Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Адміністрація Новокодацького району у місті Дніпрі, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій щодо повернення самочинно реконструйованих приміщень у житловому будинку у попередній, визначений технічним паспортом технічний стан та встановити між співвласниками порядок користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вона[PERSON] , є власником 3/8 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння перебувало у спільній частковій власності без виділення часток в натурі. Позивач зазначає, що не має до належного їй нерухомого майна вільного доступу, фактично ним не володіє, не користується, та розпорядитись на свій розсуд не може через дії іншого співвласника. Таким співвласником інших 5/8 часток домоволодіння є [PERSON] . Позивач вказує, що рішенням Ленінського районного м. Дніпропетровська від 20.12.2016 року її позовні вимоги задоволені частково, а саме: усунені перешкоди у користуванні 3/8 часток домоволодіння, що створювалися відповідачем позивачу, її синові [PERSON] , вселено позивача разом з членами її сім`є у спірне домоволодіння. Позивач наголошує, що у період одноосібного володіння та користування домоволодінням відповідачем здійснені реконструкція будинку та незаконне будівництво. Зокрема, внаслідок перепланування: житлова площа будинку зменшена з 34,8 кв. м. до 29,8 кв. м., тобто на 5 кв. м. (замість трьох житлових кімнат є дві житлові кімнати); кухня площею 12,5 кв. м. переобладнана під прихожу з такою ж самою площею; кімната площею 4,9 кв. м. переобладнана під санвузол площею 4,0 кв. м.;сіни площею 6,6 кв.м. та комора площею 3,1 кв.м. переобладнані під кухню площею 9,5 кв.м. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд зобов`язати відповідача [PERSON] , відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій щодо повернення самочинно реконструйованих приміщень, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , у попередній, визначений технічним паспортом від 20.10.1983 року технічний стан, а саме: переобладнати в А-1 приміщення 1-5 за технічним паспортом 23.06.2011 року, яке визначене у технічному паспорті від 20.10.1983 року, як приміщення 1-6, у житлову кімнату; а також, поділити житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , в натурі між співвласниками, згідно до одного із запропонованих судовою будівельно - технічною експертизою варіантів, присвоївши об`єктам нерухомості реєстраційні номери - квартира [ADDRESS] , припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] , встановити за позивачем право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] змінила предмет позову, про що подала суду відповідну заяву, в якій просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій щодо повернення самочинно реконструйованих приміщень у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , у попередній, визначений технічним паспортом від 20.10.1983 р. технічний стан, а саме: переобладнати в А-1 приміщення 1-5 за технічним паспортом від 23.06.2011 року, яке визначене у технічному паспорті від 20.10.1983 року, як приміщення 1-6, у житлову кімнату, та встановити, між співвласниками [PERSON] та [PERSON] порядок користування спільним житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виділити позивачу у користування, згідно до технічного паспорту від 20.10.1983 року приміщення 1-6 площею 4,9 кв.м. та 1-4 площею 8,5 кв.м., а відповідачеві - приміщення 1-5 площею 21,4 кв.м., інші приміщення у будинку А-1,а саме: 1-1,1-2,1-3, 1-7, літню кухню Б, сараї б, Д, Е. уборну В, гараж Ж, огорожі та споруди № 1-4 залишити у спільному користуванні. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представники позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача у відкритому судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволені уточнених позовних вимог в повному обсязі. Після оголошення перерви, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи - адміністрації Новокодацького району у місті Дніпрі, у судовому засіданні просила винести рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи - Управління державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради, також, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.05.2019 рокуклопотання позивача [PERSON] було задоволено та призначено по цивільній справі за вищевказаним позовом, судову будівельно - технічну експертизу. Провадження по даній цивільній справі зупинити на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 21.04.2020 року, у зв`язку з надходженням 17.04.2020 року висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 3077/3078-19 від 18.03.2020 року, було поновлено провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 07.02.2020 року,заяву позивача про прийняття уточненої позовної заяви було задоволено, та вирішено прийняти до свого провадження уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Адміністрація Новокодацького району у місті Дніпрі, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій щодо повернення самочинно реконструйованих приміщень у житловому будинку у попередній, визначений технічним паспортом технічний стан та встановити між співвласниками порядок користування житловим будинком. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Матеріалами даної цивільної спари підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013 року (справа № 2/205/1264/13) визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частки домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 12, 14). Судом встановлено, що 28.01.2016 р. право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 13112283, що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 13). Судом також встановлено, що 17.06.2016 року позивач [PERSON] змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із матеріалів справи вбачається, що співвласником інших 5/8 частин домоволодіння [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , який набув речове право на таке майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] (3/8 частки) та [PERSON] (1/4 частки), що підтверджується вищевказаним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2013 року (справа № 2/205/1264/13). Судом також встановлено, що після набуття відповідачем права власності на частку у спірному домоволодінні ним було здійснено переобладнання частини такого приміщення, у тому числі приміщення 1-6 (житлова кімната) у будинку А-1 було переобладнано у приміщення 1-5 (санвузол), добудована веранда а-1 площею 3 кв.м. Вказана обставина підтверджується матеріалами технічної інвентаризації від 23.06.2011 року (а.с. 33, зворотній бік). Судом також встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди позивачеві у користуванні 3/8 частки домоволодіння [ADDRESS] . Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2016 року вирішено усунути [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [PERSON] перешкоди в користуванні 3/8 частинами домоволодіння [ADDRESS] , та вселено [PERSON] , [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] в домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2016 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] вирішено скасувати і в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та встановлення порядку користування домоволодінням залишено без задоволення. В решті вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін та набуло чинності у передбаченому процесуальним законом порядку. Судом також встановлено, що вказане судове рішення фактично не виконано, у позивача через перешкоди, що створюються відповідачем, відсутня можливість володіти та користуватись таким нерухомим майном. У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій щодо повернення самочинно реконструйованих приміщень у попередній стан. Відповідно до частин 1, 4 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких належний позивач має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення. В даному випадку предмет позовної вимоги стосується встановлення для відповідача зобов`язання переобладнати в А-1 приміщення 1-5 за технічним паспортом від 23.06.2011 року, яке визначене у технічному паспорті від 20.10.1983 року, як приміщення 1-6 у житлову кімнату. Заявлячи таку вимогу сторона позивача повинна була довести суду, що вказане переобладнання, що виконане відповідачем є таким відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам та порушує права інших осіб, або істотного порушує будівельні норми і правила. Суд також зазначає, що за загальним правилом знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду, ухвалених за наслідками розгляду справ № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14. Суд вказує, що наявність санвузла у житлових приміщеннях прямо передбачено чинним законодавством України, зокрема вимогами ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», а відтак переобладнання такого приміщення у житлову кімнату у будинку А-1, де фактично відсутній будь-який інший санвузол або аналогічне за своїм цільовим призначенням приміщення, фактично призведе до порушення рівня комфорту та соціальної спрямованості такого житлового приміщення у тому числі й по відношенню до позивача по справі. А тому суд вказує на недостатність аргументації позивача з того приводу, що вказане переобладнання порушує її інтереси як власника. Також суд бере до уваги і те, що в даному випадку стороною позивача не представлено будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що вказане переобладнання приміщення 1-6 (житлова кімната) у будинку А-1 у приміщення 1-5 (санвузол) є таким відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам, або істотно порушує будівельні норми і правила. Як і не представлено доказів того, що відповідача компетентним органом у сфері архітектурно-будівельного контролю було притягнуто до юридичної відповідальності за здійснення такого переобладнання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. З огляду на наведене суд доходить до висновку про недоведеність вимог позивача в частині того, що переобладнання приміщення 1-6 (житлова кімната) у будинку А-1 у приміщення 1-5 (санвузол) є таким відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам, або істотно порушує будівельні норми і правила. Щодо інших об`єктів самочинного будівництва, позовних вимог [PERSON] не заявлялось. Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування спільним житловим будинком суд вказує про наступне. За правилами статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В даному випадку судом встановлена обставина наявності такої ситуації, котра характеризується наявними неприязними стосунками у сторін по справі, через що досягти домовленості з приводу користування спірним домоволодінням сторони у позасудовому порядку не спромоглись. Згідно роз`яснень, що містяться у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. В даному випадку згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної та оціночно - будівельної експертизи № 3077/3078-19 від 18.03.2020 року була встановлена обставина неможливості поділу в натурі вказаного житлового будинку, у зв`язку із чим, на думку суду, позивачем було обґрунтовано заявлена вимога про визначення порядку користування таким житлом. Таким чином, в даному випадку спірні правовідносини не стосуються поділу майна з припиненням права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. З огляду на технічну конфігурацію спірного житлового будинку, розміру часток власності сторін, межі позовних вимог, суд вважає за можливе встановити між вказаними співвласниками такий порядок користування спільним житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як виділення [PERSON] у користування згідно до технічного паспорту від 23.06.2011 року приміщення 1-3 площею 8,4 кв.м., а [PERSON] приміщення 1-4 площею 21,4 кв.м., інші приміщення у будинку А-1, а саме: 1-1 площею 9,5 кв.м., 1-2 площею 12,5 кв.м., 1-5 площею 4,00 кв.м., 1-6 площею 3,00 кв.м. - залишити у спільному користуванні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 10 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial