Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. В липні 2019 року Перший заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави, в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Бориспільський лісгосп», звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить витребувати на користь держави, в особі ДП «Бориспільський лісгосп», із чужого незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки площею 0,6999 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0022 та площею 5 га з кадастровим номером 32208886000:04:001:0019, [PERSON] - земельну ділянку площею 9 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0023, [PERSON] - земельні ділянки площею по 2 га з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0048-0052, які розташовані на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.116-116а). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від12 серпня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнята відмова представника відповідача [PERSON] від клопотання про витребування доказів (а.с.162-163) Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.3 а.с.164). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Качкалда В. підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Представник Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства направив до суд клопотання, яким просив слухати цивільну справу без участі їхнього представника, а також вказав, що підтримує позицію прокуратури в повному обсязі (т.1 а.с.137). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. (т.2 а.с.1-20). В обґрунтування відзиву вказала на те, що прокурором не доведено порушення прав та законних інтересів ДП «Бориспільський лісгосп» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства; прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, не вірно визначив органи, які уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в інтересах яких пред`явлено позов; обставини набуття спірних земельних ділянок, вказані прокурором та порушення вимог законодавства, про які заявлено прокурором, не підтверджені належними та допустимими доказами; доводи прокурора щодо підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді при зверненні з позовом у справі не відповідають дійсності. Крім цього, представник відповідача [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності, якою просила застосувати позовну давність до вимог Першого заступника прокурора Київської області та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.3 а.с.10-16). Відповідач [PERSON] також надав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності та з цієї підстави просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т.3 а.с.62-67). Інші учасники цивільного процесу у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзив на позов та свої пояснення щодо позову не надали та про поважні причини неявки до суду не повідомили. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] був власником земельної ділянки площею 30,7558 га, яка розташована в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №9343742. 02 червня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Антікон» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Сікорською Н.І., зареєстрований в реєстрі за №3409 (а.с.27-31). За умовами якого [PERSON] відчужив на користь ТОВ «Антікон» земельну ділянку площею 30,0000 га із загальної площі 30,7558 га. На підставі цього договору ТОВ «Антікон» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 30,0000 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, яка розташовується в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району, що підтверджується копією державного акту серії ЯЖ №249900, виданого 27 червня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі (т.1 а.с.78-79). В подальшому ТОВ «Антікон» уклало кілька договорів купівлі-продажу за умовами яких вказану земельну ділянку відчужило частинами по 6 га, 19 га та 5 га. Зокрема, 10 липня 2008 року між ТОВ «Антікон» та ТОВ «Легран-есетс-менеджмент» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 6 га, яка є частиною земельної ділянки 30,0000 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, яка розташовується в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району. В свою чергу, ТОВ «Легран-есетс-менеджмент» також на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2008 року відчужив земельну ділянку площею 5,3 га з кадастровим номером 3220886000:4:001:0018 на користь ТОВ «Ермес-менеджмент», на підтвердження чого ТОВ «Ермес-менеджмент» отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №233421, виданий 27 квітня 2009 року. Іншу частина земельної ділянки з кадастровим номером з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, яка розташовується в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району, площею 0,6999 га, якій присвоєний кадастровий номер 3220886000:04:01:0022 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, було відчужено ТОВ «Легран- есетс-менеджмент» на користь [PERSON] (а.с.68). На підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2008 року ТОВ «Антікон» відчужив на користь ТОВ «Агробуксад» земельну ділянку площею 19 га, що також є частиною є частиною земельної ділянки 30,0000 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 з цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, яка розташовується в адміністративних межах Процівської сільської ради Бориспільського району. Вказана земельна ділянка за заявою ТОВ «Агробуксад» була розділена на дві відокремлені земельні ділянки площею 9 га та 10 га. Відповідно земельна ділянка площею 9 га з кадастровим номером 32208886000:04:001:0023 була відчужена на користь [PERSON] , який в подальшому відчужив її на користь [PERSON] Інша земельна ділянка площею 10 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 була відчужена на користь [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2009 року (т.1 а.с.82-83) та договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2015 року (т.1 а.с.86-87), договору купівлі-продажу від 29 квітня 2009 року (т.1 а.с.88-89). Згідно умов договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2015 року [PERSON] відчужив земельну ділянку площею 10 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016 на користь [PERSON] , яка в свою чергу відчужила цю земельну ділянку на користь [PERSON] . Крім цього, [PERSON] здійснив поділ даної земельної ділянки внаслідок чого утворилось п`ять відокремлених земельних ділянок площею по 2 га з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0049-0051. Дана обставина підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заявою, посвідченою приватним нотаріусом КМНО Дерев`янко В.В., про розподіл земельної ділянки (т.1 а.с.72-76,92-93) На підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, укладеного між ТОВ «Антікон» та [PERSON] , останній набув право власності на земельну ділянку площею 5 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0019. У зв`язку з цим 11 вересня 2008 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.80-81). Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються розділом І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права», а також гл.19 «Позовна давність» розділу V книги першої ЦК України. V. Норми права та судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. а. норми матеріального права Відповідно до ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно з ч.2 ст.56 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Відповідно до ч.1 ст.12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом. Згідно з ч.1 ст.57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Зі змісту ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поваж-ними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17 (провадження №14-183цс18) дійшла висновку, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вищезазначені особи мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а ст.268 цього Кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності. Тому на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність (ст. 257 ЦК України). Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Згідно листа ДП «Бориспільський лісгосп» №308 від 08 червня 2018 року (т.1 а.с.36-37) вбачається, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0016, 3220886000:04:001:0018, 3220886000:04:001:0019, 32200886000:04:001:0022, 3220886000:04:001:0023 повністю накладаються на землі лісгоспу в кварталі 27 Кийлівського лісництва на території Процівської сільської ради Бориспільського району. Крім цього, під час натурного обстеження земельних ділянок з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0016, 3220886000:04:001:0018, 3220886000:04:001:0019, 32200886000:04:001:0022, 3220886000:04:001:0023 комісією у складі представників ДП «Бориспільський лісгосп»: інженера лісового господарства, інженера лісових культур та лісничого Кийлівського лісництва було встановлено, що земельні ділянки розташовані в кварталі 27 вид 3, 11 Кийлівського лісництва на землях ДП «Бориспільський лісгосп». При цьому, ДП «Бориспільський лісгосп» не погоджував вилучення вказаних земельних ділянок зі складу земель лісового фонду та зміну їх цільового призначення (т.1 а.с.38-39,40-41,42-43,44-45). Вказані обставини підтверджуються також фрагментом з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу № 27 Кийлівського лісництва, зокрема встановлено, що межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0016, 3220886000:04:001:0018, 3220886000:04:001:0019, 32200886000:04:001:0022, 3220886000:04:001:0023 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, що належать на праві постійного користування ДП «Бориспільський лісгосп» (т.1 а.с.27,29,30). Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про набуття земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з порушенням положення ч.1 ст.57 ЛК України. Водночас, відповідачами [PERSON] та [PERSON] були подані заяви про застосування наслідків спливу позовної давності. При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є незмінною. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган. При цьому, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст.81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. У постанові від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження №12-128гс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №711/802/17 та від 06 червня 2018 року у справі №520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли власник довідався або міг довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Встановлено, що ТОВ «Антікон» є першим добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, яка на час її набуття у власність була площею 30 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0016, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №249900 від 27 червня 2008 року. В подальшому саме з цієї земельної ділянки були виділені спірні земельні ділянки, які на даний час належать на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, датою з якої ДП «Бориспільський лісгосп» та Київському обласному та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства стало відомо про порушення свого права є саме 27 червня 2008 року, згідно з викладеною вище позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №914/3224/16, початком перебігу строку позовної даності для віндикаційного позову до особи є дата набуття нею права власності на спірну земельну ділянку. В позовній заяві міститься клопотання прокурора про визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. Разом з цим у запереченнях на заяву про застосування позовної давності (т.3 а.с.111-117) прокурор Київської області вказав на те що ані позивачами, ані прокурором не пропущено строк позовної давності для вирішення спору про витребування спірних земельних діяльною з чужого незаконного володіння. Незважаючи на протилежні доводи прокурорів, які містяться в матеріалах цивільної справи, тобто про необхідність визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та вказівка на те, що строк позовної давності не пропущений, судом не встановлені поважні причини для поновлення строку на захист порушеного права. Оскільки, з часу набуття ТОВ «Антікон» права власності на земельну ділянку у 2008 році прокурор або держава в особі відповідного органу мали об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права та реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку. Наведені прокурором підстави для поновлення строку позовної давності не є поважними. З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування на користь держави, в особі ДП «Бориспільський лісгосп», із чужого незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок площею 0,6999 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0022 та площею 5 га з кадастровим номером 32208886000:04:001:0019, [PERSON] - земельну ділянку площею 9 га з кадастровим номером 3220886000:04:001:0023, [PERSON] - земельних ділянок площею по 2 га з кадастровими номерами 3220886000:04:001:0048-0052, які розташовані на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, відсутні. Тому у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області, ДП «Бориспільський лісгосп» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, належить відмовити. При цьому, обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає також до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Зокрема, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №1512 від 19 червня 2019 року (т.1 а.с.25) вбачається, що при пред`явленні позову до суду Прокуратурою Київської області був сплачений судовий збір у розмірі 15848 гривень 30 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed