Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив виключити відомості про себе як про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказано, що з початку 2012 року до початку 2013 року сторони перебували у близьких стосунках, але разом не мешкали, спільний побут не вели. З початку 2017 року позивач та відповідач примирилися та відновили стосунки. Перебуваючи під впливом позитивних почуттів від відновлення стосунків з відповідачем, вважаючи себе біологічним батьком сина відповідача - [PERSON] , [INFO] , позивач 22 липня 2017 року подав заяву про внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, на підставі ст. 134 Сімейного кодексу України. 16 серпня 2017 року повторно видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] , відповідно до якого, позивача вказано батьком малолітнього хлопчика. Через деякий час, стосунки між позивачем та відповідачем погіршились. Спроби відновити інтерес один до одного не реалізувались. Наприкінці лютого 2021 року позивач та відповідач остаточно визначились, що слід припинити спроби у створенні родини та відновлення стосунків як чоловіка та жінки. Цьому рішенню щодо завершення стосунків передувала розмова, яка відбулась наприкінці лютого 2021 року, під час якої позивач дізнався від відповідача про те, що син відповідача не є кровною дитиною позивача. Пізніше позивач отримав від відповідача повідомлення на мобільний додаток Viber, у якому відповідач повідомляє позивача про те, що дитина не від нього і поставиться з розумінням щодо виключення відомостей зі свідоцтва про народження. Відповідач засобами поштового зв`язку до суду направила заяву про визнання позову, у разі необхідності готова з`явитися у судове засідання та особисто дати свідчення суду і підтвердити обставини справи, що свідчать про визнання позовних вимог. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 15 квітня 2021 року для розгляду справи, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, та передано матеріали судді. 13 травня 2021 року на судовий запит, поданий у відповідності до частини шостої статті 187 ЦПК України, надійшла відповідь щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача. 24 травня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду позову у загальному порядку. 14 червня 2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява відповідача про визнання позову. У судове засідання сторони не з`явилися, окрім вищевказаних, інші заяви по суті та з процесуальних питань, до суду не надходили. За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [INFO] відповідач народила дитину чоловічої статі, відомості про батька якого при державній реєстрації факту народження внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Так, 03 вересня 2013 року Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області складено актовий запис про народження [INFO] [PERSON] за № 46. 20 липня 2017 року [PERSON] подав до Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції заяву, на підставі статті 134 Сімейного кодексу України, про внесення змін до актового запису про народження [PERSON] , а саме про внесення відомостей про [PERSON] як про батька дитини. Аналогічну заяву подала [PERSON] 16 серпня 2017 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано повторно свідоцтво про народження [PERSON] за актовим записом № 46 від 27 серпня 2013 року, із вказаним у графі «Батько» [PERSON] 01 квітня 2021 року позивач отримав від відповідача повідомлення на мобільний додаток Viber, у якому відповідач повідомляє позивача про те, що дитина не від нього і поставиться з розумінням щодо виключення відомостей зі свідоцтва про народження. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до частини першої ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 Сімейного кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Згідно з частиною другою ст. 136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (частина третя ст. 136 Сімейного кодексу України). До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується (частина шоста ст. 136 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини четвертої ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнала з тих підстав, на які посилався позивач. Згідно з п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Як вбачається з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до пунктів 2.16.2 цих Правил за наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved