Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить: - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача борг по договору позики від 04.01.2019 року в сумі 45 193 грн. 50 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача по договору позики від 04.01.2019 року на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період з 01.08.2019 року по 25.08.2020 року у сумі 1 448 грн. 67 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача по договору позики від 04.01.2019 року інфляційні збитки за період з 01.08.2019 року по 25.08.2020 року у сумі 1 084 грн. 64 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача борг по договору позики від 15.08.2019 року в сумі 16 434 грн. 00 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача по договору позики від 15.08.2019 року 3% річних від простроченої суми за період з 05.08.2020 року по 25.08.2020 року в сумі 13 грн. 51 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача по договору позики від 19.11.2019 року в сумі 10 956 грн. 00 коп.; - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача по договору позики від 19.11.2019 року 3% річних від простроченої суми за період з 01.08.2020 року по 25.08.2020 року в сумі 21 грн. 61 коп.; - стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач - [PERSON] 04.01.2019 року взяла у позивача - [PERSON] в борг 1 650 доларів США та зобов`язалась повернути борг у строк до 01.08.2019 року. Також відповідач по справі взяла у борг у позивача 600 доларів США та зобов`язалась повернути борг у строк до 15.08.2020 року. Крім того, 19 листопада 2019 року відповідач ще отримала від позивача у борг 400 доларів США та зобов`язалась повернути борг до 01.08.2020 року. Однак, до теперішнього часу відповідач отримані в борг кошти позивачу не повернула. На неодноразові усні звернення позивача про повернення боргу вона повідомляла, що на теперішній час у неї немає грошових коштів для повернення боргу, а потім почала уникати позивача та не відповідати на її телефонні дзвінки. Загальна вартість боргу відповідача становить 2 650 доларів США. Сума боргу 2 650 доларів США у відповідності до курсу купівлі - продажу долара США до гривні України по офіційному курсу НБУ станом на 25.08.2020 року еквівалентна 72 583 грн. 50 коп. Крім того, позивач вважає, що відповідач додатково зобов`язана сплатити по розписці від 04.01.2019 року за період з 01.08.2019 року по 25.08.2020 року 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 448 грн. 67 коп. Відповідач також повинна сплатити позивачу за період з 01.08.2019 року по 25.07.2020 року ще інфляційні збитки у сумі 1 084 грн. 64 коп. Позивач також вважає, що відповідач зобов`язана додатково сплатити позивачу по розписці від 19.11.2019 року за період з 01.08.2020 року по 25.08.2020 року 3% річних від простроченої суми у розмірі 21 грн. 61 коп. та по розписці від 15.08.2019 року за період з 15.08.2020 року по 25.08.2020 року 3% річних від простроченої суми в розмірі 13 грн. 51 коп. Отже загальна сума боргу складає 75 151 грн. 93 коп. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. Від представника позивача - адвоката Чеботар Н.А. на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить провести судове засідання, яке призначено на 23.04.2021 року о 13 год. 30 хв. у відсутність позивача та представника позивача. Заявлені позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання, призначене на 24 березня 2021 року о 09 год. 00 хв. не з`явилась, надавши на адресу суду заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на необхідність доглядати за батьком, який має тяжке захворювання. На підтвердження причин неявки надала суду довідку № 14, згідно якої її батько в період з 25.09.2020 року по 30.10.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в ковід - госпіталі. Відповідач в судове засідання, призначене на 23 квітня 2021 року о 13 год. 30 хв. не з`явилась, надавши на адресу суду заяву про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що хворіє бронхіальною астмою і вважає недоцільним в період карантину відвідувати громадські місця. Дослідивши заяву відповідача про відкладення судового засідання, суд вважає, що відповідачем не доведено поважність причин її неявки в судове засідання, оскільки до заяви не надано жодного належного доказу щодо цього. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. 04 січня 2019 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] в борг 1 650 доларів США та зобов`язалась повернути грошові кошти до 01 серпня 2019 року /а.с.19/. 15 серпня 2019 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] в борг 600 доларів США та зобов`язалась повернути грошові кошти до 15 серпня 2020 року, що підтверджується оригіналом розписки /а.с.21/. 19 листопада 2019 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] в борг 400 доларів США та зобов`язалась повернути грошові кошти до 01 серпня 2020 року /а.с.20/. Станом на 25.08.2020 року за офіційним курсом один долар США становить 27 грн. 39 коп. /а.с.10/. Згідно розрахунку відсотків за користування грошовими коштами (у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України): - 3% річних від простроченої суми виплати по розписці від 04.01.2019 року за період з 01.08.2019 року по 25.08.2020 року складають 1 448 грн. 67 коп. (сума боргу 45 193 грн. 50 коп. х 3% х 390 днів прострочки платежу : 365 днів : 100% = 1 448 грн. 50 коп.; - 3% річних від простроченої суми виплати по розписці від 19.11.2019 року за період з 01.08.2020 року по 25.08.2020 року складає 21 грн. 61 коп. (сума боргу 10 956 грн. 00 коп. х 3% х 24 дня прострочки платежу : 365 днів : 100% = 21 грн. 61 коп.); - 3% річних від простроченої суми виплати по розписці від 15.08.2019 року за період з 15.08.2020 року по 25.08.2020 року у сумі 13 грн. 51 коп. (сума боргу 16 434 грн. 00 коп. х 3% х 10 днів прострочки платежу : 365 днів : 100% = 13 грн. 51 коп. /а.с.11/. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, а саме кожна особа має право па захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає захист цивільних прав та інтересів судом, а саме кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Положеннями ч. 1 ст. 1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року по справі № 501/1773/16-ц. Згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, на підтвердження існування між сторонами договірних відносин на підставі договору позики, позивачем надано до суду розписки, які містять дату отримання відповідачем грошових коштів, дату їх повернення, а також розрахунок заборгованості за розписками, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача про повернення суми боргу підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так позивачем надано суду ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги,додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, розрахунок витрат на правову допомогу, квитанцію по договору про надання правової допомоги. Отже, позивачем документально витрати на правничу допомогу доведені, а тому з відповідача належить стягнути витрати правничу допомогу у сумі 2 000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом /а.с.1/. Відповідачем суду не було надано доказів на спростування вищевикладеного.

Outcome: approved