Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Концерн «МТМ» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води у розмірі 41209,79 гривень та судові витрати у розмірі 2102 гривні. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період з 01.11.2017 року по 30.06.2020 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконує, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідача за отримані послуги складає 41209,79 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 24.07.2020 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 30.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого [PERSON] не визнає позовні вимоги посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за надані послуги, жодним чином не підтверджує факт надання позивачем послуг, а також жодним чином не підтверджує факти отримання відповідачами послуг від позивача. Крім того, наданий позивачем розрахунок суми боргу як доказ розрахунку суми боргу до позову підписано - гр. Сімічова Н.А. , проте ніяких підтверджень повноважень (довіреності та статуту) вказаної посадової особи на підписання фінансових та бухгалтерських документів позивачем не надано. Таблиця суперечить вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (ст.9) - немає дати і місця складання документа; не зазначені зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; не визначені площі , на які нараховується заборгованість ; не вказані нормативно-правові акти, на підставі яких проводилися нарахування і ціни/тарифи, встановлені цими актами; зазначено чотири особи, однак згідно документів фактично квартирою володіють три особи, а тому не зрозуміло що за четверта особа на яку було здійснено також нарахування суми боргу; відповідачу не відома інформація щодо прописки четвертої особи в квартирі, згоди такої відповідач не надавала; також документ не завірені печаткою позивача, а отже не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому відповідно до Цивільного процесуального кодексу України є неналежними доказами. Актів звіряння з позивачем та відповідачем не підписувались. За відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем за відсутності узгодженого сторонами тарифу за житлово-комунальні послуги позивач не надав суду первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтвердили понесені позивачем витрати на надання житлово-комунальних послуг в сумі стягуваного боргу. Тобто Позивач, звернувся до суду з вимогою стягнути з [PERSON] заборгованість, вказав суму, яка не відповідає її фактичному розміру. Також слід зазначити, що Позивач, наводячи цифри суми вимоги, не додав жодного документу, який би підтверджував виконання Позивачем зазначених у позові послуг у визначеному обсязі. Зазначені документи були б необхідні для визначення достовірності здійснених Позивачем та отриманих Відповідачем послуг. Тобто, належними доказами, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, мають бути розрахунки витрат, акти чи інші документи, які підтверджують надання послуг. Також не було надано копій рішень про затвердження тарифів за надані житлово-комунальні послуги , які могли б підтвердити правильність розрахунку суми вимоги. У позовній заяві стверджується про існування між сторонами справи правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг з посиланням на Закон України № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 1875-ІУ відносйни між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте, у заяві не зазначено - ким саме з учасників договірних відносин (у розумінні ст. 19 Закону України № 1875-IV) є позивач і чи існують ці договірні правовідносини між мною і позивачем взагалі. Жодного договору, з істотними умовами, визначеними ст. 26 Закону України № 1875-ІУ позивачем не надано, отже відсутні підстави вважати виникнення зобов`язання і застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, зазначених у заяві. Позивач не звертався до відповідача із пропозицією укласти договір надання житлово- комунальних послуг у відповідності із вимогами закону, що підтверджується відсутністю посилання на це, а значить фактичним визнанням даної обставини у позові. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-ІУ виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних ПОСЛУГ з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором. У матеріалах справи відсутні жодні докази того, що позивач був визначений виконавцем послуг відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, позивачем не зазначені докази, які підтверджують, що між відповідачем та позивачем існують якісь правовідносини зобов`язального характеру, а тому у останнього є право вимоги. Позивачем не надано детального розрахунку послуг по центральному опаленню . Позивачем не надано жодних доказів здійснення щорічних перерахунків за послугу опалення відповідно до розпорядження Постанови Кабміну № 151 від 17.02.2010 р. «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості». У матеріалах справи немає документів щодо фактичного споживання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання в щомісячному розрізі за кожний опалювальний період, посвідчених теплопостачальною організацією. Немає доказів повідомлення відповідача, як споживача, про здійснення таких перерахунків. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення суми боргу за період з листопада 2017 року по червень 2020 року. Своїми позивними вимогами Концерн «МТМ» повторно заявив до стягнення з відповідачів суми боргу за період з листопада 2017 року по серпень 2018 року, оскільки згідно заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від» 17.03.2020р. по справі №333/1286/18 з відповідачів ( [PERSON] .. [PERSON] [PERSON] ) на користь Концерну «МТМ» вже стягнуто солідарно суму боргу за комунальні послуги за період з 13.03.2015 року по 31.08.2019 року в сумі 31846,19 грн. Тобто період стягнення боргу з листопада 2017 року по квітень 2019 року включно не було предметом судового розгляду і є рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17.03.2020р.. яке набрало законної сили, справа №333/1286/18. Крім того, під час розгляду справи №333/1286/18 в суді позивачем були уточнені позовні вимоги та надано розрахунок суми боргу за квітень 2019 року, згідно якого вбачається, що борг за центральне опалення складає 158,91 грн., борг за центр.ГВП» - 0,00грн., натомість по справі №333/3808/20 в розрахунку з`являється борг за «центр.ГВП» - 13 536,15грн. хоча раніше його не було. Розрахунок по двом судовим справам (ЄУН №333/1286/18 та ЄУН №333/3808/20) складався однією особою - фахівцем Сімічовою Н.А. Вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлено до стягнення період з листопада 2017 року по серпень 2019 року включно на суму 29 178,03грн. 16.10.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за комунальні послуги за період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року у розмірі 32252,17 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримала та наполягала на позовних вимогах, просила суд стягнути суму заборгованості та судові витрати з відповідачів порівну, з кожного окремо. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі повідомлені судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.08.2020 року підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі, що підтверджується відповіддю з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.16-18,23) Відповідачі є споживачами централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається концерном «Міські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] . Як встановлено судом, договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялися. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії. Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно уточненої позовної заяви та наданого розрахунку сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 32252,17 грн. (а.с.65, зворот). Проте із зазначеним розрахунком суд не погоджується, оскільки як зазначено відповідачем [PERSON] та не спростовано позивачем, рішенням суду від 17.03.2020 року з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 13.03.2015 року по 31.08.2019 року у розмірі 31846,19 грн. та судовий збір. Рішення набрало законної сили. Справа № 333/1286/18. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, уточнюючи суми заборгованості, позивачем згідно наданого розрахунку за жовтень 2019 року нараховано 13536,15 грн. (а.с. 65, зворот) Проте, згідно первинного розрахунку наданого позивачем сума заборгованості у розмірі 13536,15 грн. нарахована за період з листопада 2017 року по квітень 2019 року, далі нарахування заборгованості починається з листопада 2019 року (а.с.4, зворот). Крім того, згідно розрахунку наданого відповідачем [PERSON] , який був доказом заборгованості у цивільній справі № 333/1286/18, позивачем у період з листопада 2017 року по квітень 2019 року було пред`явлено ідентичні суми нарахування та заборгованості. Отже, аналізуючи зазначені розрахунку суд прийшов до висновку, що позивачем сума заборгованості, яка нарахована за жовтень 2019 року у розмірі 13536,15 грн. відповідно до уточненої позовної заяви, була вже стягнута з відповідачів на підставі рішення суду від 17.03.2020 року справа № 333/1286/18 та повторно пред`являється до стягнення з відповідачів. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 18716,02 грн. за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року. Відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 цього кодексу). Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання. У зв`язку з тим, що кожному із відповідачів належить певна частина квартири, відповідачі повинні відповідати в дольовому порядку. Заборгованість у сумі 18716,02 грн. повинна бути стягнута з кожного з відповідача по 6238,67 грн. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 2102 грн., оскільки позов задоволений частково, судовий збір з відповідача на користь позивача підлягає пропорційному стягненню у сумі 1219,79 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial