Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 02.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, мотивуючи тим, що 05.01.2000 року між ними було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , посвідчений та зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» 05.01.2000 року за № И2000-046. Фактично сторонами за договором були здійсненні всі дії, спрямовані на виконання своїх зобов`язань, проте розпорядитися належним йому майном позивач можливості не має у зв`язку з тим, що договір укладений на товарній біржі та нотаріально не посвідчений. Заяви, клопотання 12.05.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника. 12.05.2021 року від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2021 року відкрито провадження у справі (а.с. 19). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2021 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 25). Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви представника від 12.05.2021 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 12.05.2021 року позов визнала та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом 05.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № И2000-046, а саме квартири [ADDRESS] (що складає 9/160 часток від всього об`єкта нерухомості), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № И2000-046 від 05.01.2000 року, право власності позивача на квартиру зареєстровано у КП «Ізмаїльське МБТІ» 25.05.2001 року за № 51д-133. Відповідно до п. 6 договору квартири продана з торгів, кошти отримані Продавцем до підписання договору. Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» № 1424 від 17.12.2020 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (що складає 9/160 часток від всього об`єкта нерухомості), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна И2000-046 від 05.01.2000 року, посвідченого Одеською універсальною біржею «Вітязь», зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 51д-133 (а.с. 8), що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2021 року (а.с. 9). Всі зобов`язання за договором купівлі - продажу сторонами виконані в повному обсязі. Позиція суду Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно зі ст. 224 ЦК України (у редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК України (у редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 ЦК України у редакції 1963 року). Статтею 227 ЦК України (у редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року № 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З огляду на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, проте його нотаріальне посвідчення не можливе, що позбавляє позивача можливості розпорядитися належним йому майном, суд вважає за можливе визнати спірний договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved