Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача адвокат Гнатишин В.В., звернувшись до суду з позовом в інтересах [PERSON] просить визначити останньому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та встановлення факту належності [PERSON] . Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295 виданого на ім`я « [PERSON] ». Вимоги представника позивача мотивовані тим, що [INFO] помер дідо позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на: - земельну ділянку площею 1,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295. На ім`я позивача спадкодавцем за життя було складено заповіт. Однак після звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав [PERSON] було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та різниці в прізвищі спадкодавця в правовстановлюючих документах. Вважає, що вказаний строк [PERSON] пропущено з поважних причин, оскільки про наявність складеного спадкодавцем заповіту він не знав і про його наявність ніхто його не повідомляв. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , представник позивача просить визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви для прийняття спадщини вважаючи причини пропуску строку поважними, а також встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником позивача через канцелярію Монастириського районного суду Тернопільської області подано заяву в якій остання просить розглядати дану справу без її участі та участі позивача, позов підтримують повному обсязі просять його задовольнити. Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги визнає повністю, з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. [INFO] в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області у віці 71 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Ще за життя померлому належала: - земельна ділянка площею 1,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295, що підтверджується довідкою виданою Монастириською міською радою Тернопільської області 04.08.2021 року за №325, яка міститься в матеріалах справи. Згідно складеного 15.02.2000 року [PERSON] в с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області заповіту, посвідченого секретарем Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №44, спадкодавець на випадок своєї смерті заповів все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, внуку [PERSON] . У той же час, листом приватного нотаріуса Чортківського нотаріального округу Тернопільської області Садівським М.А. від 21.08.2021 року № 119/01-16 позивачу відмовлено у відкритті спадкової справи, оскільки позивачем пропущений строк для прийняття спадщини та у правовстановлюючих документах вбачається різниця в прізвищі спадкодавця. Також, встановлено, що [PERSON] про існування заповіту дізнався випадково в літку 2021 року коли отримав в Монастириській міській раді довідку від 04.08.2021 року за №325. У відповідності до повідомлення приватного нотаріуса Чортківського нотаріального округу Тернопільської області Садівського М.А. №130/01-12 від 09.09.2021 року встановлено, що не заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також, судом встановлено, що при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295 в ньому було допущено помилку в прізвищі спадкодавця, а саме вказано « [PERSON] » коли правильно повинно бути « [PERSON] ». Документами, які встановлюють правильне прізвище спадкодавця по даній справі щодо належності йому Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295 виданого на ім`я « [PERSON] » є: - довідка видана Монастириською міською радою Тернопільської області 04.08.2021 року за №325, в якій вказано, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 1,13 га, яка знаходиться на території Горожанської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ТР №017295; - довідка видана Монастириською міською радою Тернопільської області 04.08.2021 року за №324, в якій вказано, що на території села Горожанка за даними погосподарських книг проживала тільки одна особа з анкетними даними [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] . Особа з анкетними даними [PERSON] на території села не числилась; - копією свідоцтва про одруження [PERSON] серії [NUMBER] де анкетні дані його вказані « [PERSON] , 1932 року народження, с.Горожанка Монастириського району Тернопільської області». З аналізу вищезазначених документів та даних, які в них містяться судом встановлено, що при складанні (видачі) правовстановлюючого документу: Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295, органом, який його складав була допущена помилка при записі прізвища спадкодавця, а саме замість зазначення « [PERSON] » було вказано « [PERSON] ». V. Джерела права й акти їх застосування. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме належності правовстановлюючого документу (Державного акту), суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини, оскільки він претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] . Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Неможливість внесення змін у правовстановлюючий документ (Державний акт) є те, що з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Крім того, згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 №43 та втратила чинність 23.08.2013 року, не було передбачено порядку внесення змін у Державний акт. А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №017295 виданого на ім`я « [PERSON] », підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та копіями правовстановлюючих документів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] та « [PERSON] », є одна і та ж особа, то позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо пропущеного позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Заповіт є особистим розпорядженням спадкодавця, зробленим на випадок смерті, основним змістом якого є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17). Отже аналіз вищевказаних положень цивільного законодавства дає підстави для висновку, що порядок прийняття спадщини є жорстким та імперативним, пропуск строку тягне за собою втрату права на спадкування, а надання додаткового строку має розглядатися як виключний порядок поновлення прав того спадкоємця, який дійсно не мав можливості прийняти спадщину. Таким чином, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень\~статті 63 Закону України «Про нотаріат»\~в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена\~\~ на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій,\~\~також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5\~та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Встановивши, що [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення\~та виклик спадкоємця за заповітом, суд апеляційної інстанції\~дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці після смерті [PERSON] про свої спадкові права не заявляли, відумерлою спадщина не визнавалась. Наведені норми матеріального права та фактичні обставини справи, у їх сукупності, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved