Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 14.08.2020 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Чорноморської міської ради про визнання права власності, згідно якого просить суд визнати за нею право власності на квартиру під [ADDRESS] та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею - 28,0 кв.м. та загальною площею - 45,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті рідної мати [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина - 3/4 частка квартири за адресою: [ADDRESS] (надалі - квартира). Позивачка 07.07.2015 звернулась до приватного нотаріуса Слаєвої Р.К. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, листом від 08.07.2020 приватний нотаріус Слаєва Р.К. повідомила позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо через те, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нібито помилково вказана частка [PERSON] ѕ замість Ѕ. Між тим, в дійсності інформація в державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідає дійсності з огляду на наступне. На підставі розпорядження від 16.12.1998 №1632 Іллічівською міською радою як органом приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло від 17.12.1998, відповідно до якого квартира в рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Державним нотаріусом Іллічівської міської нотаріальної контори Бурлаченко І.К 17.12.2005 на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К, було видано свідоцтво про право спадщини за заповітом, відповідно до якого спадкоємницею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з одної четвертої частини квартири за [ADDRESS] та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень житловою площею - 28,0 кв.м., та загальною площею - 45,3 кв.м. Державним нотаріусом Іллічівської міської нотаріальної контори Бурлаченко І.К. 24.12.2009 на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К, було видано свідоцтво про право спадщини за заповітом, відповідно до якого спадкоємицею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька - гр. [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/4 частини квартири за [ADDRESS] та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею - 28,0 кв.м. та загальною площею - 45,3 кв.м. За таких обставин, мати позивача станом на дату смерті володіла на праві власності ѕ спірної квартири, а саме: власну частку у розмірі ј і дві частки у розмірі ј , успадковані від кожного з її батьків. Крім позивача, право на спадщину після її матері мав її чоловік та батько позивача - [PERSON] , однак він не реалізував своє право, уступивши спадщину матері позивача. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідачі відзиву на позов не надали, були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с.72). Відповідачі надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечили (а.с.61, 75). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 19.08.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.22). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 09.09.2020 позовну заву залишено без руху (а.с.32). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30.10.2020 справу прийнято до свого провадження (а.с.56-57). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с.8). Після її смерті залишилась спадщина - 3/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). На підставі розпорядження від 16.12.1998 №1632 Іллічівською міською радою як органом приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло від 17.12.1998, відповідно до якого квартира в рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Державним нотаріусом Іллічівської міської нотаріальної контори Бурлаченко І.К 17.12.2005 на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К, було видано свідоцтво про право спадщини за заповітом, відповідно до якого спадкоємницею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є її донька - [PERSON] Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з одної четвертої частини квартири за № тридцять вісім, що знаходиться в [ADDRESS] за № три та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень житловою площею - 28,0 кв.м., та загальною площею - 45,3 кв.м. (а.с.17). Державним нотаріусом Іллічівської міської нотаріальної контори Бурлаченко І.К. 24.12.2009 на підставі заповіту, посвідченого нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К, було видано свідоцтво про право спадщини за заповітом, відповідно до якого спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька - гр. [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з одної четвертої частини квартири за [ADDRESS] та складається в цілому з двох житлових кімнат та підсобних приміщень, житловою площею - 28,0 кв.м. та загальною площею - 45,3 кв.м. (а.с.16). За таких обставин, мати позивача станом на дату смерті володіла на праві власності ѕ квартири, а саме: власну частку у розмірі ј і дві частки у розмірі ј , успадковані від кожного з її батьків. Позивачка 07.07.2015 звернулась до приватного нотаріуса Слаєвої Р.К. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.18). Листом від 08.07.2020 приватний нотаріус Слаєва Р.К. повідомила позивача, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо через те, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нібито помилково вказана частка [PERSON] ѕ замість Ѕ (а.с.19). V. Оцінка Суду. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. Судом встановлено, що позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, враховуючи, що позивачка володіє ј часткою квартири, то після успадкування частки матері у розмірі ѕ їй належить квартира в цілому. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: approved