Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача [PERSON] , в якому просив: визнати договір доручення від 17 листопада 2008 року, на підставі якого [PERSON] була видана довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] на експлуатування, ремонтування та розпорядження автомобілем, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. за реєстровим №4955 - удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за ним право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС в Харківській області 10 вересня 2004 року. В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що 17 листопада 2008 року позивач та його дружина [PERSON] зустрілися з [PERSON] з приводу домовленості щодо відчуження вищевказаного транспортного засобу останнім. Так, між ними було досягнуто згоди з усіх питань щодо продажу автомобіля, позивачем були надані грошові кошти за автомобіль [PERSON] , натомість останнім був переданий позивачу акт приймання-передачі автомобіля та довіреність на володіння та користування транспортним засобом. Оскільки [PERSON] необхідно було терміново виїхати до Республіки Вірменія і він не встигав зняти автомобіль з реєстраційного обліку, він пообіцяв позивачу після повернення оформити договір купівлі-продажу автомобіля та перереєструвати його на позивача. Через деякий час позивач, не дочекавшись дзвінка від [PERSON] , сам подзвонив останньому, однак він не відповідав. З того часу позивач неодноразово телефонував на мобільний телефон [PERSON] , приїздив до нього додому, де з`ясував, що останній після тривалого лікування помер. Весь цей час позивач ніс всі витрати по ремонту автомобіля, з моменту укладення договору та по теперішній час користується ним і безперешкодно володіє. Строк дії вищевказаної довіреності сплив 17 листопада 2015 року, [PERSON] помер [INFO] , після його смерті спадщини ніхто зі спадкоємців не прийняв, автомобіль на даний час знаходиться у позивача, однак він не може його зняти з реєстраційного обліку або продати через наявність вищевказаних обставин. Отже, позивач зазначає, що 17 листопада 2008 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля і відбулось його повне виконання, тобто фактично між вказаними особами був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності, а договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Позивач надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] 06 серпня 2020 року звернулась до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та зазначила, що 17 листопада 2008 року її чоловік [PERSON] дійсно продав автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] [PERSON] , однак у зв`язку із тяжкою хворобою, він не зміг переоформити вказаний автомобіль у передбачений законодавством спосіб. Після смерті чоловіка вона, як спадкоємець, своїх спадкових прав не оформлювала, на вказаний автомобіль жодним чином не претендує. Третя особа [PERSON] 21 квітня 2021 року надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі та не заперечує проти визнання за ним право власності на спірний автомобіль, оскільки фактично саме він був стороною договору купівлі-продажу автомобіля, а саме покупцем. За проханням чоловіка вона передала грошові кошти [PERSON] , які останній їй і передав. В подальшому планувалось укладення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля між [PERSON] та [PERSON] , однак останній з невідомих їй причин оформив договір довіреністю, пообіцявши в подальшому укласти договір купівлі-продажу. Жодного відношення до укладеного договору між вказаними особами вона не має та не претендує на спірний автомобіль. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання ухвали суду. У передбачений судом строк позивач усунув недоліки, подавши до суду 04 серпня 2020 року відповідну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 серпня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього. На виконання вказаної ухвали 28 січня 2021 року надані відповідні докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 лютого 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання удаваним правочину та визнання права власності на автомобіль в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області 10 вересня 2004 року. 17 листопада 2008 року [PERSON] була видана довіреність, якою він уповноважив [PERSON] та [PERSON] , які діють незалежно один від одного, експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області 10 вересня 2004 року, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] шасі (кузов,рама,коляска) [NUMBER] . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. та зареєстрована в реєстрі за №4955. 17 листопада 2008 року [PERSON] була складена письмова розписка про те, що він отримав від [PERSON] 17 листопада 2008 року суму у розмірі 40000 гривень в рахунок проданого ним автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] шасі (кузов,рама,коляска) [NUMBER] згідно договору купівлі-продажу автомобіля за довіреністю від 17 листопада 2008 року. Як вбачається зі змісту акту приймання-передачі автомобіля від 17 листопада 2008 року, [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) склали цей акт про те, що у відповідності з Договором купівлі-продажу автомобіля від 17 листопада 2008 року продавець продав, а покупець прийняв технічно справний легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] шасі (кузов,рама,коляска) [NUMBER] чорного кольору. Одночасно з автомобілем продавець передав, а покупець прийняв документи на автомобіль: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ТЗ [NUMBER] , виадне МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області 10 вересня 2004 року. Позивачем надані видаткові та витратні накладні №047650 від 07 травня 2009 року, №047721 від 10 грудня 2010 року, №0000001524 від 05 червня 2010 року та №0000002233 від 20 лютого 2011 року на підтвердження придбання автозапчастин та укомплектування вищевказаного автомобіля. Також позивачем надані поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/4099438 від 20 липня 2012 року, №АС/1169482 від 20 липня 2013 року, №АІ/1684976 від 20 липня 2016 року та №АІ/1684979 від 20 липня 20176 року які він укладав з НАСК «Оранта» щодо страхування автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у період часу з 20 липня 2012 року по 19 липня 2013 року, з 20 липня 2013 року по 19 липня 2014 року, з 20 липня 2016 року по 19 липня 2017 року та з 20 липня 2017 року по [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 липня 2016 року, актовий запис №134. [PERSON] є дружиною померлого, що підтверджуєьбся свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 липня 2015 року. [PERSON] є дружиною позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24 листопада 2000 року. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Зі змісту довіреності, виданої [PERSON] 17 листопада 2008 року, вбачається, що останнім позивачу були передані фактично всі повноваження власника транспортного засобу, в тому числі було надано право представляти інтереси в органах нотаріату, перед органами ДАІ МВС України або в будь-яких інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду, зняти ТЗ з обліку, одержати транзитні номери, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, дублікат реєстраційного документу в разі його втрати, вчиняти та підписувати правочини щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому за результатами згаданих правочинів грошові суми, страхувати автомобіль у договірному порядку, укладати договори страхування зазначеного автомобіля, отримувати страхові поліси та страхові відшкодування у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяну шкоду повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, від його імені правочини про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таким правочинам грошові суми у розмірах згідно з калькуляціями або за домовленістю, одержувати грошові суми за будь-які страхові випадки, сплачувати транспортні податки, а також вчиняти інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю, згідно чинного законодавства.. Судом встановлено, що після посвідчення вказаного правочину, відповідач [PERSON] передав у володіння, в тому числі позивачу, автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі та ключі від спірного автомобіля, при цьому позивачем [PERSON] було передано грошову суму у розмірі 40000 гривень, про що останнім була складена розписка від 17 листопада 2008 року, зі змісту якої вбачається, що вказану суму він отримав у якості сплати вартості спірного автомобіля. Отже, починаючи з 17 листопада 2008 року, автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , фактично перебував у володінні та користуванні позивача, який з вказаного часу здійснював усі повноваження власника автомобіля, в тому числі весь цей час укладав договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Страховим НАСК «Оранта» щодо страхування спірного автомобіля, придбавав запчастини для вказаного автомобіля, здійснював технічне обслуговування автомобіля. При цьому, судом встановлено, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення особистої користі, яка виразилась для позивача в отриманні транспортного засобу, а для [PERSON] - в отриманні грошової суми, їхні дії були направлені на досягнення правових наслідків, передбачених саме договором купівлі-продажу. Крім того, факт укладення між позивачем та [PERSON] договору купівлі-продажу підтверджується вказівкою на це останнім у розписці про отримання грошей у якості сплати за спірний автомобіль від 17 листопада 2008 року. Отже, за нотаріально посвідченою односторонньою угодою - довіреністю від 17 листопада 2008 року, був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою [PERSON] передав власнику автомобіля - [PERSON] грошові кошти за придбаний автомобіль у розмірі 40000 гривень, що підтверджується розпискою останнього від 17 листопада 2008 року, а [PERSON] позивачу - автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується актом приймання-передачі від 17 листопада 2008 року. Судом встановлено, що фактично сторонами були виконані умови правочину, які є істотними умовами саме договору купівлі-продажу, а не правочину у виді довіреності, а тому суд погоджується з доводами позивача про те, що дії сторін при оформленні довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом були спрямовані на дійсну передачу спірного автомобіля у власність позивача. При цьому суд також враховує ту обставину, що інша сторона правочину - [PERSON] помер, а його дружина, яка є спадкоємцем першої черги, підтвердила факт укладення між її чоловіком [PERSON] та позивачем [PERSON] саме договору купівлі-продажу спірного автомобіля, будь-яких претензій майнового характеру щодо спірного автомобіля вона не має, про що нею надана письмова заява. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] в ході судового розгляду встановлено не було. Також суд враховує обставини, викладені у письмовій заяві третьої особи [PERSON] , яка також зазначена у довіреності від 17 листопада 2008 року, як особа, яка має право користування та розпорядження спірним автомобілем, та яка також зазначила, що не претендує на вказаний автомобіль, не заперечує проти визнання права власності на нього за позивачем. Крім того, третя особа у своїй письмовій заяві пояснила, що гроші, які вона передавала [PERSON] в рахунок проданого ним автомобіля, їй передав [PERSON] , з яким і мав намір [PERSON] укласти договір-купівлі продажу автомобіля. Враховуючи, що при укладанні правочину, а саме довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідало їх внутрішній волі, яка в дійсності була спрямована на укладення іншого правочину, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично виникла домовленість саме про купівлю-продаж автомобілю, яка була оформлена довіреністю, що також не заперечувалося сторонами по справі. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За змістом вказаної правової норми вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його недійсним. Оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то й до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.. Оскільки судом встановлено, що насправді [PERSON] та [PERSON] вчинили дії, направлені на купівлю-продаж автомобілю, при укладенні правочину у виді довіреності, права та обов`язки у сторін виникли але ті, що випливають зі змісту договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим вчинений сторонами правочин у виді довіреності є удаваним, тобто вчинений для приховання іншого правочину і правовідносини сторін щодо вчиненого ними правочину повинні регулюватися правилами, встановленими для договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинне законодавство України не пов`язує факт набуття права власності на транспортний засіб з моментом реєстрації самого транспортного засобу. Також чинними законами України не встановлено обов`язку реєстрації права власності на транспортний засіб або реєстрації правочину про перехід права власності на транспортний засіб. Відповідно до ст.37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, тобто в установленому законом порядку обмежується право власності на транспортний засіб шляхом заборони права користування як складової права власності. Однак таке обмеження не може абсолютно позбавляти (не визнавати) право власності особи на майно. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Системний аналіз вказаних положень цивільного законодавства дає можливість дійти висновку про те, що укладений між позивачем та [PERSON] чинний договір купівлі-продажу автомобілю є достатньою та належною правовою підставою набуття майна. При цьому, суд приймає до уваги, що автомобіль набуто позивачем в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Вищевказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 30 січня 2019 року по справі №444/848/16-ц. Враховуючи викладені обставини, суд вважає позивача таким, що набув право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі PASSAT, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] .

Outcome: approved