Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

КС «Самара» 10 липня 2019 року поштою направила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 15 липня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 179/16, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених укладеним договором, строком на 10 місяців, починаючи з 06 жовтня 2016 року по 05 серпня 2017 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Однак, [PERSON] своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконує, в результаті чого станом на 30 червня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 6 874 гривень 55 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 874 гривень 55 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 435 гривень 89 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 438 гривень 66 коп., а також судовий збір у розмірі 1 921 гривні. У своїй заяві до суду представник позивача просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов на адресу суду не направила. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між КС «Самара» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 179/16 (а.с. 4-5), відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 5 000 гривень, про що свідчить видатковий касовий ордер від 06 жовтня 2016 року (а.с. 6), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, строком на 10 місяців, починаючи з 06 жовтня 2016 року по 05 серпня 2017 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Претензіями від 26 травня 2017 року вих. № 210/17 та 06 вересня 2017 року № 328/17 відповідачеві [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості, яку відповідачем залишено без задоволення (а.с. 7, 8). Вимогою від 15 квітня 2019 року № 532/19 відповідача було повідомлено про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 9), яку [PERSON] залишено без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 30 червня 2019 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 6 874 гривень 55 коп. (а.с. 3). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 30 червня 2019 року становить 2 435 гривень 89 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За умовами кредитного договору від 06 жовтня 2016 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків у розмірі 5,95 % на залишок заборгованості, а у разі порушення строків сплати кредиту більше ніж на 15 календарних днів, кредитодавець нараховує процент із розрахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості. Договір між сторонами було укладено з 06 жовтня 2016 року по 05 серпня 2017 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 05 серпня 2017 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 179/16, укладеним 06 жовтня 2016 року між КС «Самара» і [PERSON] . Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач мала би сплатити позивачеві відсотки за користування кредитними коштами по 05 серпня 2017 року включно у розмірі 2 321 гривні. При цьому, з урахуванням порушення строків сплати кредиту, відповідачем фактично було сплачено позивачеві відсотки за користування кредитом у розмірі 4 072 гривень 14 коп. Враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18), позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитними котами не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов підлягає частковому задоволенню. Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору, що передбачає стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту. Згідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за договором № 179/16 від 06 жовтня 2016 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 435 гривень 89 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 921 гривні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 680 гривень 68 коп. (2 435 гривень 89 коп. х 1 921 гривню : 6 874 гривні 55 коп. = 680 гривень 68 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial