Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі по тексту - ТОВ «Автокредит Плюс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] - відповідач 1, [PERSON] - відповідач 2) про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу та стягнення збитків. Позов обґрунтований такими обставинами. ТОВ «Автокредит Плюс» є лізинговою компанією, яка на умовах договору фінансового лізингу передає у платне користування транспортні засоби. 15.06.2017 між ТОВ «Автокредит Плюс» та громадянином Сирійської Арабської Республіки [PERSON] , інтереси якого представляв [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач за 587 250 грн. придбав автомобіль марки (моделі) Мерседес Бенц (С 250), 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] . Придбаний автомобіль позивач передав на умовах фінансового лізингу [PERSON] , який 17.10.2017 повідомив позивача, що під час повернення його на вищевказаному автомобілі з Польщі до України при перетині кордону з польської сторони автомобіль було вилучено на тій підставі, що він є викраденим та знаходиться в міжнародному розшуку. Як встановив в подальшому позивач, автомобіль був заявлений як викрадений 07.10.2015 і розшукувався компетентними органами Іспанії. Отже відповідач, продавши позивачу вищевказаний автомобіль і не повідомивши про права третіх осіб на нього, порушив вимогу статті 659 ЦК України. Зазначене порушення договору є істотним в розумінні статті 651 ЦК України, у зв`язку з чим позивач заявляє вимогу про розірвання договору. Неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяно реальні збитки у розмірі вартості автомобіля, що становить 587 250 грн., а також позивач не отримав доходи, які планував отримати від передачі автомобіля в лізинг в розмірі 66 946,50 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнав та обґрунтував свої заперечення тим, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки при укладенні спірного договору діяв від імені та в інтересах продавця [PERSON] , і до того ж ні він, ні продавець, не знали та не могли знати про права третіх осіб на автомобіль. Вказав, що 03.10.2015 автомобіль пройшов першу державну реєстрацію в Україні та в подальшому ще двічі перереєстровувався на нових власників, і при кожній державній реєстрації проводились перевірки, в тому числі і на предмет перебування його в розшуку по базі Інтерполу. При перевірках державними органами не було встановлено, що автомобіль перебуває в розшукових реєстрах. На даний час за наявними в Україні базами автомобіль у розшуку та під арештом також не перебуває. Окрім того позивачем не доведено, що договір лізингу розірваний та за ним не сплачуються лізингові платежі. Той факт, що позивач тимчасово не може користуватися автомобілем, не свідчить про те, що автомобіль вибув з власності позивача, та він поніс реальні збитки. Заперечення відповідача [PERSON] обґрунтовані такими обставинами. Він не володіє українською мовою і лише частково володіє російською мовою, а тому був впевнений, що продає автомобіль фірмі «Автомобільний центр «Гекар», менеджер якої [PERSON] відгукнувся на розміщене в мережі Інтернет оголошення про продаж автомобіля, а в подальшому оглядав автомобіль разом з потенційними покупцями - подружньою парою. За вказівкою [PERSON] він видав довіреність на іншого представника фірми [PERSON] , з який він не знайомий і ніколи його не бачив. 15.06.2017 він передав автомобіль та документи на нього [PERSON] , тоді ж одержав від останнього кошти в сумі 22 100 дол. США, і в подальшому жодних дій щодо автомобіля не вчиняв і лише після отримання позовної заяви дізнався про обставини, які стали підставою для подання цього позову. Зазначив також, що він на законних підставах набув право власності на автомобіль, придбавши його у [PERSON] , який, в свою чергу, придбав його у громадянина Іспанії Флоріна Развіна . [PERSON] у відповідності до вимог законодавства Європейського Союзу та України ввіз автомобіль на територію України, оформивши усі митні документи, та в подальшому поставив автомобіль на державний облік і отримав державний реєстраційний номер [NUMBER] . У розшукових базах України автомобіль не перебував і не перебуває, він кілька разів перетинав кордон України, а отже відповідачі не знали і не могли знати, що автомобіль знаходиться в розшуку на території Іспанії. Третя особа [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте в судове засідання він не з`явився без повідомлення причин неявки, пояснення щодо позову не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?16.04.2018 позивачем одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 40-43). ?Ухвалою від 26.04.2018 позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 75). ?14.05.2018 позивачем подано документи на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (т. 1 а.с. 78-80). ?Ухвалою від 16.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 18.06.2018 (т. 1 а.с. 114-115). ?16.05.2018 постановлено ухвалу про забезпечення позову (т. 1 а.с. 116-118). ?21.05.2018 від позивача надійшло клопотання про забезпечення його участі в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 121). ?23.05.2018 постановлено ухвалу про забезпечення участі позивача в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 125-126). ?14.06.2018 представник відповідача 2 подав заяву про відкладення підготовчого засідання (т. 1 а.с. 133). ?15.06.2018 від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 136-140). ?15.06.2018 представником [PERSON] подано клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог (т. 1 а.с. 146-147). ?18.06.2018 представником [PERSON] подано клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог (т. 1 а.с. 154-155). ?18.06.2018 суд відмовив у залученні до участі у справі [PERSON] , закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.09.2018 (т. 1 а.с. 161, 162). ?18.06.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення документів (т. 1 а.с. 165-166). ?20.06.2018 від позивача надійшло клопотання про забезпечення його участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 181). ?20.06.2018 постановлено ухвалу про забезпечення участі позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 185-186). ?17.09.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив та заява свідка (т. 1 а.с. 197-201, 210-211). ?19.09.2018 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про приєднання документів разом з клопотанням про поновлення строку (т. 1 а.с. 219, 220). ?19.09.2018 розгляд справи перенесено (т. 1 а.с. 225). ?01.10.2018 від представника відповідача 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 229-232). ?Ухвалою від 02.11.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено судове засідання на 03.04.2019 (т. 1 а.с. 242). ?07.11.2018 від позивача надійшли письмові пояснення по справі (т. 2 а.с. 1-4). ?26.12.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення документів (т. 2 а.с. 22-23). ?07.03.2019 від представника відповідача 2 надійшли клопотання про приєднання письмових доказів, про залучення [PERSON] до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог та про витребування доказів (т. 2 а.с. 45-46, 64-65, 66-67). ?29.03.2019 від представника відповідача 2 надійшло письмове пояснення по справі (т. 2 а.с. 71-76). ?03.04.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів (т. 2 а.с. 92-93). ?03.04.2019 суд замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, прийняв подані сторонами додаткові докази, залучив до участі у справі як третю особу [PERSON] , постановив ухвалу про витребування доказів, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019 (т. 2 а.с. 114-119. 121-122). ?04.09.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2019 (а.с. 132-135). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. ТОВ «Автокредит Плюс» як суб`єкт господарювання приватного права здійснює економічну діяльність у галузі торгівлі автомобілями та автотранспортними засобами, торгівлі іншими автотранспортними засобами, роздрібної торгівлі в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для прийняття, запису, відтворення звуку й зображення, фінансового лізингу, надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), діяльності агентств нерухомості (т. 1 а.с. 36-39). На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 27.09.2016Центром 8046, [PERSON] на праві власності належав автомобіль марки (моделі) Мерседес Бенц (С 250), 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (т. 1 а.с. 18). 14.06.2017 [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність, згідно з якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, з усіх питань щодо володіння, продажу, користування та розпорядження вищевказаним автомобілем (т. 1 а.с. 16). 15.06.2017 [PERSON] , діючи від імені продавця [PERSON] , надав свою згоду на приєднання до Договору купівлі-продажу, розміщеного на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» www.planetavto.com.ua. (далі - Публічний договір), що підтверджується заявою про приєднання до Договору купівлі-продажу (далі - Заява, т. 1 а.с. 14). Згідно з умовами, визначеними Заявою, продавець [PERSON] в особі його представника [PERSON] та покупець ТОВ «Автокредит Плюс» укладають договір купівлі-продажу транспортного засобумарки (моделі) Мерседес Бенц (С 250), 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , продаж якого здійснюється за 587 250 грн. Сторони договору погодили, що з моменту підписання продавцем даної заяви та прийняття її покупцем, покупець і продавець набувають прав та обов`язків, визначених договором та несуть відповідальність за їх невиконання (пункт 5 Заяви). За положеннями пункту 1.3. Публічного договору продавець стверджує, що на момент укладення цього договору автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено з іншими особами будь-яких договорів відчуження чи щодо користування. Треті особи не мають прав на автомобіль. Цієї ж дати сторони підписали Акт приймання-передання транспортного засобу, а 16.06.2017 транспортний засіб був перереєстрований на позивача з присвоєнням реєстраційного номера [NUMBER] (т. 1 а.с. 15, 19). 19.06.2017 позивач перерахував на картковий рахунок відповідача [PERSON] кошти в сумі 587 250 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Н6JАХ00012 (т. 1 а.с. 17). Судом встановлено, що ще до укладення сторонами договору-купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: 06.06.2017, між [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір фінансового лізингу №АВН0А!00000115 (т. 1 а.с. 20). На виконання умов цього договору 16.06.2017 позивач передав [PERSON] у платне володіння та користування автомобіль Мерседес Бенц С 250, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (т. 1 а.с. 21, 22). 17.10.2017 при перетині [PERSON] на вищевказаному автомобілі польсько-українського кордону на прикордонному посту Дорохуск (Республіка Польща) автомобіль у нього було вилучено (т. 1 а.с. 171-173). З листа Генерального консульства України в Любліні вбачається, що автомобіль затриманий правоохоронними органами Республіки Польща у зв`язку з його розшуком компетентними органами Іспанії та станом на 06.03.2018 зберігався на платному паркінгу в м. Хелм в очікуванні підтвердження від компетентних органів Іспанії актуальності його розшуку та повернення потерпілому (т. 1 а.с. 23). Згідно з отриманою від Посольства України в Королівстві Іспанія інформацією транспортний засіб марки (моделі) Мерседес Бенц (С 250), 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , зареєстрований як викрадений відділом Цивільної Гвардії у м. Азукуека Де Енарес, номер справи 2/2015-001046-00003220/05-10-2015, на підставі заяви його власника [PERSON] від 05.10.2015 (т. 2 а.с. 30, 31-34). Водночас судом встановлено, що у базах даних автоматизованої інформаційної системи МВС України та пошуковій системі «Угон» НЦБ Інтерполу інформація щодо викрадення вищевказаного автомобіля та перебування його в розшуку відсутня (т. 2 а.с. 60). IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільної законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). З укладенням договору купівлі-продажу у кожної зі сторін виникають права та обов`язки, як становлять його зміст. Обов`язком продавця є передача майна у власність (у господарське відання або оперативне управління) покупця, а покупець набуває право вимагати передачі йому цього майна. У свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти від продавця придбане майно і сплатити за нього обумовлену ціну, а продавець, відповідно, має право вимагати від покупця прийняти продане майно (якщо він у цьому заінтересований) і сплатити за нього належну грошову суму. За приписом статті 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Такими правовими наслідками є, зокрема, розірвання договору та відшкодування збитків. За правилом частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 5 статті 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. За нормою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі. За приписом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що юридичною підставою цивільно-правової відповідальності є норма закону або іншого акта цивільного законодавства, а фактичною - склад цивільного правопорушення. За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що позивачем разом з вимогою про розірвання договору заявлено також вимогу про відшкодування збитків, склад цивільного правопорушення в даному випадку повинен бути повним, тобто позивач повинен довести факт невиконання відповідачем зобов`язань та завдання таким порушенням збитків, а відповідач, якщо він заперечує проти позову, - відсутність його вини у невиконанні зобов`язання. Укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля, відповідачі стверджували про відсутність прав третіх осіб на вказаний автомобіль. Водночас судом встановлено, що з 05.10.2015 автомобіль розшукувався компетентними органами Королівства Іспанія як викрадений на підставі заяви його власника [PERSON] , у зв`язку з чим і був вилучений правоохоронними органами Республіки Польща. Натомість доводи відповідачів про відсутність їх вини у невиконанні зобов`язання щодо попередження покупця про права третіх осіб на товарпідтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Так, в Україні діє спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу та отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на нового власника. Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1988 № 1388, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1388 з подальшими змінами, встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Згідно з Порядком транспортні засоби підлягають державній реєстрації з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Вказаний пункт визначає перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Судом встановлено, що автомобіль Мерседес Бенц (С 250), 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , було ввезено на територію України 28.09.2015, а 03.10.2015 його зареєстровано на праві власності за [PERSON] у встановленому законом порядку (т. 2 а.с. 63). Підставою реєстрації автомобіля за [PERSON] послужили, зокрема, контракт (договір купівлі-продажу), укладений 22.09.2015 на території Іспанії між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , реєстраційний (супровідний) документ, на підставі якого автомобіль було вивезено за межі Європейського Союзу, та митна декларація (т. 2 а.с. 53-58). Автомобіль та реєстраційний (супровідний) документбули предметом експертного дослідження, за результатами якого експерт Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз дійшов висновку, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля змінам не піддавався, бланк реєстраційного (супровідного) документаза своїми характеристиками відповідає аналогічним документам, що виготовляються уповноваженим органом країни походження, а реквізити та записи у ньому змінам не піддавались (т. 2 а.с. 49-52). Згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС України та пошукової системи «Угон» НЦБ Інтерполу ні на час первинної реєстрації автомобіля в Україні за [PERSON] , ні на час його подальших перереєстрацій за відповідачем [PERSON] та за позивачем ТОВ «Автокредит Плюс», в розшуку або під арештом автомобіль не перебував. Відтак сукупність встановлених судом обставин дає достатні підстави вважати, що ні продавець, ні його довірена особа, не знали і не могли знати про наявність прав третіх осіб на відчужуваний ними автомобіль, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність вини відповідачів у невиконанні передбаченого статтею 659 ЦК України зобов`язання, що виключає наявність в їх діях складу цивільного правопорушення. Звертає на себе увагу і той факт, що автомобіль перетнув кордон Європейського Союзу 28.09.2015, а про його викрадення потерпілий ( [PERSON] ) повідомив органи поліції лише 05.10.2015. З огляду на наведене та ураховуючи, що за наявними даними усі права на автомобіль перейшли до страхової компанії MAPFRE, яка виплатила потерпілому страхове відшкодування, після чого зв`язок поліції з потерпілим втрачено (т. 2 а.с. 31-34, 99, 100, 101), заслуговують на увагу доводи відповідачів про ймовірні шахрайські дії [PERSON] , що дає підстави стверджувати про недоведеність неправомірності вибуття автомобіля з його володіння, а відтак і права третьої особи на автомобіль. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів, наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про необґрунтованість і недоведеність вимог ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення збитків. Відмова у даному позові не позбавляє позивача ставити питання про захист порушеного права в інший спосіб, зокрема, шляхом звернення до правоохоронних та судових органів Республіки Польща та Королівства Іспанія з вимогами про об`єктивне розслідування обставин подання потерпілим заяви про викрадення автомобіля і оголошення його в розшук та повернення транспортного засобу позивачу як законному власнику. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають. VІ. Вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову. Зважаючи на зміст ухваленого рішення, наявні визначені нормою частини 9 статті 158 ЦПК України підстави для скасування заходів забезпечення позову - арешту належних відповідачам транспортних засобів, накладених ухвалою суду від 16.05.2018. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed