Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача: У листопаді року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що з 2008 року проживав з відповідачкою у цивільному шлюбі. Від спільного проживання народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2017 року фактичні подружні відносини між сторонами припинені, разом не проживають. Діти фактично мешкають з батьком, відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Зазначив, що постійно працює, має стабільний дохід, а тому проживання дітей разом з батьком буде відповідати їх найкращим інтересам. Дійти згоди з відповідачкою щодо місця проживання спільних дітей не вдалося. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] . У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року по вказаній цивільній справі замінено третю особу на належну: Виконавчий комітет Сартанської селищної ради. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року витребувані відомості з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивач [PERSON] та його представник адвокат Горелов О.Є. подали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутністю, але за участю її представника адвоката Домонтовича В.І. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Домонтович В.І. надав заяву про розгляд справи за його відсутністю на підставі письмових матеріалів справи, в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підставі їх необґрунтованості. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації Жилкіна Н.К. надала до суду висновок, розгляд справи просила провести за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. ІV.\~ Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Згідно довідки Виконавчого комітету Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області, складеної селищною головою 03.08.2020 року позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , його сім`я складається з наступних осіб: батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] , синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 19.02.2020 року комісією у складі заступника селищного голови Богадиця А.А., юристконсульта Куркчи О.Р., інспектора виконкому Малакуцької В.М. було проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт, яким було встановлено задовільність умов проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. Згідно довідки ДНЗ «Ясла-Садок №8 «МІКРУЛІС» від 23.05.2019 року встановлено, що [PERSON] , 2015 року народження відвідує заклад з 17.01.2018 року, дитина охайна, доглянута, проживає разом з татом [PERSON] , який займається вихованням дитини, мати дитини вихованням не займається, в дитячий садок жодного разу не з`явилась. Відповідно до характеристики, складеної адміністрацією КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №8 імені Героя України Бойка В.С. Маріупольської міської ради Донецької області» встановлено, що [PERSON] навчається в школі з 2018 року, має охайний зовнішній вигляд, вихованням дитини займається бабуся [PERSON] , батько [PERSON] , мати не приділяє достатньої уваги дитині, не бере участь у навчанні та вихованні, жодного разу не з`явилась у школі. Згідно характеристики, складеної секретарем Виконавчого комітету Сартанської селищної ради вбачається, що [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] та спільними дітьми, за час проживання дітям особливу увагу у вихованні не приділяла, покинула дітей на забезпечення цивільного чоловіка, з дітьми не спілкується, веде асоціальний спосіб життя. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 серпня 2018 року батько позивача [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту від 10.02.2021 року за підписом селищного голови Виконавчого комітету Сартанської селищної ради встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає разом з позивачем з 2017 року по теперішній час, залишила двох неповнолітніх дітей, жодної участі у їх вихованні не приймає, дітей виховує позивач та його батьки. 05.03.2021 року комісією у складі юристконсульта виконавчого комітету Хамініч Т.В., інспектора виконкому Малакуцької В.М., інспектора виконкому Папуш Н.В. було проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт, яким було встановлено задовільність умов проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2015 року народження. Позивач [PERSON] працював в ТОВ «АПРІОРІГРУП» з 02.06.2020 року на посаді співробітника ГПД, його дохід за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року склав 8050 грн. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. Згідно довідки ДНЗ «Ясла-Садок №8 «МІКРУЛІС» від 12.03.2021 року встановлено, що [PERSON] , 2015 року народження відвідує заклад з 17.01.2018 року, дитина охайна, доглянута, дитину до ДНЗ приводять і забирають батько, бабуся. Згідно відомостей Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 14.04.2021 року [PERSON] виплачувалась допомога при народженні дитини [PERSON] , 2015 року народження по [INFO] , державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям по 31.05.2018 року, адресна допомога як уповноваженому представнику на сина [PERSON] по [INFO] , на сина [PERSON] по [INFO] . Відповідач [PERSON] проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором найму житлового приміщення від 05 квітня 2021 року строком на 6 місяців. Згідно характеристики, складеної ст. ДОП Кальміуського ВП Центрального ПВ ГУНП в Донецькій області Фонарьова О.Г. за місцем мешкання в [ADDRESS] зарекомендувала себе з посередньої сторони, публічний порядок не порушує, в зловживанні спиртними напоями помічена не була. Згідно висновку Служба у справах дітей Сартанської селищної військово-цивільної адміністрації від 08.10.2021 року, враховуючи думку дитини [PERSON] , вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] . V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від сплати аліментів, тобто обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій суді. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню з відповідачки слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, аліменти необхідно стягувати з 27.11.2020 року. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Також, обидва батьки мають самостійний дохід, обидва батьки позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи. Разом з тим, під час з`ясування думки дитини органом опіки та пілкування виконавчого комітету Маріупольської міської ради [PERSON] бажає продовжувати жити саме з батьком. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 461/3144/17 (провадження № 61-21215св19) вказав, що вирішальним у даній категорії справ є визначення місця проживання з кимось з батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання дітей разом із батьком за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Примусове передання дітей на постійне проживання із матір`ю, з якою у дітей станом на час розгляду справи відсутній постійний емоційний, сімейний зв`язок та до якої діти не відчувають такої сильної прихильності, як до батька, вочевидь не відповідатиме інтересам дітей. Аналізуючи вищевикладені норми права, з урахуванням того, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечить інтересам дітей, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей з батьком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved