Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання у сумі 13 208,47 гривень та судових витрат у сумі 229,40 гривень. 07 лютого 2014 року позов було уточнено та збільшено суму вимоги щодо заборгованості за теплопостачання до 31 118,67 гривень, при цьому додатково сплачено 114,70 гривень судового збору. В обґрунтування заявлених вимог, відповідно до уточненої позивач зазначив, що КП «Теплоенерго» ДМР, як підприємство з виробництва та транспортування теплової енергії, з жовтня 2000 року по січень 2014 року постачало теплову енергію в квартиру [ADDRESS], де відповідальним наймачем є [PERSON], на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], повинна сплачувати послуги з теплопостачання щомісячно. Однак, відповідачка оплату за ці послуги здійснювала нерегулярно, внаслідок чого станом на 01 листопада 2013 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 31 118,67 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у заяві прохання представника позивача про розгляд заяви без його участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини. Дійсно, КП «Теплоенерго» ДМР, як підприємство з виробництва та транспортування теплової енергії, з жовтня 2000 року по січень 2014 року постачало теплову енергію в квартиру [ADDRESS], де відповідальним наймачем є [PERSON], на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], повинна сплачувати послуги з теплопостачання щомісячно. Однак, відповідачка оплату за ці послуги здійснювала нерегулярно, внаслідок чого станом на 01 листопада 2013 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 31 118,67 гривень (а.с. 23-25). 06 листопада 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки суми заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг. 07 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу та рекомендовано звернутись до суду в порядку позовного провадження. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. В той же час, ст. 68, 162 ЖК України та ст. 815 ЦК України передбачений обов'язок наймача (власника) квартири своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що обов'язок по сплаті комунальних послуг покладається на споживача в незалежності від наявності укладеного мін ним та виконавцем договору, за умови отримання цих комунальних послуг та по цінам/тарифам встановленим відповідним органом місцевого самоврядування. Як вбачається з особистого рахунку відповідачки, нею нерегулярно та не в повному обсязі сплачувались послуги з подачі теплової енергії внаслідок чого станом на 01 листопада 2013 року в неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 31 118,67 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача на підставі ст. ст. 68, 162 ЖК України та ст. 815 ЦК України. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 344,10 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved