Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Курахівська міська рада звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON]. У судове засідання представники позивача, відповідача та треті особи не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Орган опіки та піклування Мар'їнської райдержадміністрації Донецької області подав до суду заперечення проти задоволення позовної заяви, посилався на недопустимість визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У комунальній власності територіальної громади м. Курахове знаходиться жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Курахівської міської ради від 25.10.2006 № У/11 - 28 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Курахове житлового фонду ВАТ «Донбасенерго». Статтею 30 ЖК Ради народних депутатів, їх виконавчі і розпорядчі органи наділені повноваженнями щодо здійснення державного контролю за використанням схоронністю житлового фонду. Рішенням Курахівської міської ради від 09.04.2003 № 1У/ 11 - 2 «О создании КП «Кураховская городская служба єдиного заказника» на підставі законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про підприємства в Україні», створене комунальне підприємство «Міська служба єдиного замовника» (далі - КП «МСЄЗ»). Пунктом 2.3 Статуту Комунального підприємства «Міська служба єдиног замовника» зазначені основні напрями діяльності Підприємства, у т.ч. утримання та обслуговування житлового фонду, що належить Власникові, забезпечення його збереження та належної експлуатації. 09.12.2016 року до Курахівської міської ради надійшов лист від КП «МСЄЗ» № 1407 від 07.12.2016 року, яким повідомляють, що наймачі жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] - 2 не проживають. У жилому приміщенні № 2 (жила площа - 13, 0 кв. м., загальна - 29, 1 кв.м вищезазначеного гуртожитку з 22.05.2007 року на цей час зареєстровані: [PERSON], [INFO] р. н., - глава родини зареєстрована 18.10.1994 року; [PERSON], [INFO] р. н., - син, зареєстровани 18.10.1994 року; [PERSON], [INFO]. н., - дочка, зареєстрован 25.06.1997 року; [PERSON], [INFO] р. н., - дочка, зареєстрована 18.10.1994 року; [PERSON], [INFO] р. н., - онука, зареєстрована 08.06.2011 року; [PERSON], [INFO] р. н., - онук, зареєстрований 08.06.2011 року, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» (далі КП «МСЄЗ») № 922 від 06.02.2017, але достатньо тривалий час не проживає. Жиле приміщення не приватизоване, що підтверджується довідкою (витяг з особового рахунку) КП «МСЄЗ» від 06.02.2017 № [NUMBER]. Зазначену квартиру [PERSON] отримала на підставі ордеру на жиле приміщення № 4207 у вересні 1994 року на склад родини - 3 чол.: [PERSON] - глава родини; [PERSON] - син; [PERSON] - дочка. Але, відповідачі за місцем реєстрації не мешкають більше ніж шість місяців. Цей факт підтверджується актом перевірки факту вселення сторонніх осіб у жилі приміщення гуртожитків по [ADDRESS] від 26.01.2017 складений членами робочої групи, створеної розпорядженням міського голови від 05.01.2017 № 4 - р, у складі спеціаліста 1 категорії юридичного відділу Курахівської міської ради - [PERSON], спеціаліста 1 категорії відділу з питань архітектури та житлового комунального господарства Курахівської міської ради - [PERSON] та техніків - наглядачів комунального підприємства «Міська служба єдиного замовника» [PERSON] і [PERSON] у присутності мешканки кімнати № 1 - [PERSON]. Зі слів [PERSON] з травня 2016 року у спірному житлі проживає [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Жиле приміщення не використовується наймачами за призначенням, комунальні послуги не сплачуються. Згідно довідки КП «МСЄЗ» (копія особового рахунку) № [NUMBER] від 06.02.2017 року заборгованість по квартирній платі і комунальним платежам станом на 01.02.2017 р. становить 21 766 грн. 47 коп. У відділенні поштового зв'язку на ім'я [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO]. н., [PERSON], [INFO] р. н., зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], рекомендована кореспонденція в період з 01.01.2016 року по 06.03.2017 року не надходила, що підтверджується листами центру поштового відділення № 10 Українського державного підприємства поштового зв'язку«Укрпошта» від 06.03.2017 року № 256, 257, 258, 259. Позивач вказує, що фактично [PERSON] із [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] мешкають у приватному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] що підтверджується актом від 27.03.2017, складеним головою вуличного комітету [PERSON] у присутності свідків: [PERSON], який проживає у [ADDRESS] та [PERSON], який проживає у [ADDRESS] Причину, з якої відповідачі не мешкають у жилому приміщенні № 2 жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не можна вважати поважною. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до статті 6 Житлового кодексу (далі ЖК) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Тобто житлові приміщення мають строго цільове призначення. Такий підхід закону обумовлеї зберігающеюся нестачею житла та його особою соціатьною значимістю. Відповідно до статті 10 ЖК громадяни зобов'язані дбайливо ставитися ; будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилим приміщенням. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися на шкоду інтересам суспільства. Згідно підпункту 5 пункту 7 Правил користування жилими приміщенням затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 наймач зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень технічного обладнання. Пунктом 11 зазначених Правил наймачі приміщень житлові будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Статтею 189 ЖК передбачено відповідальність за неналежне використані житлового фонду та інші порушення житлового законодавства. Підставою юридичн відповідальності є винна протиправна поведінка деліктоздатної особи. Порушення обов'язку використовувати жиле приміщення для проживання варто розглядати як протиправну поведінку особи, що спричиняє настання для неї несприятливих майнових наслідків. Подібною протиправною поведінкою заподіюється шкода правопорядку цілому, житловим відносинам як таким. Якщо наймач фактично не використовує жиле приміщення за йоі призначенням, тобто для постійного проживання, то настають певні правові наслідкі які залежать від причини його відсутності. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.8 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодекс України» роз'яснено, що Відповідно до ст. 107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член йоі сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користувань жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладенн трудового договору на невизначений строк тощо). Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч призначенню цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій (ч. 5 ст. 9 ЖК). Принцип правових умов захисту прав усіх суб'єктів права власності закріплено ст. 386 ЦК України, яка в розвиток положень ст. 13 Конституції України встановлює, що «держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності». Частина 3 статті 47 Конституції України закріплює, що ніхто не може бут примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Вона має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Отже, стаття 72 Житлового кодексу України передбачає можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності понад установлені законом строки в судовому порядку. При цьому тимчасова відсутність повинна бути безперервною. Разом із тим поява особи лише для вигляду до уваги не береться. Як зазначалося раніше, відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], за місцем реєстрації не мешкають з травня 2016 року, що перевищує 6 місяців. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу переміщення і вільному у виборі місця проживання в Україні», особа може бути знята з реєстрації на підставі рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до абзацу 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК.

Outcome: approved