Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.01.2013 року між [PERSON] , як продавцем та ним, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який було завірено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. В липні 2018 року, з метою реалізації належного йому на праві власності майна, він звернувся до нотаріуса та під час перевірки документів дізнався, що відповідачка [PERSON] 04.02.2016 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку. Вважає такі дії [PERSON] незаконними, оскільки остання знала, що будинковолодіння знаходиться в його власності та під час укладення договору купівлі-продажу було роз`яснено, що згідно ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти, зокрема, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вважає, що має право як власник, витребувати майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави ним заволоділа. Просить, витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] , земельну ділянку загальною площею 0,0195 га, що знаходиться по [ADDRESS] та визнати за ним, право власності на вказану земельну ділянку; стягнути з відповідача судові витрати. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.09.2019 року відкрито провадження в справі за позовною заявою [PERSON] до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області; приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.10.2019 року, продовжено строк підготовчого провадження до тридцяти днів. Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.12.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та в його інтересах, представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Поляк М.В. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступили письмові пояснення, відповідно до яких, заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права. Позивачем заявлено вимогу про витребування у відповідачки [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,0195 га, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402, що знаходиться по [ADDRESS] , проте відомості про таку земельну ділянку відсутні у Державному реєстрі земель, оскільки вона не сформована. Співвласниками земельної ділянки є відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , а позов пред`явлено тільки до відповідача [PERSON] , клопотання про залучення [PERSON] в якості співвідповідача до закінчення підготовчого провадження позивачем не було заявлено. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними, просила відмовити в задоволенні позову; справу розглянути у її відсутність та відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останніх до суду поступили письмові пояснення, відповідно до яких, заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у договорі купівлі-продажу частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] від 22.01.2013 року між [PERSON] , як продавцем та позивачем, як покупцем, відсутня істотна умова, що передбачена ст.120 ч.6 ЗК України, а саме кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, де зазначено, що земельна ділянка перебуває в державній власності, правовстановлюючі та правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: по [ADDRESS] з кадастровим номером 7310136300:12: 003: 0402, державна реєстрація даної земельної ділянки була здійснена 19.09.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою від 14.02.2012 року. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк Олена Ігорівна в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідження доказів наданих сторонами та застосовані норми права Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 22.01.2013 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який було завірено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. З договору купівлі-продажу укладеного 22.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] , [PERSON] вбачається, що 50/100 ідеальних часток житлового будинку, придбав 50/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . В п.9 цього договору зазначено, що земельна ділянка, на якій розташовано вказаний будинок з господарськими будівлями і спорудами перебуває у державній власності, правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні (а.с.11). Відповідно до Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником 50/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.12). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] , цільове призначення 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель - землі житлової та громадської забудови, форма власності - приватна; площа земельної ділянки 0,0390 га (а.с.6). Право власності, на земельну ділянку, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402, що знаходиться по [ADDRESS] згідно відомостей про право власності зареєстровано за власниками: відповідачем [PERSON] та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] по 50/100 частки у спільній власності, площа земельної ділянки 0,0390 га; прибудинкова територія площею 0,0261 га (капітальна), тимчасово 0,0014 га, капітальна - площею 0,00398 га, капітальна площею 0,0001 га (а.с.7-8), відповідно до кадастрового плану, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 7310136300:12:003:0402 (а.с.9). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що право власності, на земельну ділянку, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402, що знаходиться по [ADDRESS] , зареєстровано за власниками: відповідачем [PERSON] та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] по 50/100 частки у спільній частковій власності. Підстава виникнення права власності у [PERSON] - договір про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, серія та номер: р.№1056, виданий 15.12.2015, видавник: Холоменюк О.І. приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу; свідоцтво про право власності, серія та номер: №14120272, виданий 06.12.2013 року, видавник: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області (а.с.10). Згідно ст.120 ч.1 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент укладення вказаного договору), передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні і іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною і ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності ви земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідачем [PERSON] було зареєстровано за собою право власності на 50/100 частин земельної ділянки, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402, площею 0,0390 га 19.09.2013 року, тобто після укладення з позивачем договору купівлі-продажу 50/100 частин житлового будинку, на підставі технічної документації із землеустрою від 14.02.2012 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.6-8). Крім того, на момент набуття позивачем [PERSON] права власності на 50/100 частин житлового будинку продавець [PERSON] не була власником земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок по [ADDRESS] , тому позивач не набув права власності на частину цієї земельної ділянки на підставі ст.120 ЗК України. Згідно п.3 Перехідних і прикінцевих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Передбачено ст.392 ЦК України, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач обгрунтовує свій позов посиланням на ст. ст. 387, 388 ЦК України, згідно яких, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначається у п. 16 Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 р. «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» у процесі розгляду спорів про витребування житлового будинку (так само і земельної ділянки) із чужого незаконного володіння судам необхідно вирішувати питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача з урахуванням положень статей 330, 388, 390 ЦК, ППВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Отже, пред`являючи вказаний позов, позивач повинен довести факт вибуття спірної земельної ділянки зі своєї власності поза своєї волі, проте позивачем [PERSON] було придбано 50/100 ідеальних часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та згідно п.9 укладеного договору купівлі-продажу від 22.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] в особі [PERSON] , земельна ділянка, на якій розташовано вказаний будинок з господарськими будівлями і спорудами перебував у державній власності, правовстановлюючі документи на земельну ділянку були відсутні станом на дату укладення договору - 22.01.2013 року, відсутні був і кадастровий номер земельної ділянки. Підстави набуття громадянами права на землю передбачено статтею 116 ЗК України, а порядок одержання у власність земельних ділянок, зокрема для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд встановлено ст.118 ЗК України. Проте, позивач [PERSON] не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку площею 0,0195 га, щодо якої поставлено питання про витребування від відповідачки. У відповідності до ст.387 ЦК України, лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Встановлено правилами ст.5 ЦПК України, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру порушення цього права та можливості його захисту в обраний ним спосіб. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав. Тобто, особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення і забезпечити поновлення порушеного права. Позивачем заявлено вимогу про витребування у відповідачки [PERSON] земельної ділянки площею 0,0195 га, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402, однак відомості про таку земельну ділянку відсутні у Державному реєстрі земель, оскільки вона не сформована, відтак обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру спірних праввідносин. Статтею ст.79-1 ч.1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, згідно ст.79-1 ч.4 ЗК України. Передбачено ст.ст. 41, 47 Конституції України , що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. З доданого до позовної заяви витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402 вбачається, що кадастровий номер присвоєно земельній ділянці площею 0,0390 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, власниками зазначено: [PERSON] , [PERSON] , (а.с.6) а земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:12:003:0402 площею 0,0195 - не існує. Згідно ст.81 ЗК України, (в редакції, яка діяла на момент укладення вказаного договору), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Визначено ст.377 ЦК України, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Встановлено ст. 89 ЗК України, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, у договорі купівлі-продажу частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , який було завірено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. від 22.01.2013 року між [PERSON] , як продавцем та позивачем [PERSON] , як покупцем, відсутня істотна умова, що передбачена ст.120 ч.6 ЗК України, а саме кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок. Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером № 7310136300:12:003:0402 , державна реєстрація даної земельної ділянки була здійснена 19.09.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою від 14.02.2012 року. В силу вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», з 01.01.2013 року повноваження щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно покладені на місцеві органи державної реєстрації прав. Тобто, після внесення відомостей про власника земельних ділянок органами державної реєстрації прав, державний кадастровий реєстратор отримає в порядку інформаційного обміну відомості про зміни у праві власності. Внесення відомостей про власника земельних ділянок проводиться органами державної реєстрації прав, визначені ст. 6 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер 7310136300:12:003:0402 вбачається, що кадастровий номер присвоєно земельній ділянці площею 0,0390 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, власниками зазначено: [PERSON] , [PERSON] , (а.с.6) а земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:12:003:0402 площею 0,0195 - не існує, відтак, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновки На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed