Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх уточнених вимог вказала, що вона з 07.06.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 16.12.2016 року розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 08.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на даний факт, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З листопада 2016 року [PERSON] фактично самоусунувся від виховання дитини, бачивши її тричі, а у 2017-2018 роках - жодного разу. Зазначає, що протягом останніх років відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину вдома, матеріальної допомоги не надає. Вказує, що відповідач веде антисоціальним спосіб життя, схильний до агресії, раніше був засуджений умовно за вчинення злочину проти здоров'я. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду від 14.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, у справі на 13.12.2018 року о 08 год. 30 хв. призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 13.12.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла нотаріально завірена заява про визнання позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 30.01.2019 року надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мирось С.В. про залучення доказів по справі та виклик свідка. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.01.2019 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 18.02.2019 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. ІІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мирось С.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься нотаріальна заява про те, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO], просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надав заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення просить врахувати інтереси малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом становлено, що сторони з 07.06.2013 року перебували у шлюбі, який 16.12.2016 року розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова. Встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (після розірвання шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]»), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1257. На підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 08.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам встановлено, що старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ісаєнко А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 645/5894/16-ц від 28.03.2018 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 08.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття, проведено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 08.12.2016 року по 01.11.2018 рік. Станом на 01.11.2018 року заборгованість по аліментам становить 22 741,75 грн. 11.12.2018 року відповідач [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою повідомляє, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Згідно довідки комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 370 Харківської міської ради від 26.12.2018 року № 242 №/01-27 встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 370 Харківської міської ради з 28.08.2017 року і по теперішній час. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад систематично. Дитина завжди охайна, доглянута. Одяг дитини завжди чистий та охайний, відповідає погоднім умовам. Адаптаційний період до умов дитячого закладу пройшла в умовах норми. Розвиток дівчинки відповідає віковим особливостям. Зі слів вихователів групи № 12 [PERSON], дитиною опікується мати, [PERSON], приводе в дошкільний заклад та забирає дитину, а також відвідує батьківські збори. Зауважень з боку адміністрації та педагогічних працівників до матері не було. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки - [PERSON], [INFO], від 12.02.2019 року № 143 відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO]. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Положеннями ст.71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Позиція суду. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та поясненнями позивача по справі підтверджується, що відповідач свідомо вихованням доньки [PERSON] не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, відповідач не відвідує доньку, не бачиться з нею. Таке ставлення відповідача до категоричного нехтування батьківськими обов'язками триває з листопада 2016 року. В судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи та заслуховування пояснень позивача справи знайшло підтвердження, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров'ям дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач проживав з ними. 01.01.2016 року зібрав речі та пішов з дому, обіцяв допомагати дитині. З 2016 року відповідача ніхто не бачив. Дитину виховує позивач, свідок та бабуся. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина. Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, відповідач та його донька зареєстровані та проживають за різними адресами, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він не проживає з дитиною протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дитиною. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] забезпечена належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої дитячої кімнати, забезпеченості її місцями для навчання і виховання, їжею та одягом. Разом з тим, суд констатує, що надання відповідачем [PERSON] нотаріально засвідченої заяви, яка фактично є згодою на позбавлення його батьківських прав щодо його доньки [PERSON], [INFO], що підтверджує його усвідомлене байдуже ставлення до дитини. Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] є гарною матір'ю, про що свідчить доглянутість та забезпеченість дитини необхідними побутовими предметами, її доброзичливе та уважне ставлення до своєї дитини, довірливі відносини з нею, належне піклування про них та приділення з її боку уваги її здоров'ю, розвитку і вихованню. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, тому, враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору слід повністю покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved