Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

На підставі ордеру на житлове приміщення №1461 виданого виконавчим комітетом Саксаганської ради народних депутатів 30.04.1986, квартира №32, у будинку №39 на м-ні Гірницький, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області була видана їй, та членам її сім'ї в кількості 3 чоловік: [PERSON] чоловік, [PERSON] донка, [PERSON] син (а.с. 9). 11.11.2010 чоловік позивача [PERSON] помер, актовий запис № 1885 (а.с .10). Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №170 від 15.11.2017 та відповіді з адресно-довідкового підрозділу, з 23.11.1998 та по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с.11, 19). Крім того, як вказувала позивач, що підтверджується ордером на житлове приміщення, довідкою про склад зареєстрованих в квартирі (а.с.9,11), [PERSON] є рідною донькою [PERSON] Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З аналізу положень ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є наймачем з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право наймача чи законного володіння. Як вказувала позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: м-н. Гірницький, буд. 39, кв. 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, не проживає тривалий час, оскільки залишила квартиру та її місце проживання їй не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку №39 на м-н. Гірницький, в м. Кривому Розі від 15.11.2017, відповідно до якого відповідач з травня 2004 року в квартирі № 32 вказаного будинку не мешкає (а.с. 14). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі №32 в будинку № 39 на м-н. Гірницький, в м. Кривому Розі, фактичне місце проживання останньої не відоме. Остання добровільно залишила дану квартиру та змінила місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON]. понад 6 місяців за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з травня 2004 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених нею вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м-н. Гірницький[ADDRESS],\~м.\~Кривий РігДніпропетровської області. Суд не застосовує норми права, передбачені ст. 405, 406 ЦК України, на які посилалася позивач, оскільки вони регулюють правовідношення, які виникають між власником житла та членами його сімї. В той час, як правовідношення, які виникли між позивачем та відповідачем, є правовідношення між наймачем житла, а не власником такого житла, та членом його сімї. За даних обставин суд приходить до переконання, що застосування позивачем положень ст. 405, 406 ЦК України ґрунтується на його субєктивному тлумаченні положень вказаних норм. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved