Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У липні 2021 року до суду звернувся [PERSON] звернувся до суду до [PERSON] з позовом про стягнення суми боргу. У серпні 2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про стягнення суми боргу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 06.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі - 6 100 грн., про що власноручно написав відповідний договір, та зобов`язується повернути борг за першою моєї вимогою. Враховуючи, що на теперішній час відповідачем не повернуто суму позики, вважає, що є всі підстави для застосування наслідків ст. 1050 ЦК України. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року, по договору позики, від 06. 11. 2003 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу, за договором позики, в розмірі 6 100 гри.; та проценти за час користування позикою з 06.02.2004 року по 31. 12. 2013 року, в сумі 5 214,44 грн.; а всього - 11 314,44 грн., судові витрати в сумі 160 грн. 24 коп. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду. Донецької області від 23 березня 2017 року, позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляції за час прострочення у сумі 6 911,36 грн., три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі - 549, 50 грн., за період з 01 грудня 2013 року по 30 листопада 2016 року, проценти на рівні облікової ставки за час користування позикою, з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2016 року, у розмірі З 180,49 грн., судові виграти у розмірі - 234, 40 грн. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року, по договору позики, від 06. 11. 2003 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , проценти на рівні облікової ставки за час користування позикою з 01.12.2016 року по 31.12.2017 року, в сумі - 831, 17 грн.; три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі - 198,54 грн., судові витрати в сумі 28 грн. 90 коп., а всього - 1 058, 61 грн. Вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню три відсотка річних від простроченої суми позики, за весь час прострочення з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у розмірі 1 171 грн. 02 коп. Крім того, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахуванням викладеного, утворилась заборгованість інфляційних витрат, за відсотками у розмірі - 1 965 грн. 16 коп. Також відповідно до приписів статті 625 ЦК України, вважає, що на користь позивача [PERSON] з відповідача, [PERSON] , підлягає стягненню три процента річних від простроченої суми боргу, за відсотками, за весь час прострочення, з 01.01.2018 р. по 31. 12.2020 р., у розмірі: 935, 79 грн. Також, вважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь майнові збитки, виходячи із курсової різниці між валютою позики та валютою погашення заборгованості, за офіційним курсом НБУ від 02.08.2021 року у розмірі 16 487 грн. 12 коп., відсотки, на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, у розмірі 5 467 грн. 59 коп., а також сплачений ним судовий збір. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 25.11.2020 року (а.с.25), не з`явились, справу просили розглянути за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 6100 грн., що еквівалентно станом на 06 листопада 2003 року 1100 доларів США. Строк повернення позики договором не встановлений, договір було оформлено у вигляді розписки (а.с.24). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 12.04.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, відсотків, відшкодування збитків - задовольнено частково. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування позикою з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 871,13 грн., три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 198,54 грн., а всього 1069,67 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 28,90 грн. та стягнути з [PERSON] , судовий збір у розмірі 1,05 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] - відмовлено за відсутністю підстав. (а.с.8-13). V. Оцінка суду. Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року, по договору позики, від 06. 11. 2003 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу, за договором позики, в розмірі 6 100 гри.; та проценти за час користування позикою з 06.02.2004 року по 31.12.2013 року, в сумі 5 214,44 грн.; а всього - 11 314,44 грн., судові витрати в сумі 160 грн. 24 коп. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду. Донецької області від 23 березня 2017 року, позов [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляції за час прострочення у сумі 6 911,36 грн., три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі - 549, 50 грн., за період з 01 грудня 2013 року по 30 листопада 2016 року, проценти на рівні облікової ставки за час користування позикою, з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2016 року, у розмірі З 180,49 грн., судові виграти у розмірі - 234, 40 грн. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року, по договору позики, від 06. 11. 2003 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , проценти на рівні облікової ставки за час користування позикою з 01.12.2016 року по 31.12.2017 року, в сумі - 831, 17 грн.; три проценти річних від простроченої суми позики у розмірі - 198,54 грн., судові витрати в сумі 28 грн. 90 коп., а всього - 1 058, 61 грн. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Позов про стягнення грошової суми, виплати якої передбачена договором, не припиняє обов`язку виплатити проценти та пеню, які нараховуються до дня вступу в силу рішення суду про присудження, до виконання обов`язку в натурі. З дня набрання законної сили рішенням суду про присудження до виконання обов`язку в натурі не припиняється нарахування процентів а також пені за прострочення виконання відповідного обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Аналіз норм cт.99 Конституції України, cт.cт.192, 533 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов`язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені cт.625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від «02» липня 2014 р. № 6- 79цс-14). Згідно до Постанови від «19» жовтня 2016 р. № 6- 2129цс16, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно - правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором». Внаслідок не виконання боржником грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на тримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, відповідно право на стягнення інфляційних витрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічна правова позиція викладена у Ухвалі Верховного суду України справа №6-2157ц17 від 11.12.2017 року. Суд погоджується з доводами позивача, стосовно стягнення в порядку ст. 625 ЦК України на його користь трьох відсотків річних від простроченої суми позики, за весь час прострочення, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, який складає 1 171 грн. 02 коп. (3 роки-9%) (9%х13 011 грн. 36 коп.) З розрахунку заборгованості, за договором позики, від 06.11.2003 року, за рішенням судів за відповідачем, станом на 31.12.2017 року, вбачається заборгованість у сумі 23 409 грн. 04 коп., що складається з заборгованості за договором позики у розмірі 13 397 грн. 68 коп., заборгованості за відсотками в сумі 10 397 грн. 68 коп.: ( судові витрати у розмірі 423 грн. 54 коп.,три відсотки за час користування позикою у сумі 9 226, 10 грн.; три відсотка річних від простроченої суми позики у розмірі 748, 04 грн.). У зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість інфляційних витрат за відсотками у розмірі 1 965 грн. 16 коп. 10 387 грн. 68 коп. (загальна сума відсотків, за рішенням судів) х118,9% (загальна сума інфляції, за період часу з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року) = 1 965 грн. 16 коп. (заборгованість інфляційних витрат за відсотками на 01.01.2021 року) (10 397,68 грн. + 1 965, 16 грн. = 12 362, 84 грн.) за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних від прострочення боргу, за відсотками, за весь час прострочення, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, у розмірі 935 грн. 79 коп. з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року - 9%(відсотки, за період часу з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року х10 397,68 грн.=935 грн. 79 коп. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, суд виходить з наступного. Так, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУвстановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 (далі - Положення № 389), визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України,визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, з якою погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц. Як вбачається зі змісту наданої відповідачем розписки, укладений між сторонами договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ. Враховуючи що укладений між сторонами договір не є безоплатним (безпроцентним), тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, проценти на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, погоджуючись з наданим [PERSON] розрахунком, суми у розмірі 5 467 грн. 59 коп. з 01 січня 2018 року по 25 січня 2018 року, сума складає 129,22 грн. (13 011,36 грн. х 14, 5 % : 365 дн. х 25 дн. ) з 26 січня 2018 року по 01 березня 2018 року, сума складає 199, 62 грн. (13 011,36 грн. х 16, 0%:365 дн. х 35 дн. з 02 березня 2018 року по 12 липня 2018 року, сума складає 805,99 грн. ( 13 01 1,36 грн. х17, 0 % : 365 дн. х 133 дн. ) з 13 липня 2018 року по 06 вересня 2018 року, сума складає 349 грн. 34 коп. ( 13 011,36 грн. х 17, 5 % : 365 дн. х56 дн.) з 07 вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року, сума складає 744,32 грн. ( 13 011,36 гри. х 18%:365 дн. х 116 дн. ) ( 129, 22 грн. + 199, 62 грн. + 805, 99 грн. + 349, 34 грн. + 744, 32 грн. ) = 2 228, 49 грн. з 01 січня 2019 року по 25 квітня 2019року, сума складає 737,90 грн. ( 13 011, 36 грн. х 18 % : 365 дн. х 115 дн.) з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року, сума складає 524,01 грн. ( 13 011,36 грн. х 17, 5 % : 365 дн. х 84 дн.) з 19липпя 2019року по 05 вересня 2019року, сума складає 296, 94 грн. ( 13 01 1, 36 грн. х 17, 0 % : 365 дн. х 49 дн. ) з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року, сума складає 288,21 грн. ( 13 011, 36 грн. х 16, 5 % : 365 дн. х 49 дн. ) з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року, сума складає 270,74 грн. ( 13 011,36 грн. х 15,5%: 365 дн. х 49 дн.) з 13 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року, сума складає 91, 43 грн. ( 13 011,36 грн. х 13,5%: 365 дн. х 19 дн.) ( 737,90 грн. + 524,01 грн. + 296,94 грн. + 288,21 грн. + 270,74 грн. + 91,43 грн.) = 2 209, 23 грн. з 01 січня 2020 року по 30 січня 2020 року, сума складає 143,97 грн. ( 13 011,36 грн. х 13,5 % : 366 дн. х 30 дн.) з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року, сума складає 164,24 грн. ( 13 011, 36 грн. х 11,0 % : 366 дн. х 42 дн. ) з 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року, сума складає 149,31 грн. ( 13 011,36 грн. х 10, 0 % : 366 дн. х 42 дн.) з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року, сума складає 139,35 грн. ( 13 011,36 грн. х 8, 0 % : 366 дн. х 49 дн. з 12 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року, сума складає 433, 00 грн. ( 13 011,36 грн. х 6, 0 % : 366 дн. х 203 дн. ) ( 143, 97 грн. + 164, 24 грн. + 149, 31 грн. + 139,35 грн. + 433, 00 грн.) = 1 029, 87 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення майнових збитків, виходячи з курсової різниці між валютою позики та валютою погашення заборгованості, за офіційним курсом НБУ від 02.08.2021 року, суд виходить з наступного. Положеннями ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тобто, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому положення ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки положеннями даної статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до приписів ст.22 ЦК України, у виді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Отже, кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Тому саме позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 18 травня 2016 року (справа № 6-237цс16). Крім того, Велика Палата в постанові ВС/ВП № 750/8676/15-ц від 30 травня 2018 року вважає за необхідне визначитися з поняттям «курсова різниця» та зі сферою його застосування. Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року №93 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року №126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов`язання, що будуть отримані чи виплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів. До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить рівну суму грошових коштів в іноземній валюті. Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових одиниць. Це періоди між: датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків; датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку; датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період. Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо суми заподіяних збитків у розмірі 16 487 грн. 12 коп., виходячи з курсової різниці між валютою позики та валютою погашення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача. 29 498 грн. 48 коп.(основна сума позики) - 13 011 грн. 36 коп. (заборгованість за договором позики) У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved