю квартир (будинків) кімнат державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Враховуючи наведене, логічним є висновок, що якщо громадянин України не використав залишок житлового чека для приватизації він може його використати для приватизації квартири (будинку) кімнати державною житлового фонду, наймачем якої він є. Отже, одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі. Також слід відмітить, що відповідно до правового роз`яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Набуття права на приватизацію житла настає з моменту видачі ордерів виконавчим органом влади його мешканцям». Позивач [PERSON] зазначає, що ордер їй було видано 29.08.2016, таким чином позивач набула право на приватизацію кімнати в гуртожитку після його видачі, а тому вона є сталим наймачем кімнати в гуртожитку і її житловий чек не використано. Разом з тим, зазначає, що з 26.05.1993 постійно проживає у зазначеній вище кімнаті. А тому просить позовні вимоги задовольнити, скасувати рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 28.10.2019 №344 про відмову в приватизації [PERSON] кімнати в гуртожитку [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Ладижинської міської ради Вінницької області видати свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23.1 кв.м, житловою площею 16,4 кв.м, на ім`я [PERSON] . 2. Виклад позиції відповідача. 26.02.2020 представник відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради подав відзив на позов, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно гуртожиток [ADDRESS] належить на праві комунальної власності Ладижинській міській раді. (Доказ: копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Право приватизації громадянами кімнат в гуртожитках передбачено Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до статті 1 якого сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. В п. 13 ст. 11 вищезазначеного Закону визначено особи, які не мають власного житла - мешканці гуртожитку та члени їхніх сімей, у яких немає будь-якого житла на праві власності на території України, розмір якого з розрахунку на одну особу є більшим за розмір, встановлений для визнання їх такими, що потребують поліпшення житлових умов відповідно до статті 34 ЖК України. Згідно з постановою № 21 виконавчого комітету Вінницького обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійної спілки від 10.01.1985, яка діє й на даний час, встановлено, що підставою для взяття на квартирний облік громадян з метою покращення житлових умов є відсутність 6.5 кв. м житлової площі на кожного члена сім`ї, а також наявність постійної прописки та проживання в даному населеному пункті не менше 3-х років. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач має у власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] та 12/25 частки в житловому будинку [ADDRESS] . Розмір житлової площі, що припадає на 12/25 частки житлового будинку по [ADDRESS] , становить 12, 624 кв.м, розмір житлової площі квартири - 35,2 кв.м, сумарна житлова площа, що перебуває у власності позивачки, становить 47,824 кв.м. Враховуючи викладену вище інформацію позивач не є особою, яка не має власного житла в розумінні Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, а це громадяни, які не мають власного житла та які не використали свого права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду на правових підставах, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках визначених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до вимог цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього Закону мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальної громади, а оскільки на позивача [PERSON] дія вказаного вище Закону в силу статей, 1, 1-1не поширюється, то відповідно вона не має право на приватизацію кімнати в гуртожитку і оскаржуваним рішенням виконавчого комітету їй правомірно було відмовлено в цьому. Таким чином представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів порушення її права на приватизацію кімнати в гуртожитку. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Бодачевська М.В. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи в письмовому провадженні, заперечують проти задоволення позовних вимог. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народилась [INFO] в м.Ладижин Вінницької області, з 05.05.1998 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] (а. с. 6). З копії ордеру на жилу площу в гуртожитку №541 серія МР вбачається, що він був виданий громадянці [PERSON] на право зайняття з сім`єю з 1 чоловік жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] розміром 17,7 кв. метрів. Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету від 29.08.2016 №313 (а.с. 10). З копії договору №26 найму житлового приміщення від 30.09.2019 вбачається, що він був укладений між наймодавцем КП «Ладжитлосервіс» та наймачем відповідно до якого в приміщенні за адресою: [ADDRESS] буде постійно проживати громадянка [PERSON] (а.с. 11). З копії технічного паспорта, виданого на кімнату [ADDRESS] від 01 вересня 2016 року вбачається, що замовником технічної інвентаризації була [PERSON] (а.с. 12). З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.08.2019 №2798, виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 28.10.2019 вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] від 30.09.2019 № 1329 щодо видачі свідоцтва про право власності на житло, а саме кімнату в гуртожитку, яка на законних підставах не менше п`яти років зареєстрована та проживає у гуртожитку, не використала право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, але має власне житло,

Outcome: dismissed