Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять припинити договір іпотеки, укладений 25 грудня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], р. №1870, за яким предметом іпотеки є квартира №11 на вул. Шевченка, 33 в м. Дрогобичі Львівської області, припинити обтяження (заборону відчуження нерухомого майна) вказаної квартири, зобов'язати приватного нотаріуса виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження майна та зняти заборону відчуження зазначеного майна, виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна. В обґрунтування позову посилаються на те, що 25.12.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №674\\07\\03, згідно якого позивач отримав у позику грошові кошти в сумі 19600 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 25.12.2007 року, де іпотекодавцем виступає [PERSON] В іпотеку передано квартиру №11, загальною площею 40,1 кв.м на вул. Шевченка, 33 в м. Дрогобичі Львівської області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» та стягнено з [PERSON] 124936,12 грн. Дане рішення суду виконано в повному обсязі, про що свідчить постанова державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 20.02.2018 року про закінчення виконавчого провадження. Однак, звернувшись в банк з проханням надати відповідні документи про повернення кредитних коштів, позивачам було відмовлено в зв'язку з тим, що наявна заборгованість. Процесуальні дії вчинені судом. 07.05.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано п'ятиденний термін з дня отримання копії ухвали для виправлення недоліків, які позивачами виправлено 16.05.2018 року. 17.05.2018 року провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд такої в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 25.06.2018 року. 11.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У відзиві відповідач позову не визнає з тих підстав, що предметом розгляду по справі №442\\5988\\15-ц була заборгованість, яка виникла у [PERSON] на момент подачі позову, при цьому Банком не заявлялось вимоги про визнання договору припиненим чи розірваним. Станом на 06.06.2018 року у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором №674\\07\\03 від 25.12.2007 року утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту 3826,67 доларів США, відсотків за користування 568,51 долар США, комісії 1039, 35 грн., штрафних санкцій за останній рік 10620,85 грн. А відтак для припинення іпотеки немає підстав. 25.06.2018 року постановлено ухвалу про розгляд зазначеної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у режимі відеоконференції на 26 липня 2018 року. 26 липня 2018 року та 17.09.2018 року розгляд справи відкладено на 02.10.2018 року у звязку з технічними збоями і неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про яку клопотав представник позивача. Доводи учасників справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала. Пояснила суду, аналогічне викладене у позовній заяві. Додатково вказала на відсутність будь яких правових підстав задля нарахування заборгованості за кредитним договором. Що стосується Постанови Верховного суду від 05.09.2018 року, якою рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, скасовано та вирішено стягнути заборгованість у більшому розмірі, вважає, що така не повинна враховуватись під час вирішення даного спору, оскільки до суду з даним позовом позивачі звернулись ще на початку травня 2018 року і заборгованість за кредитним договором на той час у них булі відсутня, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши 21.08.2018 року заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяві та у звязку з прийняттям Верховним Судом Постанови від 05.09.2018 року, якою заборгованість за кредитним договором від 25.12.2007 року збільшено. Стислий виклад обставин встановлених судом. Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25.12.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №674\\07\\03, згідно якого позивач отримав у позику грошові кошти в сумі 19600 доларів США на споживчі потреби строком по 24 грудня 2017 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязання [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 25.12.2007 року, де іпотекодавцем виступає [PERSON] В іпотеку передано квартиру №11, загальною площею 40,1 кв.м на вул. Шевченка, 33 в м. Дрогобичі Львівської області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року в сумі 124 936 грн. 12 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] судовий збір в дохід держави у розмірі 1 249 грн. 36 коп. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» задоволено частково. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] по 624 грн. 68 коп. судового збору на користь держави. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Дане рішення суду виконано в повному обсязі позивачем, про що свідчить постанова державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] від 20.02.2018 року про закінчення виконавчого провадження. Про те, Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 року Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 квітня 2016 року» скасовано. Позов ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року в сумі 151 383 грн. 97 коп., з яких: заборгованість за тілом та відсотками по кредиту у розмірі 6 457 доларів 05 центів США (кредит у розмірі 5 988 доларів США та відсотки у розмірі 469 доларів 05 центів США), що в гривневому еквіваленті становить 142 529 грн. 82 коп.; штраф за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 854 грн. 15 коп., стягнутоз [PERSON] та [PERSON] по 873 грн. 83 коп. з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги, та по 953 грн. 26 коп. з кожного на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання касаційної скарги. Позиція суду. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatismutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and\~Strygun\~v.\~Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п'ята\~статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету [PERSON] Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … [PERSON] підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). \~Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див.\~mutatis\~mutandisрішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina\~v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №\~63566/00, § 23). Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилались на те, що у зв'язку зі сплатою заборгованості, визначеної за рішенням суду, наявні правові підстави для визнання припиненими грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором та іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 року, а тому просив, зокрема, видати йому довідку про погашення суми заборгованості в повному обсязі за вказаним кредитним договором. Заперечуючи проти позову, банк посилався на те, що станом на 06.06.2018 року у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором №674\\07\\03 від 25.12.2007 року утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту 3826,67 доларів США, відсотків за користування 568,51 долар США, комісії 1039, 35 грн., штрафних санкцій за останній рік 10620,85 грн., а тому немає підстав вважати припиненим як грошове зобов'язання за кредитним договором, так і іпотеку за договором іпотеки від 25 грудня 2007 року. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України установлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За приписами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки передбачені у статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Разом з тим, згідно п. 10.1 договору іпотечного договору від 25.12.2007 року встановлено, що цей договір набирає чинності, зокрема, з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору та іпотекодавцями за цим договором. Водночас, п. 2.7 кредитного договору від 25.12.2007 року передбачено право дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою банку та розірвання цього договору. Крім того, беручи до уваги застереження 1, сторони домовились, що реалізація положень п. 2.7 даного договору не буде розглядатись як одностороння зміна умов цього договору, а є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником і яке в подальшому було скасовано Постановою Верховного суду від 05.09.2018 року (і за цією Постановою заборгованість за кредитним договором збільшилась), не припинило правовідносин сторін кредитного договору. Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить із того, що банк після виконання рішення суду має певні грошові претензії до боржника, які позивач, як боржник за кредитним договором, не визнає, проте законних підстав для зобов'язання кредитора надати довідку про відсутність заборгованості та вважати припиненою іпотеку не має відповідно до положень зазначених норм Цивільного кодексу України. Зазначена позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 357/2808/16-ц, провадження № 61-5256св18. За таких обставин підстав для задоволення позову суд не знаходить. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed