Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй,[PERSON], [PERSON] (далі - Відповідач) та [PERSON] (далі - третя особа) на підставі Договору дарування від 11.03.2014 року на праві спільної часткової власності (по 1/3 частки кожному співвласнику) належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач наголошує, що для оформлення вказаного договору дарування квартири, проведення ремонту та для утримання квартири в цілому, їй довелося взяти кредит 17.02.2014 року в АТ «Банк ренесанс капітал» у розмірі 49 999 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 66 коп. Позивач також зазначає, що 19.02.2014 року вона була вимушена взяти ще один кредит в іншому банку ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Отримані в кредит кошти, на ствердження позивача, були витрачені нею в рахунок сплати дарувальнику договору дарування, що підтверджується розпискою від 11.03.2014 року, в якій зазначено, що дарувальник [PERSON] отримав за подаровану ним квартиру 266 000 (двісті шістдесят шість) грн. 00 коп. Оскільки загальна сума грошових коштів, які були витрачені позивачем в рахунок договору дарування становить 266 000 (двісті шістдесят шість) грн. 00 коп., позивач вважає, що зазначена сума підлягає розподілу між всіма власниками квартири, у зв'язку із чим з відповідача в судовому порядку підлягає стягненню на її користь 1/3 частини понесених нею витрат, а саме, 266 000 (двісті шістдесят шість) грн. 00 коп. / 3 = 88 666 (вісімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. Окрім цього, позивач зазначає, що утримання спірної квартири здійснюється виключно за її власні кошти, а відповідач ані в сплаті комунальних послуг, ані в здійснені ремонту в квартирі участі не приймає. Позивач наголошує, що за її власні кошти у спірній квартирі було здійснено ремонт, який вона оцінює у розмірі 22 247 (двадцять дві тисячі двісті сорок сім) грн. 26 коп. (заміна вікон - 10 581 грн. 75 коп. + заміна дверей - 6 000 грн. 00 коп. + купівля фарби 1 015 грн. 82 коп. + купівля лінолеуму - 1419 грн. 00 коп. + будівельні матеріали - 3 230 грн. 69 коп.). Оскільки ремонт був проведений в усій квартирі в цілому, та за її особисті грошові кошти, то з урахуванням належних відповідачеві та третій особі частки, позивач вважає, що сума витрачена на ремонт також підлягає розподілу між усіма власниками квартири. Оскільки до своєї доньки вона претензій не має, то вважає, що з відповідача підлягає стягненню на її користь 1/3 частини понесених нею витрат, а саме, 22 247 (двадцять дві тисячі двісті сорок сім) грн. 26 коп. /3 = 7 415 (сім тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 75 коп. Також, позивач наголошує на тому, що починаючи з 2014 року по теперішній час вона власними коштами сплачували комунальні послуги у наступних розмірах: 8 568 грн. 40 коп. - по сплаті за водопостачання, 4 385 грн. 30 коп. - по сплаті за електроенергію, 1 282 грн. 12 коп. - по сплаті за вивіз сміття, 2 615 грн. 56 коп. - по сплаті КЖЕП, 5 041 грн. 15 коп. - по сплаті за газ, 29 571 грн. 32 коп. - по сплаті за опалення. Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти сплачені нею за водопостачання, електроенергію, вивіз сміття підлягають розподілу між нею та відповідачем, оскільки на зазначені комунальні послуги встановлені лічильники. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума 7 117 грн. 91 коп. ( 8 568 грн. 40 коп. + 4 385 грн. 30 коп. + 1 282 грн. 12 коп. = 14 235 грн. 82 коп. / 2 = 7 117 грн. 91 коп.). Що стосується суми сплачених позивачем комунальних послуг за КЖЕП, газ та опалення, то позивач вважає, що така сума підлягає поділу на всіх власників квартири, у зв'язку з чим, 1/3 частина складає: 12 409 грн. 34 коп. ( 2 615 грн. 56 коп. + 5 041 грн. 15 коп. + 29571 грн. 32 коп. = 37 228 грн. 03 коп. /3 =12 409 грн. 34 коп.) У зв'язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь понесені витрати по оплаті комунальних послуг та утримання квартири у загальному розмірі 115 609 (сто п'ятнадцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 67 коп. та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що копія розписки від 11.03.2014 року у розумінні ч.2 ст. 78 ЦПК України не є допустимим доказом по справі. Щодо стягнення з нього на користь позивача вартості ремонту в квартирі, пояснює, що право спільної часткової власності співвласників здійснюється на підставі укладеного між сторонами договору про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, проте такий договір між ними не укладався. Щодо оплати коштів за комунальні послуги, пояснює, що він кожного місяці надавав позивачу кошти для сплати за споживчі комунальні послуги, а тому, в розумінні ч.1 ст. 1158 ЦК України, не було і не могло бути жодної небезпеки настання невигідних наслідків. З огляду на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача [PERSON] просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Позивач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відповідь на відзив. У такій заяві по суті справи позивач заперечує проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві, та просить суд стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь понесені витрати по сплаті за договором дарування, оплаті комунальних послуг та утримані квартири у загальному розмірі 115 609 (сто п'ятнадцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 67 коп. та судові витрати по справі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у підготовчому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви у судовому засіданні, надала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні не визнав позовні вимоги та у задоволені позову просив відмовити. Після оголошення перерви, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві представник відповідача також зазначає про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просить відмовити. Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору дарування від 11.03.2014 року на праві спільної часткової власності належить (по 1/3 кожному) квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,1 кв.м., жилою площею 26,7 кв.м., де кожному із співвласників належить по 1/3 частки зазначеної квартири. Право спільної часткової власності вказаних осіб зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 18802167 від 11.03.2014 року (а.с.8-11). Як вбачається з відомостей про зареєстроване місце проживання (а.с.13, 16, 100), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою розташування такого об'єкту нерухомого майна: [ADDRESS]. Судом також встановлено, що між сторонами виник спір стосовно їх майнової участі у придбанні і здійсненні витрат на управління, утримання та збереження такого спільного майна. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, просила суд стягнути: а) 88 666 грн. 67 коп. з мотивів сплати позивачем такої суми в рахунок договору дарування; б) 7 415 грн., 75 коп. в рахунок сплати позивачем ремонту квартири; в) 7 117 грн. 91 коп. в рахунок сплати позивачем комунальних послуг, які не обліковуються лічильниками; г) 12 409 грн. 34 коп. в рахунок сплати позивачем комунальних послуг, що обліковуються лічильниками відповідно. Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення грошових коштів на оплату за договором дарування у розмірі 88 666 грн. 67 коп. суд виходив з наступного. Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З наведеного вбачається, що одним із ознак дарування є спрямованість договору на передання майна у власність та безоплатність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. В той час, як згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто саме договору купівлі-продажу притаманна така ознака, як оплатність. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В даному випадку, суд виходив з того, що 11.03.2014 року між [PERSON], [PERSON] (далі - Відповідач) та [PERSON] (далі - третя особа) було укладено Договір дарування на праві спільної часткової власності (по 1/3 частці кожному співвласнику) належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оглядом вказаного договору судом встановлено, що останній пройшов процедуру нотаріального посвідчення та державної реєстрації. При цьому пунктом 5 такого договору сторони засвідчили, у тому числі, своє розуміння того, що такий договір за своєю природою є безоплатним, а кожна сторона однаково розуміє значення та умови правочину та його наслідки. Судом також встановлено, що вказаний правочин виконаний його сторонами в натурі, і нерухоме майно передано [PERSON], [PERSON] та [PERSON], і прийнято останніми. Таким чином, укладаючи вказаний договір, сторони підтвердили обставину його безоплатності. Сторона позивача до суду із вимогами про визнання такого правочину удаваним, не зверталась, обставина наявності волі сторін договору дарування на вчинення іншого, оплатного за своїм характером, правочину не була предметом даного позову. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину. Судом не може бути ухвалено рішення про стягнення будь-яких грошових коштів в рахунок сплати позивачем за договором дарування, оскільки суд виходить с того, що такий договір є безоплатним, і обставина зворотного під час розгляду даної справи не встановлювалась через відсутність відповідних вимог позивача та надання доказів на підтвердження такої вимоги. У зв'язку із чим суд відмовляє в задоволені позову в цій частині, і це повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Вирішуючи по суті позовну вимогу про стягнення грошових коштів на ремонт такої квартири та в рахунок сплати позивачем комунальних послуг, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] він, як власник та споживач житлово-комунальних послуг, згідно ст. ст. 156, 162 ЖК України, зобов'язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Разом із цим, суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що витрати у сумі 7 415 грн., 75 коп. на придбання будівельних матеріалів, які начебто були використані позивачем для проведення ремонтних робіт у [ADDRESS] були спрямовані саме на проведення ремонту у вказаному житловому приміщенні. Адже жоден платіжний документ та договір із цього приводу не містить посилання на адресу використання таких будівельних матеріалів. А стороною позивача не доведено за допомогою засобів доказування причинно-наслідковий зв'язок між придбанням і використанням саме цих матеріалів та здійсненням невід'ємного поліпшення у вигляді ремонту вказаної квартири саме за допомогою цих засобів та матеріалів. Даний висновок суду ґрунтується в тому числі на показаннях свідка, допитаного під час розгляду справи по суті, - [PERSON], який надав суду пояснення з того приводу, що саме він провадив ремонтні роботи у вказаній квартирі. При цьому, із показань такого свідка, матеріальне забезпечення проведення таких робіт здійснював не позивач, а відповідач по справі, даючи готівкові кошти на придбання будівельних матеріалів, та розраховуючись за здійснення робіт. Крім того, суд зважає і на ту обставину, що позивачем надано суду платіжні документи, зміст яких важко узгодити із проведенням ремонту у житловому приміщенні. Наприклад, квитанція від 28.12.2017 року на суму 440 грн. 00 коп. (а.с. 40) за оплату послуг із пошиття та ремонту одягу. Відтак, вказані обставини у їх сукупності є підставою для відмови в задоволені позову в цій частині. Разом із цим, суд доходить висновку, про необхідність стягнення відшкодування із відповідача на користь позивача суми витрат зі сплати житло-комунальних послуг. Таке відшкодування здійснюється судом пропорційно до розміру частки відповідача у праві спільної часткової власності на таке майно. Адже така сторона в силу вказаних вимог матеріального закону зобов'язана нести такі витрати по утриманню, управлінню та збереженню житлового приміщення. За змістом ст.1160 ЦК України, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Відтак, для стягнення відповідних сум із відповідача суд має врахувати лише фактично зроблені витрати позивача на сплату таких послуг. Тобто, суд бере до уваги лише ті витрати, здійснення яких фактично саме стороною позивача підтверджується за допомогою належних та допустимих доказів по справі у вигляді відповідних платіжних документів із зазначенням реквізитів саме позивача, як платника. Така обов'язкова ознака притаманна таким квитанціям (за нумерацією позивача) як: № 20 від 18.05.2015 року, № 46 від 21.01.2016 року, № 30 від 17.08.2015 року, № 25 від 17.06.2015 року, № 69 від 07.07.2016 року, № 45 від 10.11.2015 року, № 63 від 23.05.2016 року, № 59 від 03.04.2016 року, № 28 від 17.06.2015 року, № 24 від 18.05.2015 року, № 55 від 02.03.2016 року, № 58 від 18.10.2015 року, № 39, № 49 від 21.01.2016 року, № 42 від 10.11.2015 року, № 77 від 02.10.2016 року, № 70 від 07.07.2016 року, № 64 від 23.05.2016 року, № 108 від 24.03.2017 року, № 103 від 03.02.2017 року, № 111 від 06.03.2017 року, № 110 від 11.03.2017 року, № 115 від 03.05.2017 року, № 118 від 06.06.2017 року, №127 від 02.08.2017 року, № 131 від 04.09.2017 року, № 137 від 03.10.2017 року, № 146 від 04.12.2017 року, № 122 від 03.07.2017 року, № 73 від 05.08.2016 року, № 101 від 03.02.2017 року, № 33 від 17.08.2015 року, № 22 від 18.05.2015 року, № 21 від 18.05.2015 року, № 32 від 17.08.2015 року, № 27 від 17.06.2015 року, № 36 від 18.10.2015 року, № 44 від 10.11.2015 року, № 47 від 21.01.2016 року, № 40 від 04.10.2015 року, № 61 від 03.04.2016 року, № 65 від 07.05.2016 року, № 78 від 02.10.2016 року, № 105 від 03.02.2017 року, № 102 від 16.02.2017 року, № 97 від 02.12.2016 року, № 90 від 03.11.2016 року, № 87 від 02.11.2016 року, № 84 від 24.11.2016 року, № 143 від 03.11.2017 року, № 130 від 04.09.2017 року, № 138 від 03.10.2017 року. Решта платіжних документів у вигляді квитанцій, наданих суду на підтвердження вказаної позовної вимоги, не містять інформації щодо того, що такий платіж було зроблено саме позивачем. З огляду на те, що відповідач також не визнає обставини розрахунку у повному обсязі за утримання саме позивачем житлового приміщення, суд вважає решту таких платіжних документів не належними доказами по справі, а вимоги в цій частині - такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи у вигляді письмових доказів. Таким чином, суд стягує із відповідача (пропорційно до його розміру частки у праві власності у розмірі 1/3), на користь позивача 12 136 (дванадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 78 коп. документально підтверджених та понесених грошових витрат по оплаті комунальних послуг на утримання квартири [ADDRESS]. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що 30 відсотків сплаченого Позивачем судового збору слід віднести на його рахунок, а решту 70 відсотків - стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial