Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.06.2017 Надвірнянським районним судом було прийнято рішення по цивільні справі № 348/2265/15-ц, відповідно до якого його позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, та зустрічну позовну заяву [PERSON] задоволено частково, вирішено питання про поділ їхнього домоволодіння, земельної ділянки та рухомого майна. Не погоджуючись із рішенням Надвірнянського районного суду [PERSON] подала апеляційну скаргу і 03.08.2017 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області апеляційну скаргу [PERSON] відхилено і рішення суду набрало законної сили 03.08.2017. За результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] на рішення Надвірнянського районного суду та ухвали апеляційного суду 25.09.2019 Верховним Судом ухвалено постанову, якою частково задоволено касаційну скаргу відповідача, рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.08.2017 скасовано в частині поділу земельної ділянки розміром 452 кв.м., у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині вище вказані рішення та ухвала залишено без змін. Рішенням Надвірняського районного суду від 01.06.2017 йому виділено наступне рухоме майно: 2,5 м.куб. сухої дошки з смереки, товщиною 50 мм., 3 м.куб. сухої дошки з сосни товщиною 25 мм.; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм. по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., всього вартістю 11173,33 грн. На дане рухоме майно під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя за заявою [PERSON] . Надвірняським районним судом 29.01.2016 було прийнято ухвалу про накладення арешту, заборонивши вчиняти будь-які дії з вказаним майном. На виконання ухвали Надвірнянського районного суду головним державним виконавцем відділу ДВС Надвірнянького районного управління юстиції Чіх І.М. 15.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 50163082, і 16.02.2016 було описано й арештовано вище вказане рухоме майно, і передано державним виконавцем на зберігання [PERSON] , про що був складений акт опису й арешту майна. Після отримання постанови Верховного Суду він 07.12.2019 звернувся поштою до [PERSON] із заявою про повернення йому у строк 1-го місяця з часу отримання даної заяви рухомого майна згідно рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017, яку відповідач отримала 19.12.2019, що підтверджується випискою із відстеження посилок Укрпошти. Однак відповіді на свою заяву він не отримав. Згодом, у березні 2020 року ним було запропоновано відповідачу добровільно передати йому вказане майно, на що остання почала скандалити, обзивати його нецензурними словами, у зв`язку із чим він змушений був звертатися до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із відповідною заявою. Станом на сьогодні майно, вказане в рішенні Надвірнянського районного суду і в його заяві, відповідачем йому не повернуто. У зв`язку із цим він змушений звернутися до суду із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення, яким витребувати у відповідача та повернути позивачу, як власнику майно, а саме: 2,5 м.куб. сухої дошки з смереки товщиною 50 мм; З м.куб. сухої дошки з сосни товщиною 25 мм; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., всього вартістю 11173,33 грн. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, заперечила обставини, на які посилається позивач. Зазначила, що рішенням Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 вирішено питання про поділ їхнього домоволодіння, земельної ділянки та рухомого майна. Зокрема виділено позивачу рухоме майно: 2,5 м.куб. сухої дошки з смереки, товщиною 50 мм., 3 м.куб. сухої дошки з сосни товщиною 25 мм.; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм. по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., всього вартістю 11173,33 грн. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.08.2017 її апеляційну скаргу відхилено. Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 частково задоволено її касаційну скаргу, рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.08.2017 скасовано в частині поділу земельної ділянки розміром 452 кв.м., у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині вище вказані рішення та ухвала залишено без змін. Зазначила, що вона не чинить позивачу перешкод в поверненні йому дощок згідно рішення суду від 01.06.2017. Вказані дошки знаходяться на її подвір`ї, вони поросли травою та погнили. Позивач може в будь-який час забрати дошки. Також заперечила проти стягнення з неї на користь позивача судових витрат. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2021 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 по цивільні справі № 348/2265/15-ц позовну заяву [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та зустрічну позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково, вирішено питання про поділ їхнього домоволодіння, земельної ділянки та рухомого майна. Також вказаним рішенням [PERSON] виділено наступне рухоме майно: 2,5 м.куб. сухої дошки з смереки, товщиною 50 мм., 3 м.куб. сухої дошки з сосни товщиною 25 мм.; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм. по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., всього вартістю 11173,33 грн. (а.с. 6-10). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.08.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] ), рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03.08.2017 скасовано в частині поділу земельної ділянки розміром 452 кв.м., у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині вище вказані рішення та ухвала залишено без змін (а.с. 11-15). На рухоме майно під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя за заявою [PERSON] Надвірняським районним судом 29.01.2016 було прийнято ухвалу про накладення арешту, заборонивши вчиняти будь-які дії з вказаним майном. На виконання ухвали Надвірнянського районного суду головним державним виконавцем відділу ДВС Надвірнянького районного управління юстиції Чіх І.М. 15.02.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 50163082, і 16.02.2016 було описано й арештовано вище вказане рухоме майно, і передано державним виконавцем на зберігання [PERSON] , про що був складений акт опису й арешту майна (а.с. 16-18). Позивач [PERSON] 07.12.2019 звернувся до [PERSON] із заявою про повернення йому у строк 1-го місяця з часу отримання даної заяви рухомого майна згідно рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017. Вказану заяву було направлено відповідачу поштовим зв`язком, яку відповідач отримала 19.12.2019, що підтверджується квитанціями та випискою із відстеження посилок Укрпошти (а.с. 19-23). Однак відповіді на заяву позивачем отримано не було. 26.03.2021 позивач [PERSON] запропонував відповідачу [PERSON] в добровільному порядку поділити майно, на що остання вчинила з ним словесну суперечку, під час якої ображала його нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою. З приводу даного факту [PERSON] було подано заяву до Надвірнянського відділу поліції. За результати перевірки [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються копіями повідомлення Надвірнянського відділу поліції від 21.05.2021 за № 4266, та довідки за результатами розгляду звернення [PERSON] від 26.04.2020 (а.с. 24-25). Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 387 ЦК України що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником всього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено у частині першій статті 388 ЦК України. За змістом\~ст.\~388\~ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як встановлено в судовому засіданні, за рішенням Надвірнянського районного суду від 01.06.2017 позивачу [PERSON] виділено наступне рухоме майно: 2,5 м.куб. сухої дошки з смереки, товщиною 50 мм., 3 м.куб. сухої дошки з сосни товщиною 25 мм.; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм. по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., всього вартістю 11173,33 грн. Рішення суду в цій частині залишено без змін та набрало законної сили. Таким чином за даним рішенням позивач [PERSON] є законним власником вказаного майна. Тому згідно положень ст. 387 ЦК України він як власник має право витребувати своє майно від відповідача [PERSON] , яке перебуває в неї без відповідної правової підстави. Посилання відповідача на те, що вона не чинить позивачу жодних перешкод в поверненні майна, та що позивач може в будь-який час забрати дошки, спростовується матеріалами справи, зокрема довідкою за результатами розгляду звернення [PERSON] від 26.04.2020, згідно якої 26.03.2021 позивач [PERSON] запропонував відповідачу [PERSON] в добровільному порядку поділити майно, на що остання вчинила з ним словесну суперечку, під час якої ображала його нецензурними словами, погрожувала фізичною розправою, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того позивач [PERSON] 07.12.2019 звернувся до відповідача [PERSON] із заявою про повернення йому у строк 1-го місяця з часу отримання даної заяви рухомого майна згідно рішення Надвірнянського районного суду від 01.06.2017. Вказану заяву було направлено відповідачу поштовим зв`язком, яку відповідач отримала 19.12.2019, що підтверджується квитанціями та випискою із відстеження посилок Укрпошти, однак відповіді на заяву позивачем отримано не було. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: Враховуючи встановленні обставини суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити та витребувати у [PERSON] та повернути [PERSON] , як власнику наступне майно: а саме: 2.5 м.куб. сухої дошки зі смереки товщиною 50 мм.; 3 м.куб. сухої дошки сосни товщиною 25 мм.; 2 м.куб. брусів обрізних; 5 шт. арматури 22 мм. по 10 м.; 7 шт. арматури 12 мм. по 10 м., загальною вартістю 11173,33 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. згідно квитанції № 0.0.2084703569.1 від 12.04.2021, та сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. згідно квитанції про сплату грошових коштів № 016/2021 від 12.04.2021. На підставі ст. 15, 316, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, ст. 152 ЗК України,

Outcome: approved