Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Комунальне підприємство Кам?янської міської ради «Тепломережі» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Позивач у своєму уточненому позові посилалась на те, що відповідач [PERSON] перед позивачем має заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] за листопад 2019 року в розмірі 729,27 грн. Тому позивач просить з урахуванням уточнень стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 729,27грн. та судові витрати. Представник позивача Миткалик Є.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримує, посилався на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] надала заперечення на позов, в якому посилалась на те, що вона з 17.08.2019 р. не є споживачем послуг, оскільки згідно з актом від 16.08.2019 р. виконаних робіт по [ADDRESS] квартира офіційно відключена від системи централізованого опалення. Згідно особового рахунку № [NUMBER] станом на 01.12.2019 заборгованість відсутня. Перед відключенням від системи централізованого теплопостачання нею було внесено у повному обсязі оплату в розмірі 8600 грн. та 22 000 грн.\~ Крім того позивач посилається на період нарахування та стягнення заборгованості з липня 2007 по березень 2016 року стягнення основного боргу за зазначений період є неможливим так як позивач звернувся до суду в березні 2019 року, отже термін позовної давності закінчився. Тому просить застосувати строк позовної давності. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в квартирі зареєстровані 4 особи (а.с.6). Згідно до квитанцій 08.08.2019 р. та 16.08.2019 р. відповідачем сплачено на рахунок позивача суми в розмірі 13 400 грн., 8 600 грн. призначення платежу за оплата за теплопостачання (а.с.35,36). Також судом встановлено, що 16.08.2019 р. актом підтверджений факт того, що за адресою: [ADDRESS] виконано роботи по відключенню від системи централізованого теплопостачання. Таким чином посилання позивача, що у відповідача залишилась заборгованість по сплаті за теплопостачання за листопад 2019 р. в розмірі 729, 27 грн. спростовується тим, що в березні 2019 року термін позовної давності закінчився, а також відповідач не є споживачем послуг, так як квартира власником якої вона є відключена від системи централізованого теплопостачання. Згідно до ст. 2 Закону України «Про житлово комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.. Згідно ст. ст. 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що на час подання позову до суду відповідач не користувався послугами централізованого теплопостачання з листопада 2019 року, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed