Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

І. Короткий зміст пред`явленого позову. В квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 10 листопада 2017 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києва. [INFO] у подружжя народилась дочка [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули у власність наступне рухоме та нерухоме майно: автомобіль марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, 2019 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль марки «Skoda», модель Superb, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] , а також квартиру загальною площею 142,3 кв.м., житловою площею 80,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . При цьому, всупереч волі позивача та без її згоди [PERSON] відчужив автомобіль марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, 2019 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Тому [PERSON] просила врахувати вартість автомобілів, а саме автомобіля марки «Skoda», модель Superb, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 18999 доларів США, що еквівалентно 530642 гривень, а також автомобіля автомобіль марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 2400000 гривень, під час поділу спільного майна подружжя та здійснити поділ в наступному порядку: припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та визнати право особистої приватної власності за [PERSON] на автомобіль марки «Skoda», модель Superb, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частки дружини в спільному сумісному майні подружжя у розмірі 756121 гривень. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.44-45). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.64). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд цивільної справи. ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.66). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 10 листопада 2017 року Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.11). Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.12). 11 вересня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 142,3 кв.м., житловою площею 80,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу від 11 вересня 2019 року, посвідченого Сингаївською С.О., приватним нотаріусом КМНО, зареєстрованого в реєстрі за №16565 (а.с.15-18) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2019, року індексний номер 180580647 (а.с.20). 16 жовтня 2019 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Skoda», модель Superb, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.14). 26 листопада 2020 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, 2019 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.13). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі, зокрема шляхом стягнення грошової компенсації 1/2 вартості такого майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. б. норми процесуального права. Відповідно до\~положення ч.ч.1-2,\~ч.4\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що квартира, яка розташовується в [ADDRESS] , була придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Тому вказане спірне нерухоме майно належить сторонам на праві спільної\~сумісної власності в рівних частках. До вказаного висновку суд виходить також з презумпції права спільної сумісної власності подружжя. З цієї підстави за [PERSON] належить визнати право власності на Ѕ частину квартири, яка розташовується в [ADDRESS] . Водночас, задля забезпечення юридичної визначеності, уникнення обставин, які перешкоджатимуть виконанню судового рішення, а також запобігання виникнення нового судового спору, суд вважає за допустиме визнати за [PERSON] також право власності на Ѕ частину спірної квартири. Інших доказів, які б спростовували вищезазначені висновки суду, сторони не надали. З доводів позивача, викладених у позовній заяві, автомобіль марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, 2019 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був самовільно та без її згоди відчужений [PERSON] на користь «тренера Дмитра». В то же час, [PERSON] в Інтернет мережі було розміщено оголошення про продаж автомобіля марки «Skoda», модель Superb, 2016 року випуску, номерний знак [NUMBER] , за ціною у розмірі 18999 доларів США, що еквівалентно 530642 гривень. Судом критично оцінюються вказані доводи позивача, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт відчуження [PERSON] спірних автомобілів марки «Skoda», модель Superb, номерний знак [NUMBER] , та марки «Toyota», модель Land Cruiser 200, номерний знак [NUMBER] . Крім цього, у такому випадку у [PERSON] виникає право на отримання грошової компенсації вартості Ѕ частки у вказаних автомобілях. Проте, позивачем не надано доказів дійсної ринкової вартості спірних автомобілів. З цих підстав у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя у розмірі 756121 гривень, що становить Ѕ вартості спірних автомобілів, слід відмовити. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 11350 гривень (а.с.1,2). Пред`явлений нею позов задоволений частково, а саме в частині поділу спірної квартири вартість якої становить 1138400 гривень. З огляду на це, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 5692 гривні (1138400 ? 1% / 100) / 2) На підставі викладеного та

Outcome: partial