Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» (надалі КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» або Позивач), від імені якого діє [PERSON] на підставі довіреності від 26.12.2017 року № 01.01-14/7544-17, звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] (надалі [PERSON] та [PERSON] або Відповідачі) на користь Позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 12345,88 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року у розмірі 6281,05 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року у розмірі 3437,01 грн.; інфляційні витрати 2272,18 грн.; 3 % річних від простроченої суми 355,64 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] мешкають Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 303706. У боржників утворилась заборгованість в сумі 12345,88 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.06.2018 р. відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін, з наданням відповідачу права протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі Представник позивача через канцелярію суду 14.11.2018 року подав до суду клопотання про переривання строків позовної давності, у якій просить перервати строк позовної давності до вимог КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» з моменту подання позивачем заяви про видачу судового наказу від 03.03.2017 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, просив суд застосувати строки позовної давності та обчислювати їх з моменту подання позивачем позовної заяви, письмових заперечень, відзивів або пояснень на позов не надавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду, заперечення, відзиви або пояснення на позов не надавала. Від відповідача [PERSON] 25.10.2018 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» 03.03.2017 року звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми у загальній сумі 12345,88 грн. За результатами розгляду вказаної заяви судом було видано судовий наказ від 24.04.2017 р. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.08.2017 року судовий наказ від 24.04.2017 року скасовано. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживають відповідачі. На адресу Відповідачів - [ADDRESS], відкрито особовий рахунок у КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» № 303706. Із розрахунку КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ» вбачається, що споживачі не оплачували за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість в розмірі 12345,88 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року у розмірі 6281,05 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2013 року по 31.01.2017 року у розмірі 3437,01 грн.; інфляційні витрати 2272,18 грн.; 3 % річних від простроченої суми 355,64 грн. Як вбачається з преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями, даний закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у ст. 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за № 1918 від 10 січня 2002 року передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. В судовому засіданні було заявлено клопотання позивача про переривання строків позовної давності і клопотання відповідача про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Суд вважає можливим застосувати строки позовної давності з урахуванням дати переривання строку позовної давності та визначити цей строк з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року, відповідно до чого заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення 01.03.2014 року по 28.02.2017 складає суму 12082,86 грн. (дванадцять тисяч вісімдесят дві гривні 86 копійок), із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року у розмірі 6147,55 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 у розмірі 3383,21 грн.; інфляційні витрати 2197,52 грн.; 3 % річних від простроченої суми 354,58 грн. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Питання щодо стягнення судового збору з відповідачів на користь держави суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial