Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач - [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В., зареєстрованого в реєстрі за №634. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] її діти, які в даній квартирі не проживають з 2007 року, оскільки виїхали в Канаду і на даний час проживають в м. Монреаль. Повертатися проживати в Україну вони не бажають тому що своє майбутнє життя вони пов`язують із проживанням в Канаді. Фактично відповідачі не проживають в спірній квартирі більше 12 років, але знятися з реєстрації по даній адресі вони не можуть, оскільки в Україну не приїжджають. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами права користування квартирою між нею та відповідачами не було, речей які б належали відповідачам у квартирі не має, участі в утриманні майна чи сплаті комунальних послуг вони не приймають. Реєстрація відповідачів у її квартирі створює її перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, вона як власник квартири сплачує комунальні послуги за не проживання відповідачів. Просить, позовні вимоги задовольнити. Рух справи Ухвалою суду від 07.02.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Позивач - [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Дронь О.І. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомили, відзив на позовну заяву не подали у встановлений судом строк, від останніх до суду поступили письмові заяви з клопотанням справу розглянути у відсутність відповідачів, позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З`ясовані судом обставини, досліджені докази Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач - [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В., зареєстрованого в реєстрі за №634 (а.с.7), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Згідно довідки ЖБК №27 від 13.11.2019 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані п`ятеро осіб: [PERSON] - мати позивачки, [PERSON] основний квартиронаймач, діти позивачки: [PERSON] , та відповідачі [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] є дітьми позивачки, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, відповідно до яких позивачка [PERSON] зазначена як мати (а.с.12). Відповідно до акта ЖБК №27 від 13.11.2019 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають, що підтвердили сусіди [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Позивачка [PERSON] надала право представляти її інтереси згідно довіреності від 04.06.2015 року - матері [PERSON] (а.с.14). Застосування норм матеріального права Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач наголошувала, що відповідачі не проживають в будинку з 2007 року, тобто понад дванадцять років без поважних причин, а тому втратили право користування квартирою. Постановою від 16.11.2016 року Верховний Суд України (справа\~№ 6-709цс16)\~визначено, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Верховним Судом 24.10.2018 року у справі\~№ 490/12384/16-ц\~зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом також встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте у спірній квартирі не проживають з 2007 року, тобто понад дванадцять років, належних відповідачам речей не має. Відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, про що подали до суду письмові заяви. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідачі є особами, які втратили\~\~право на користування спірним житлом. Частиною 2\~ст. 405 ЦК України\~передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 9 ч. 4\~ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст.\~319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Крім того, згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 15.05.2017 року по справі №6-2931 цс16, згідно якого право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідачі [PERSON] , [PERSON] є особами, які втратили\~\~право на користування спірною квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, коли права власників порушені, власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном; особистих речей та речей побутового використання відповідачів у спірній квартирі не має, відповідачі не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, що підтверджується належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання осіб відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. Висновки На підставі викладеного та

Outcome: approved