Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за №6504, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 04 квітня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором №2269138 від 09.05.2019 року в розмірі 17 294,00 грн (а.с.1-19). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що в листопаді 2020 року дізнався, що він є боржником за виконавчим провадженням №61822170 про стягнення з нього на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість в розмірі 17 294,00 грн. При цьому постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2020 року не отримував. Відповідно до спірного виконавчого напису звертається стягнення заборгованості за кредитним договором 2269138 від 09 травня 2019 року за період з 08 червня 2019 року до 31 січня 2020 року. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, норм матеріального права, оскільки кредитний договір не посвідчений нотаріально, нотаріусом порушена процедура вчинення виконавчого напису та вимоги до його змісту. Крім того, нотаріусом порушений обов`язок перевірити безспірність боргу у позичальника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. Зазначив, що не отримував від відповідача жодних письмових вимог (повідомлень) щодо погашення кредитних зобов`язань, з розміром нарахованої заборгованості не погоджується, оскільки вона не відповідає дійсності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 14 липня 2021 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 14.07.2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №6504 від 04.04.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором №2269138 від 09.05.2019 року в розмірі 17 294,00 грн, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. (ВП №6182217). У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.92-95), відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, оскільки з позивачем укладений договір про надання кредиту №2269138 від 09.05.2019, на підставі якого йому були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих зобов`язань, виникла заборгованість, яка позивачем не була погашена. Зазначив, що позивачу була направлена претензія з вимогою про погашення заборгованості, яку позивач отримав, але не виконав, будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги в повному обсязі. Крім того, до матеріалів позовної заяви не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про спірність суми заборгованості за кредитним договором, який позивач не оспорював. Повідомив, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України. Постанова суду щодо визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року була винесена, однак докази на підтвердження її виконання відсутні, а саме виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу. Зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України втрачають чинність не з моменту винесення судом рішення про їх недійсність, а саме з моменту офіційного опублікування відповідних змін про втрату чинності. Для вчинення виконавчого напису було подано оригінал кредитного договору з додатками, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року. Разом з тим, заперечує щодо розміру витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірним з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. Отримавши відзив, представником позивача подана відповідь на відзив (а.с.132-135), відповідно до якої просить позов задовольнити, відповідачем не спростовано належними та достовірними доказами аргументи, викладені в позовній заяві. Зазначив, що твердження відповідача повністю суперечить дійсним обставинам справи, оскільки ним не надано до відзиву претензію та докази її направлення і отримання позивачем. Крім того, незгода позивача з сумою заборгованості за оспорюваним виконавчим написом обґрунтована та доведена, оскільки проценти за кредитним договором нараховані поза межами строку кредитування. Договір про надання кредиту №2269138 від 09.05.2019 року нотаріально не посвідчувався, а тому у приватного нотаріуса не було всіх необхідних документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку. Разом з тим, розмір витрат на правову допомогу за даною справою є обґрунтованим та співмірним, підтверджений відповідними документами, а тому підлягає стягненню з відповідача. Треті особи у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та письмових пояснень не надіслали. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 09 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] , прийнявши останнім пропозицію укласти договір (оферту) (а.с.100-102), укладено договір про надання кредиту №2269138, згідно якого надано кредит в розмірі 8 000,00 грн строком на 29 календарних днів до 07.06.2019 включно, з базовою процентною ставкою за один день користування кредитом - 1,7%, акційною ставкою або ставкою за програмою лояльності - 1,28%, спеціальною процентною ставкою за один день користування кредиту після узгодженого строку повернення кредиту - 3,00%, проценти за користування кредитом строком менше ніж 5 календарних днів визначаються фіксованою сумою і складають 6,40% від визначеної суми кредиту (а.с.31-36) Також даним договором передбачена пеня, яка визначається у процентах від основної суми кредиту за кожен день прострочення та вказана у п. 1.6 договору - пеня за один день користування кредитом поза узгодженого строку повернення кредиту становить 0,00%, а також штраф у розмірі 200 грн у випадку не виконання п. 2.4.3 договору - обов`язки позичальника: письмово повідомляти кредитодавця про зміни місця своєї адреси реєстрації та/або фактичного місця проживання, номеру контактного телефону, будь-яких інших відомостей про себе, повідомлених позичальником при укладанні договору. Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного [PERSON] 09.05.2019, надається кредит в розмірі 8 000,00 грн строком на 29 днів з реальною процентною ставкою 467,20% річних, орієнтована загальна вартість кредиту - 10 969,60 грн (а.с.103-104). Кредитний договір від 09.05.2019 року був укладений в електронній формі (а.с.105), грошові кошти в сумі 8 000,00 грн переведені на картку банку monobank (а.с.115). 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис №6504, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором №2269138 від 09.05.2019 року, за період з 08.06.2019 до 31.01.2020 в розмірі 15 894,00 грн, що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8 000 грн 00 коп, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 7 894 грн 00 коп, а також стягнуто плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 400 грн 00 коп, що загалом становить 17 294 грн 00 коп (а.с.30). На підставі заяви ТОВ «Алекскредит» від 07.04.2020 (а.с.37), 14.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження №61822170 з примусового виконання виконавчого напису №6504 від 04.04.2020 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. (а.с.38), про що було повідомлено [PERSON] (а.с.46-50). Разом з тим, 14.04.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в межах виконавчого провадження №61822170 винесені постанови про арешт майна боржника (а.с.40-41,42-43) та про арешт коштів боржника (а.с.44). За карткою обліку виконання договорів станом на 06.09.2021 року за договором №2269138 від 09.05.2019 прострочені відсотки за кредитом становлять 4 000,00 грн, сплачені прострочені відсотки - 50,00 грн, основна сума кредиту - 8 000,00 грн, нараховані проценти - 3 944,00 грн, плата за вчинення виконавчого напису - 1 400,00 грн, загальна сума заборгованості - 17 294,00 грн (а.с.117). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідачем до відзиву не додано доказів на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за договором про надання кредиту №2269138 від 19.05.2019. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Також, у матеріалах справи відсутні відомості щодо розрахунку грошового зобов`язання. Отже відсутні відомості за який період виникла заборгованість, не зазначені суми заборгованості та строки її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, згідно виконавчого напису заборгованість за кредитним договором стягнута з позивача за період з 08.06.2019 до 31.01.2020. У свою чергу відповідно до положень укладеного кредитного договору вбачається, що договір укладений 09.05.2019 строком на 29 календарних днів, тобто до 07.06.2019. Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18). Однак, відсотки стягнуті за виконавчим написом за період з 08.06.2019 до 31.01.2020, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування. До того ж, відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору про надання кредиту №2269138 від 09.05.2019 року, проценти за користування кредитом у випадку повернення зобов`язань до спливу узгодженого строку повернення кредиту становлять 2 969,60 грн, а у випадку виникнення заборгованості - 3 944,00 грн, що загалом становить 6 913 грн 60 коп. Згідно виконавчого напису, заборгованість складається, у тому числі, з простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 7 894,00 грн. Однак, на підтвердження даної суми відповідачем не подано, а в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості. З доданого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту вбачається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.05.2019 року. Також, 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, з копії договору, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що договір позики, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально. Таким чином на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», а також відсутні підстави для визнання суми заборгованості за договором про надання кредиту №2269138 від 09.05.2019 як безспірною, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 908,00 грн та за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн, що загалом становить 1 362,00 грн (а.с.20), які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 29.04.2021 адвокатом Бердніковою Н.В. (а.с.60-61) та ордеру (а.с.21). Позивач сплатив на користь адвоката 2 500,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується рахунком №2 від 01.06.2021 (а.с.62) та квитанцією №0.0.2149423046.1 (а.с.63). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved