Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 12 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем, шляхом підписання заяви б/н, було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 15000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов?язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, чим порушила взяті на себе зобов?язання. Станом на 31 травня 2018 року, заборгованість за кредитом становить 10796,46 грн., заборгованість за відсотками, за період з 12 квітня 2010 року по 30 травня 2017 року, становить 101468,50 грн., всього розмір заборгованості складає 112264,96 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку зобов?язання за кредитним договором б/н від 12 квітня 2010 року не виконує, просив в судовому порядку стягнути з неї заборгованість за кредитом у розмірі 10796,46 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 101468,50 грн., всього стягнути заборгованість у розмірі 112264,96 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 3 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі\~статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 03 грудня 2019 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 26 грудня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до пункту 1 частини 8\~статті 128 ЦПК України,\~днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень\~статті 274 ЦПК України,\~справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи 4 січня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач підтвердила факт підписання 12 квітня 2010 року Анкети заяви з АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою банк зобов?язався надати їй грошові кошти у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% на місяць на суму залишку заборгованості та надати кредитну картку за умовами «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Вона зобов?язалася повертати кредит шляхом сплати щомісячного обов?язкового платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень, а також у разі порушення своїх зобов?язань сплачувати штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Крім цього, за користування платіжною карткою, а саме зняття грошових коштів в банкоматах та пунктах видачі готівки АТ КБ «Приватбанк», вона зобов`язалася сплачувати комісію у розмірі 4% від суми операції. Їй було видано кредитну картку «Кредитка Універсальна» № [NUMBER] , з якої вона використовувала кредитні кошти та погашала кредит. Строк дії кредитної картки «Універсальна», яка була видана на її ім?я, був встановлений до жовтня 2013 року. В зв`язку зі складними життєвими обставинами, вона не в повному обсязі внесла кошти в рахунок погашення кредиту, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором. Після закінчення терміну дії картки, нова картка їй не видавалася, розмір кредитного ліміту не збільшувався, кредитні кошти нею не використовувалися, вона лише вносила кошти на погашення відсотків по кредиту. Випискою по карті № [NUMBER] за період з 12 квітня 2010 року по 31 травня 2018 року підтверджується, що останній раз вона скористалася кредитними коштами 27 березня 2013 року. Після цього заборгованість по коштам на картці збільшувалася за рахунок нарахування банком відсотків та штрафів за простроченим кредитом. Посилаючись на висновки Верховного Суду України, викладені у Постанові від 22 жовтня 2014 року у справі 6- 127-цс14, вважає, що кредитний ліміт після цього не збільшувався, а автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. З довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти від 12 жовтня 2010 року вбачається, що сторони встановили термін щомісячного виконання зобов?язання до 25 числа місяця, наступного за звітним. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, зазначила, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Термін дії картки № [NUMBER] закінчився в останній день жовтня 2013 року, після цієї дати кредитні кошти перестали бути доступними для отримання нею, оскільки нова картка їй не видавалася, кредитний ліміт на картці не збільшувався. Таким чином, в жовтні 2013 року сплинув строк повернення кредиту. Останній платіж на погашення відсотків по кредиту здійснено нею 24 липня 2015 року. Позовна заява надійшла до суду 11 вересня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності (позовна заява датована 28 серпня 2018 року, як вбачається з платіжного доручення, судовий збір сплачено 30 серпня 2018 року). Зазначила, що, відповідно до пункту 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки, зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Звернула увагу суду на той факт, що в анкеті - заяві від 12 квітня 2010 року немає домовленості сторін щодо збільшення строків позовної давності. Окремо, в письмовій формі, договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався. В анкеті - заяві від 12 квітня 2010 року не ідентифіковано Умови та Правила надання банківських послуг (їх редакція). Таким чином, відсутні докази, що саме ці Умови вона розуміла, як позичальник, підписуючи анкету - заяву від 12 квітня 2010 року, а також те, що Умови містили збільшену позовну давність на момент підписання вказаної заяви, або що у подальшому Умови, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались (такі правові позиції щодо застосування статті 259 ЦК України містяться у постановах Верховного суду України у справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. № 6-1926цс 15 від 4 листопада 2015 року, та № 6-2320цс 16 від 22 березня 2017 року). Зазначила, що не підлягають також стягненню заборгованість за процентами та неустойка за останні три роки, що передували моменту звернення до суду. Зокрема, така позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 28 листопада 2018 року (справа № 713/1245/17). В них зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» пред`явив позов після спливу строку позовної давності, тому просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог повністю у зв?язку із спливом строку позовної давності. 29 січня 2019 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив. Заперечуючи проти аргументів, викладених відповідачем у відзиві, представник позивача зазначила, що відповідач своїм підписом на заяві анкеті підтвердила факт ознайомлення з Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку в письмовому вигляді. Вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згідна з Умовами та Тарифами, що заява, разом із Умовами та Тарифами, складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Вважає, що сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява, разом з Умовами та Тарифами, є договором про надання банківських послуг. Зазначила, що з виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та факт користування відповідачем грошима, а отже й факт отримання кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Вважає, що між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов?язання не виконані та кредитором не прийняті, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Зазначила, що в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг, та наказ банку, яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Крім того, згідно заяви, відповідач зобов?язалася самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку, а тому твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не відповідають дійсним обставинам справи. Також звернула увагу, що пеня, встановлена пунктом 5.1 оспорюваного договору, не має нічого спільного із будь-якою компенсацією, не є за своєю природою відшкодуванням шкоди, не залежить від розміру шкоди, завданої порушенням умов договору, а є за своєю природою суто мірою по-перше забезпечення зобов?язання, а по-друге, мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов?язань за договором. Тому, в даному випадку, норма права пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів жодним чином не відноситься до оспорюваного договору і не підлягає застосування до спірних правовідносин. Щодо строків позовної давності, зазначила, що, відповідно до пункту 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Звернула увагу суду на те, що відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов?язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Зазначила, що статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов?язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19 березня 2014 року, справа № 6-14цс14, та 18 червня 2014 року, справа №6-61цс 14, «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 02/14р. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 08 вересня 2018 року до спливу строку позовної давності. У зв?язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Стосовно строку дії договору та кредитної картки, представник позивача вказала, що платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнт тощо. Згідно Умов обслуговування, банк відкриває Клієнту картковий рахунок поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Вид та строк дії карток визначено в Заяві та в Пам?ятці клієнта. Вважає, що кредитний договір є чинним, оскільки його дія пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Також звернула увагу, що випискою по рахунку підтверджується факт виконання відповідачем до певного часу належним чином своїх зобов?язань за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов?язання за договором. Тому, посилання відповідача на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги. 06 лютого 2019 року відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначила, що твердження позивача про узгодження сторонами збільшення строку позовної давності до 50 років та її ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг є безпідставними. В анкеті - заяві від 12 квітня 2010 року, підписаній нею, єдиною умовою, що притаманна договору, є встановлення бажаного кредитного ліміту - в розмірі 5000 грн. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманними договору, в даній анкеті-заяві не вказано. Умови та Правила надання банківських послуг та пам?ятка клієнта їй для ознайомлення не надавалися. Посилання сторони позивача на те, що в анкеті-заяві зазначено, що вона згідна з тим, що підписана нею анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між нею та банком «Договір надання банківських послуг», та те, що вона зазначила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, не може бути належним та допустимим доказом того, що вона письмово погодилася на збільшення позовної давності до 50 років. В анкеті - заяві від 12 квітня 2010 року не ідентифіковано редакції (номер, дата прийняття чи затвердження тощо) Умов та Правил надання банківських послуг з якими, за твердженням позивача, вона була ознайомлена. Редакції, в якій були викладені ці Умови та Правила, позивачем не вказано та не надано. Таким чином, відсутні докази, що саме ці Умови та Правила розуміла вона, підписуючи анкету - заяву від 12 квітня 2010 року, а також те, що Умови та Правила містили умови про збільшену позовну давність на момент підписання вказаної заяви, або що в подальшому Умови та Правила, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались. Щодо тверджень позивача про перевипуск кредитної картки, зазначила, що позивачем не надано доказів про те, що вказану перевипущену кредитну картку з № [NUMBER] (дата відкриття 20 липня 2010 року) було видано їй і що ця картка взагалі існувала. Позивач не зазначав про вказану картку в позовній заяві, не надав виписку про рух коштів по цій картці. До позовної заяви додано банківську виписку про рух коштів, з якої вбачаться, що всі операції щодо нарахування кредитного ліміту, погашення заборгованості, списання відсотків тощо проводилися банком лише по картці № [NUMBER] . Дані наданої позивачем довідки про кредитні картки суперечать даним виписки про рух коштів по кредитній картці [PERSON] самого банку, яка була додана до позовної заяви. Позивачем не надано виписки про рух коштів по перевипущеній картці № [NUMBER] (дата відкриття 20 липня 2010 року) та доказів отримання нею вказаної картки. 28 лютого 2019 року представником позивача до суду подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості, може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, отже між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо перевипуску кредитних карт, зазначив, що 12 квітня 2010 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , зі строком дії до жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою банку по виданим карткам (міститься в матеріалах справи), а також відміткою у відповідному полі анкети-заяви. В подальшому картка перевипускалася. Клієнт [PERSON] , згідно кредитного договору б/н від 12 квітня 2010 року, отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня лютого 2014 року. Оскільки відповідача було ідентифіковано 12 квітня 2010 року, то при перевипуску карток підписання нової анкети не було потрібно, що відповідає п. 2.2. постанови НБУ від 17 грудня 2003 року. Перевипуск картки - це лише заміна самої картки та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі, і на перевипущеній картці. В розрахунку заборгованості позивачем зазначено заборгованість, що була перенесена на останню перевипущену картку. 11 березня 2019 року відповідачем до суду подані додаткові пояснення, в яких відповідач звернула увагу на те, що позивачем не надано доказів про те, вона отримала перевипущену кредитну картку з № [NUMBER] (дата відкриття 20 липня 2010 року), доказів перенесення заборгованості на перевипущену картку та використання нею вказаної картки. Якість доданого до письмових пояснень фото відповідача з карткою не дає змоги ідентифікувати картку за номером. Візуально можна розгледіти тільки дизайн картки, який повністю співпадає з дизайном картки № [NUMBER] , що була видана 12 квітня 2010 року. Довідка про випуск банком кредитних карт не підтверджує факту отримання цих карт нею. Зауважила, що позивач не довів факту пред`явлення позову в межах дії строку позовної давності, тому,

Outcome: dismissed