Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Кредитна спілка «Добра справа» звернулася в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями по кредитному договорі № 68/14 від 04.04.2014 року, укладеному між позивачем та [PERSON], відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 16 000 грн., який він зобов'язувався повернути відповідно до графіку погашення кредиту та сплати відсотків в строк до 04 квітня 2016 року з відсотковою ставкою 28,0 % річних. Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов»язання. У зв»язку із наведеним, просить суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь Кредитної спілки «Добра справа» заборгованість за кредитним договором №68/14 від 04.04.2014 року в сумі 18 489 грн. 46 коп., а також 243 грн. 60 коп. сплаченого позивачем судового збору. Крім цього, [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись із зустрічними позовами до кредитної спілки «Добра справа», [PERSON] про визнання договорів поруки недійсними. Зокрема, [PERSON] просить визнати договір поруки, укладений між кредитною спілкою «Добра справа» , [PERSON] та нею №68/14 від 04 квітня 2014 року недійсним з моменту його укладення. Свої вимоги мотивує тим, що під час укладення спірного договору вона була підпорядкована [PERSON], який звернувся до неї із пропозицією укласти його. Зазначила, що вона перебувала під психологічним примусом [PERSON], розуміючи, що коли [PERSON] не підпише зазначений договір поруки, [PERSON], як її безпосередній начальник може негативно впливати на її трудові відносини, виявити матеріальну недостачу, чи зробити так, що вона може залишитись без роботи. Таким чином, укладений договір поруки не ґрунтувався на засадах добровільності, що суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, і є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, а тому згідно ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Крім цього, [PERSON] просить визнати договір поруки, укладений між кредитною спілкою «Добра справа» , [PERSON] та ним №68/14 від 04 квітня 2014 року недійсним з моменту його укладення. Свої вимоги мотивує тим, що під час укладення спірного договору він був підпорядкований [PERSON], який звернувся до нього із пропозицією укласти його. Зазначив, що він перебував під психологічним примусом [PERSON], розуміючи, що коли не підпише зазначений договір поруки, [PERSON], як його безпосередній начальник може негативно впливати на трудові відносини, виявити матеріальну недостачу, чи зробити так, що він може залишитись без роботи. Таким чином, укладений договір поруки не ґрунтувався на засадах добровільності, що суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, і є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, а тому згідно ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Також, [PERSON] просить визнати договір поруки, укладений між кредитною спілкою «Добра справа», [PERSON] та ним від 04 квітня 2014 року недійсним з моменту його укладення. Свої вимоги мотивує тим, що під час укладення спірного договору він був підпорядкований [PERSON], який звернувся до нього напередодні з пропозицією отримання коштів в КС «Добра справа». Після того, коли він відмовився, директор [PERSON] почав на нього тиснути морально, переслідувати з метою укладення договору поруки, після чого він погодився. Зазначив, що договір поруки не ґрунтується на засадах добровільності, оскільки при його укладенні було відсутнє його волевиявлення, що є підставою для визнання його недійсним. Представник кредитної спілки «Добра справа» в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, щодо зустрічних позовних вимог не визнав та проти їх задоволення заперечив. [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду на те причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові відправлення. [PERSON], [PERSON] та їх представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги КС «Добра справа» не визнали, проти їх задоволення заперечили. Зустрічні позови підтримали та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позову КС «Добра справа» не визнала, зустрічні вимоги підтримала з підстав наведених у зустрічній позовній заяві та просить їх задовольнити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Відповідно до кредитного договору №68/14 від 04 квітня 2014 року кредитною спілкою «Добра справа» [PERSON], на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, надано кредит на споживчі потреби у сумі 16 000 грн. 00 коп. строком по 04 квітня 2016 року із платою 28 відсотків річних за користування кредитом. Згідно п.4.3 Договору та Графіку розрахунків заборгованості по кредитному договору, [PERSON], за період із 04.04.2014 р. і до 04.04.2016 р. повинен був щомісячно сплачувати відсотки по 373,33 грн. і повертати рівними частинами тіло кредиту в сумі 666,67 грн. Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, у разі виникнення заборгованості за договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентах з користування кредитом; у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Проте, [PERSON], починаючи із 04 липня 2014 р. не виконує належним чином свої зобов»язання, не сплачує відсотки за користування кредитом та не погашає суми кредиту. Таким чином, станом на червень 2015 року, загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року, становить 18 489 грн. 46 копійок, з яких: -14 377 грн. 70 коп. - заборгованість по кредиту; -4 111 грн. 76 коп. - несплачені відсотки за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов»язань перед кредитною спілкою «Добра справа», між кредитною спілкою та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено окремо із кожним договори поруки №68/14 від 04.04.2014 р. Відповідно до п.п. 1.2, 4.1 зазначених договорів поруки, Поручителі зобов'язуються перед Кредитором виконати за [PERSON] зобов»язання в повному обсязі на умовах кредитного договору №68/14 від 04.04.2014 р. Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, суд вважає, що позов кредитної спілки «Добра справа» є підставним та підлягає до задоволення. Крім цього, суд вважає, що зустрічні позови [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як на підставу своїх позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] покликаються що спірні договори поруки не ґрунтуються на засадах добровільності, що є порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки при їх укладенні було відсутнє їх волевиявлення, не відповідність внутрішній волі, що є недодержанням ч.3 ст.203 ЦК України, а тому згідно ч.1 ст.215 ЦК України повинні бути визнані недійсними. Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. В силу вимог ч.1 ст.231 ЦК України, правочин вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як роз»яснив Пленум Верховного суду України у п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов»язково злочинних діях. За правилами ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надано суду доказів, які свідчать про вчинення із боку [PERSON] психологічного примусу щодо укладення зазначених договорів поруки. Крім цього, суд вважає, що безпосереднє підпорядкування зазначених осіб [PERSON] у трудових відносинах не може свідчити про укладення правочину під впливом психологічного примусу останнього та відсутності волевиявлення сторін. Також суд зазначає, що [PERSON] укладаючи кредитний договір працював на посаді завідувача господарством Тернопільського технічного ліцею. Прийняття на роботу у технічний ліцей [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснювалось на підставі наказу директора зазначеного ліцею, а не безпосередньо [PERSON], а тому твердження поручителів щодо укладення договору поруки під примусом суд вважає безпідставним та не бере його до уваги. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає що позов кредитної спілки «Добра справа» підлягає до задоволення шляхом солідарного стягнення із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь кредитної спілки «Добра справа» заборгованості за Кредитним договором №68/14 від 04 квітня 2014 року, що складає 18 489 грн. 46 коп. У задоволенні зустрічних позовів суд вважає, що слід відмовити. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідачів в користь Кредитної спілки «Добра справа» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved