Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № КП-858/05.02.2013 р.-КР у розмірі 5761 гривня 12 копійок та судових витрат. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 07 грудня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідачі не зявились. Представник позивача у поданій заяві, просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 30 листопада 2015 року та 07 грудня 2015 року, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між кредитною спілкою та [PERSON] був укладений договір кредитування, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, був оформлений договір поруки з [PERSON]. І оскільки відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, належним чином не виконував, у банка виникло право стягнення з відповідачів, у солідарному порядку, кредиту і процентів за його користування. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (податковий номер [NUMBER]), 05 лютого 2013 року, звернувся до кредитного комітету кредитної спілки «Компаньйон» (код ЄДРПОУ: 26341572) із заявою, якою просив надати йому кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 24 місяці, на соціальні потреби (а.с.5,14,15,16,19-24). Того ж дня, [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір кредитування №КП-858/05.02.2013 - КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 5000 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком. При цьому сторони договору передбачили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49% (а.с.9-10). На підставі вказаного договору, [PERSON], 05 лютого 2013 року отримав 5000 гривень (а.с.11). І того ж дня, кредитна спілка «Компаньйон» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору кредитування №КП-858/05.02.2013 - КР, якою передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчив, що з усіма пунктами додаткової угоди згоден (а.с.12). Пятого лютого 2013 року між кредитною спілкою Компаньйон та [PERSON], був укладений договір поруки: №КП-858/05.02.2013 -Пр1 (а.с.13). За яким [PERSON] взяла на себе зобовязання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобовязань за договором кредитування № КП-858/05.02.2013 -КР від 05 лютого 2013 року (а.с.6,7,8,13). Після 07 квітня 2013 року, [PERSON] перестав сплачувати будь-які грошові кошти за договором кредитування (а.с.17). Тринадцятого липня 2015 року кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитування в солідарному порядку (а.с.3-4). Із встановлених обставин вбачається, що між кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач [PERSON] споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом. Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між позивачем кредитною спілкою Компаньйон та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобовязання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання зобовязання боржника у повному обсязі поручителем. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 05 лютого 2013 року [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір про надання споживчого кредиту (договір кредитування) №КП-858/05.02.2013 - КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 5000 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком (а.с.9-10). Сторони договору встановили, що кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит у день підписання договору (пункт 2.2. кредитного договору). Факт належного виконання кредитодавцем зобовязання з видачі кредиту у розмірі 5000 гривень позичальнику: [PERSON] підтверджується видатковим касовим ордером від 05 лютого 2013 року (а.с.11), який також свідчить і про те, що кредит у розмірі 5000 гривень, отримав саме останній. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 24 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту (пункт 2.1. кредитного договору), при цьому позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 0,134246% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) до закінчення цього строку (пункти 2.3. та 3.2. кредитного договору). Також позивач та відповідач встановили у договорі, що погашення кредиту та процентів за користування ним здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до кредитного договору (пункт 3.4. кредитного договору). Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили, що зобовязання позичальника з повернення кредиту та сплата процентів повинно виконуватись частинами, при цьому графіком встановлені конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобовязання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.9). Також сторони передбачили у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: спочатку проценти, а в наступну чергу основна сума кредиту (пункт 3.6. договору). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). Станом на 30 червня 2015 року заборгованість за договором кредитування №КП-858/05.02.2013 КР, з урахуванням здійснених оплат [PERSON] заборгованість склала 5761 гривня 12 копійок яка є неповернутою сумою кредиту (а.с.17). Тобто, в порушення взятого на себе зобовязання, допустив затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує один календарний місяць. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, договором кредитування №КП-858/05.02.2013 КР, позивач та відповідач встановили, що у випадку затримання [PERSON] сплати частини кредиту та/або процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць, кредитна спілка «Компаньйон» отримує право дострокової вимоги повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом (пункт 5.4.3. договору). Поряд з цим, умовами пункту 2 додаткової угоди до договору кредитування №КП-858/05.02.2013 - КР, позивач та відповідач передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок їх оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчив, що з усіма пунктами додаткової угоди згоден (а.с.12). Таким чином, кредитна спілка «Компаньйон» дійсно набула право вимоги повернення боргу у вигляді кредиту (станом на 30 червня 2015 року у розмірі 5761 гривня 12 копійок). Суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобовязання на підставі кредитного договору (а.с.17), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту. Отже, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитування №КП-858/05.02.2013-КР у розмірі 3526 гривень 90 копійок заборгованість за кредитом; 2234 гривні 22 копійки заборгованість по відсоткам за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 Цивільного кодексу України виконання основного зобовязання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобовязання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, тому у випадку порушення зобовязання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Так, 05 лютого 2013 року між кредитною спілкою Компаньйон та [PERSON], був укладений договір поруки: №КП-858/05.02.2013-Пр1 (а.с.13). Сторони договору встановили, що [PERSON], як поручитель, бере на себе зобовязання відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON], як боржником, своїх зобовязань за кредитним договором (а.с.13). З огляду на встановлені судом обставини та те, що [PERSON] своєчасно і у повному обсязі свої зобовязання за кредитним договором №КП-858/05.02.2013-Кр від 05 лютого 2013 року не виконав, а в силу положень частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача [PERSON] про стягнення з неї у солідарному порядку, заборгованості у розмірі 5761 гривня 12 копійок - як заборгованості по кредиту, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Отже, позовні вимоги і в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок та витрат, повязаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів у розмірі 210 гривень, які понесені позивачем по цій справі на загальну суму 453 гривні 60 копійок, суд вважає документально підтвердженими (а.с.2,42), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів у повному обсязі, порівну. Отже,

Outcome: approved