Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.07.2016 року о 14:30 у м. Дніпро, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Corolla, д.н. [NUMBER] , власник автомобіля - [PERSON] , скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] , власник - [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортним засобам нанесені механічні пошкодження та завдано шкоди власнику автомобіля ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2016 року по справі №201/11875/16-п, яка набрала чинності 16.08.2016 року, водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. В порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховане не було, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в ЄЦБД МТСБУ. Цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] [PERSON] була забезпечена чинним договором ОСЦПВВНТЗ серія АЕ/8585024 (дія 00 год. 00 хв. 25.03.2016 року до 24.03.2017 року), страховик - АТ «СГ «ТАС», про що свідчать відомості внесені в ЄЦБД МТСБУ. Потерпіла особа, [PERSON] - власник автомобіля ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] , звернулась до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Тому, для забезпечення врегулювання страхового випадку МТСБУ залучило експерта [PERSON]. Про огляд пошкодженого автомобіля ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] , [PERSON] сповіщався телеграмою від. 05.09.2016. 09 вересня 2016 року проводився огляд пошкодженого автомобіля за участі оцінювача, експерта [PERSON]. , власника [PERSON] , відповідач на огляд пошкодженого автомобіля не з`явився. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, заподіяних власникові транспортного засобу №71/09/16 від 08.10.2016 року, оцінювачем визначено: ринкову вартість досліджуваного автомобіля на момент пошкодження: 22157,77 грн.; вартість відновлювального ремонту складає 33318,50 грн. з ПДВ; коефіцієнт фізичного зносу - 0,7; вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту зносу - 22157,77 грн. з ПДВ. 13.01.2017 року МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі 17515,72 грн. 01.02.2017 року МТСБУ було прийнято Наказ МТСБУ №883 від 01.02.2017 року про виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 17515,72 грн. МТСБУ перерахувало потерпілому, [PERSON] , суму відшкодування в розмірі 17515,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням №883рв від 03.02.2017 року. Крім того, МТСБУ сплатило ФОП [PERSON] за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого у сумі 871,01 грн. Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають в сумі 18386,73 грн. На підставі викладеного представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, 18386,73 грн. шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судові витрати. (а.с. 1-7). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 61). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 04.02.2020 представником позивача подано позовну заяву (а.с. 1-46). 17.02.2020 провадження у справі відкрито та призначено справу для розгляду по суті на 17.03.2020 (а.с. 50). 06.04.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 61). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова влада» (а.с. 66), також в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення судової повістки на 06 червня 2020 року (а.с. 70), конверти, які направлявся на адресу відповідачів з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.54,59,60). Відповідач причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, відзив не подавав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Моторне (транспортне) бюро України (МТСБУ) є юридичною особою, основним видом діяльності якої є управління фондами Код КВЕД 66.30 (а.с 10-11). Транспортний засіб «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.07.2016 не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, що підтверджується витягом з ЄЦБД МСТБУ щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с. 13). Транспортний засіб ВАЗ 2102, д.н.з. [NUMBER] станом на 26.07.2016 був застрахований згідно довідки про дорожньо - транспортну пригоду № 96452244 та копії страхового полісу №АЕ858024 (а.с. 15,44). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі 201/11875/16-п від 05 вересня 2016 року встановлено винність [PERSON] у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. Накладено на [PERSON] за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. (а.с. 8). Згідно копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.08.2016, [PERSON] , зверталася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду згідно якого 22.07.2016 о 14:10 год. у м. Дніпро на перехресті вулиць Запорозьке шосе, Аеропортівська водій автомобілю «Toyota Corolla» не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 2102, у результаті чого відбулось зіткнення (а.с. 38).. Відповідно до копії листа про надання доручення на виконання робіт по справі № 35657 від 09.12.2016, копії звіту № 71/09/16 від 08.10.2016 про оцінку вартості збитків спричинених власнику колісного транспортного засобу, копії акту огляду транспортного засобу, копії ремонтної калькуляції № 71/09/16 від 08.10.2016 та копії фототаблиці, транспортний засіб «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] знав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 33318,50 грн. (а.с. 21-36). Відповідно до акту від 09.09.2016 було проведено огляд автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] » (ас. 33-34). Про огляд пошкодженого автомобіля ВАЗ 2102, д.н. [NUMBER] , [PERSON] сповіщався телеграмою від. 05.09.2016 9 (а.с. 30). 02.11.2016 власник автомобіля ВАЗ 2102, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , звернулася до МТСБУ щодо відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.07.2016 у м. Дніпро на перехресті вулиць Запорозьке шосе, Аеропортівська (а.с. 39) Як вбачається з копії довідки № 1 від 25.01.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, копії наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 01.02.2017 року, та копії платіжного доручення № 883рв від 03.02.2017, позивач - МТСБУ виплатило власнику транспортного засобу ВАЗ 2102, д.н.з. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 17515,72 грн. (а.с. 15-16). МТСБУ направляло відповідачу [PERSON] письмову досудову вимогу по справі № 35675 вих. 11/04 від 10 квітня 2018 року про відшкодування витрат заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди на суму у розмірі 18386,73 грн. (а.с. 20). В той же час, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно п. 21.4. ст. 21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 39.1. ст. 39 Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Підпунктом а п. 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В той же час, згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених упункті 13.1статті 13 цього Закону. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим, що відповідає висновкам, зробленим у постановах від 28.03.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку, між сторонами виникло саме право зворотної вимоги (регресу). Таким чином, враховуючи, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у позивача після сплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов до відповідача на відшкодування витрат у розмірі 18386,73 грн. Такий правовий висновок підтверджується також і правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-2188цс16. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. На підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України враховуючи визнання позову відповідачем, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 1051 грн. 00 коп..

Outcome: approved