Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2020 р. [PERSON] (далі за текстом також - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом також - [PERSON] , відповідач) про стягненнябезпідставно набутих коштів в сумі 8 200 грн.., інфляційних втрат в сумі 2 331,09 грн. та трьох процентів річних в сумі 737,95 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.01.2017 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «A.S.A GROUP» (далі по тексту - ТОВ «A.S.A GROUP», третя особа) було укладено договір про юридичне обслуговування. Додатковою угодою до цього договору визначено порядок оплати винагороди: до 30.01.2017 клієнт (позивач) зобов`язується оплатити передоплату на вказаний у договорі розрахунковий рахунок в сумі 50% - 8 200 грн., решту клієнт сплачує виконавцю поетапно, в залежності від виконаних виконавцем послуг. 17.01.2017 позивач оформила нотаріальну довіреність на представників ТОВ «A.S.A GROUP». Під час перемовин працівником ТОВ «A.S.A GROUP» було надано реквізити для перерахування передоплати, проте не ті, які зазначені у договорі, а картковий рахунок фізичної особи [PERSON] . Позивач перерахувала грошові кошти в розмірі 8 200 грн. на картковий рахунок [PERSON] , проте надалі жодних послуг за укладеним договором не отримала. 18.12.2017 позивач звернулася до нотаріуса про скасування довіреності, виданої на працівників ТОВ «A.S.A GROUP», а 18.12.2017 до ТОВ «A.S.A GROUP» з вимогою про повернення передоплати за договором у розмірі 8200 грн. 22.01.2017 представник позивача направила лист-вимогу [PERSON] щодо повернення безпідставно набутих коштів, проте кошти не були повернуті. За міркуванням позивача наявність у договорі з ТОВ «A.S.A GROUP» умови щодо можливості його розірвання в односторонньому порядку, існування підстав для розірвання договору, направлення вимоги про розірвання договору та відсутність будь-яких заперечень з боку виконавця свідчить про те, що договір розірваний, а відтак підстава, на якій відповідач набув кошти, відпала. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на те, що договірний характер правовідносин між позивачем та ТОВ «A.S.A GROUP» виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. Відповідач підтвердив, що працював в ТОВ «A.S.A GROUP» на посаді юрисконсульта та отримав на свій картковий рахунок заявлені до стягнення кошти в сумі 8 200 грн. як заробітну плату. Після ознайомлення з позовною заявою він звернувся до колишнього директора ТОВ «A.S.A GROUP» щодо надання пояснень щодо викладених позивачем обставин, на що йому повідомили, що такі випадки дійсно мали місце. На переконання відповідача правових підстав для задоволення позову немає, оскільки позивач сплатила кошти на виконання умов договору, не заперечувала щодо їх зарахування на його картковий рахунок, а кошти були ним отримані як заробітна плата. Представник ТОВ «A.S.A GROUP» в судове засідання не з`явився, пояснення щодо позову або відзиву від третьої особи не надійшли. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 19.02.2020 суд відкрив провадження за даним позовом, залучив до участі у справі як третю особу ТОВ «А.С.А. ГРУП» та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання на 12.08.2020. 30.06.2020 від представника позивача надійшли докази надіслання копії позовної заяви з додатками третій особі. 12.08.2020 від відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату через необхідність ознайомлення зі змістом позовної заяви. Представник позивача не заперечувала проти перенесення судового засідання, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 27.10.2020. 27.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про виклик свідка. В судовому засіданні 27.10.2020 суд задовольнив клопотання відповідача про виклик свідка, встановив відповідачу додатковий строк для подання відзиву та відклав розгляд справи на 26.11.2020. 09.11.2020 від відповідача подав відзив на позовну заяву. 20.11.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів. В судовому засіданні 26.11.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, допитав свідка [PERSON] . Та оголосив перерву до 05.02.2021. 01.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесених позивачем витрат на правничу допомогу. 05.02.2021 до суду з`явилась представник позивача, водночас відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Зважаючи на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, позиція відповідача викладена у відзиві, жодних доказів на підтвердження причин нез`явлення відповідача та представника третьої особи не надано, суд визнав за можливе розглянути справу за їх відсутності. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка суду, норми права та мотиви їх застосування. 17.01.2017 між [PERSON] (клієнтом) та ТОВ «A.S.A GROUP» (виконавцем) було укладено договір про надання юридичного обслуговування № 0001117 (далі за текстом - договір). Згідно з пунктом 2.1. договору виконавець надає клієнту юридичні, представницькі та консультаційні послуги з правових, податкових, загальногосподарських та інших питань (аспектів) правового змісту, пов`язаних з діяльністю клієнта. Договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і діє до 17 січня 2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Якщо жодна зі сторін не заявить бажання про припинення дії договору до закінчення цього строку договір вважається подовженим на той самий строк на тих самих умовах (пункт 7.1. договору). На виконання пункту 2.3. договору тієї ж дати між клієнтом та виконавцем укладено додаткову угоду № 1. Згідно з умовами, визначеними пунктами 1, 2 додаткової угоди, сторони узгодили перелік юридичних послуг, які надаються в рамках договору (підготовка юридичного висновку з сформованим алгоритмом дій з питань оцінки правової позиції зі спору, формування механізму захисту активів та захисту статусу клієнта; супроводження судового спору в суді першої інстанції) та визначили, що за виконання даних послуг клієнт сплачує на користь виконавця винагороду у розмірі 16 400 грн. в такому порядку: до 30.01.2017 клієнт сплачує передоплату у розмірі 50% (8 200); решта 50% сплачується поетапно в залежності від виконаних виконавцем послуг, вартість яких розраховується із погодинних ставок, передбачених у договорі. Договір та додаткова угода містять реквізити виконавця, зокрема розрахунковий рахунок ТОВ «A.S.A GROUP», відкритий в АТ «Укрсиббанк», № [NUMBER] , МФО 351005. 17.01.2014 позивач оформила нотаріально посвідчену довіреність на представництво її інтересів на ім`я співробітників ТОВ «A.S.A GROUP». 27.01.2017 [PERSON] перерахувала на належний [PERSON] картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 8 200 грн., що підтверджується дублікатом банківського чека, випискою по рахунку позивача та не заперечується відповідачем. В період з 01.10.2015 по 27.05.2019 [PERSON] працював в ТОВ «A.S.A GROUP» на посаді юриста, що підтверджується записами в його трудовій книжці. 04.12.2017 позивач звернулася до нотаріуса про скасування виданої довіреності на представництво її інтересів працівниками ТОВ «A.S.A GROUP». Листом від 18.12.2017 позивач повідомила ТОВ «A.S.A GROUP» про припинення дії довіреності та висунула вимогу повернути сплачені кошти, яку мотивувала тим, що передбачені договором послуги їй не були надані. З пояснень позивача вбачається, що на вказану вимогу ТОВ «A.S.A GROUP» не відреагувало і кошти не повернуло. 22.01.2019 позивача звернулася до [PERSON] з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів. Не отримавши задоволення вимог та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18). Згідно з нормою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. За обставинами справи установлено, що перераховані позивачем на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 8 200 грн. зараховані ТОВ «A.S.A GROUP» як передоплата за договором про надання юридичного обслуговування № 0001117. Як зазначає позивач у позовній заяві, кошти були перераховані нею на рахунок відповідача добровільно, за вказівкою представника ТОВ «A.S.A GROUP», при цьому ні позивач ні виконавець юридичних послуг не оспорювали прийняття виконання належним кредитором. Допитана як свідок колишній директор ТОВ «A.S.A GROUP» [PERSON] підтвердила, що сплачені позивачем кошти в сумі 8 200 грн. були зараховані як передоплата за договором про надання юридичного обслуговування № 0001117. Свідок пояснила, що пропозиція сплатити кошти на картковий рахунок відповідача була пов`язана з відсутністю у товариства достатніх фінансових ресурсів для виплати заробітної плати співробітникам. З огляду на те, що [PERSON] не був стороною договору про надання юридичного обслуговування, доводи позивача наявність у неї права на відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання договору, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення даного спору. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Отже ураховуючи, що кошти отримані на відповідній правовій підставі, суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є похідними від вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, правові підстави для їх задоволення також відсутні. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, визначені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу понесених позивачем судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed