Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] (далі - Відповідачі) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 13.03.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Однак, [PERSON], померла 24.08.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25 серпня 2016 року. Позивач зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і вважаються такими, що прийняли після її смерті спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов'язання. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини, і не подали протягом шести місяців від дня відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Від відповідачів будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення поштового відправлення у вигляді судових повісток (а.с. 76, 83), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився про день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові відправлення які повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 77,78, 86), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 13.03.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]був укладений Договір № б/н, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 11 600 (одинадцять шістсот) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 13.03.2006 року отримала в Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» кредит у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.14). Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджуються свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25 серпня 2016 року (а.с. 52). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] за таким позичальником утворилась заборгованість за вказаним Кредитним договром, яка обліковується позивачем у загальному розмірі 15 999 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 11 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 7 651 грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 168 грн. 76 коп., а також пеня за порушення договірних зобов'язань у розмірі 1178 грн. 58 коп. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], 31 січня 2017 року заведено спадкову справу № 68/2017 за Претензією кредитора - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 31.01.2017 року за вх. № 166/02-14. Інших заяв до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалось (а.с.82). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз'яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право. Вимога може бути пред'явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Таким чином, звернувшись 31 січня 2017 року до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України після смерті [PERSON], померлої [INFO], ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався строку пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору до спадкоємців померлого. Згідно відміток у паспортах громадян України - [PERSON] та [PERSON], їх місце реєстрації проживання визначено як: [ADDRESS] (а.с.50-51), що також збігається із містом реєстрації проживання на час життя померлої [PERSON]. З наведеного вбачається, що відповідачі фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], як особи, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому є зобов'язаний нести відповідальність перед кредитором за борговими зобов'язаннями померлої особи в межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Суд також зауважує, що оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явилися, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надали, то суд при заочному розгляді справи прийняв до уваги лише докази, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а з Відповідачів підлягає стягненню за Договором б/н від 13.03.2006 року заборгованість на загальну суму у загальному розмірі 15 999 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 11 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 7 651 (сім тисяч шістсот пятдесят одна) грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 168 (сім тисяч сто шістдесят вісім) грн. 76 коп., а також пеня за порушення договірних зобов'язань у розмірі 1 178 (одна тисяча сто сімдесят вісім) грн. 58 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, за змістомст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по справі. У зв'язку із чим суд приходить до висновку про необхідність стягненні на користь позивача із відповідачів суми судового збору по 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп. із кожного відповідача окремо, а усього разом 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved