Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.10.2012 року в загальному розмірі 10339,13 грн. станом на 14.09.2020 року, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту, в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 5585,39 грн. - за простроченим тілом кредиту; відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 2013,12 грн. та пенею в сумі 2740,62 грн.. Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву №б/н від 12.10.2012 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 4000,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовахта в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов'язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.58, 59). В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.60). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 14.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 14.01.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 12.10.2012 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними (а.с.21). Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі [PERSON] під час судового розгляду спростований не був. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 12.10.2012 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (процентна ставка, розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов'язань). Укладений між сторонами договір від 12.10.2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним). До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.96-121) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.95), які відповідачем [PERSON] не підписані. Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі [PERSON] , останньому 12.10.2012 року був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] із встановленням кредитного ліміту 800,00 грн., який в подальшому 13.11.2012 року був збільшений до 1500,00 грн., з 29.12.2012 року - до 3200,00 грн., з 02.03.2013 року - до 3700,00 грн., з 23.08.2013 року - до 4000,00 грн., а станом на 21.03.2019 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.6). Згідно укладеного між сторонами кредитного договору відповідачу [PERSON] були надані кредитні картки за № [NUMBER] зі строком дії до 05/16, № [NUMBER] зі строком дії до 10/15, № [NUMBER] зі строком дії до 06/16, № [NUMBER] зі строком дії до 06/17, № [NUMBER] зі строком дії до 05/21 та № [NUMBER] зі строком дії до 05/21 (а.с.7). Факт встановлення на картковий рахунок № [NUMBER] відповідача кредитного ліміту в зазначених вище розмірах та використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача [PERSON] згідно укладеного між сторонами договору (а.с.8-13, 131-136). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.10.2012 року станом на 31.05.2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року, складала 4099,20 грн., з яких: 3985,84 грн. - заборгованість за кредитом та 113,36 грн. - заборгованість за відсотками. Відомості про внесення відповідачем [PERSON] в цей період грошових коштів на погашення кредиту в розрахунку заборгованості відсутні (а.с.14-15). Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року витрати відповідачем [PERSON] грошових коштів за отриманим кредитом складали 13629,96 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 10489,86 грн. (а.с.11-13). Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року відповідачем [PERSON] було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 4734,85 грн., а на погашення заборгованості за наданим кредитом банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 10565,72 грн.. Витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01.10.2019 року по 14.09.2020 року відсутні, а внесена грошова сума на погашення кредиту становить 14,45 грн. (а.с.8-11). Згідно виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] , до суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за період з 05.11.2015 року по 05.03.2019 року банком була включена сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1428,39 грн.. Під час судового розгляду відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.10.2012 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 14.09.2020 року складає 10339,13 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 5585,39 грн., в тому числі, 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 5585,39 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 2013,12 грн.; - нарахована пеня - 2740,62 грн.; - нарахована комісія - 0,00 грн. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред'являючи вимоги про повернення кредиту, прохав також, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і заборгованість по відсотках, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, та пеню за порушення строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених договором (за прострочене зобов`язання за кредитом). На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 12.10.2012 року, надав, як невід'ємну складову кредитного договору, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/), в яких, зокрема, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов'язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язання, розміри і порядок їх нарахування) та інші умови. Надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] про його ознайомлення з ними. Натомість в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 12.10.2012 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було. З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач [PERSON] , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 12.10.2012 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду. Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (12.10.2012 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (28.09.2020 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, та не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем [PERSON] , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті:https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача [PERSON] , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 12.10.2012 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань. Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, щодо відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов'язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в сумі 2740,62 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 2013,12 грн., суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При зверненні до суду з даним позовом в частині нарахування відсотків згідно ст.625 ЦК України банк посилається на те, що їх нарахування передбачено домовленістю сторін відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, а саме: в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с.4). Разом з тим, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку в редакції, чинній на дату підписання відповідачем [PERSON] анкети-заяви від 12.10.2012 року, витяг з яких був доданий представником позивача до позовної заяви, зазначеної умови щодо сплати відсотків у вказаному вище розмірі не містять, як і не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними в цілому; належних доказів досягнення між сторонами домовленостей з цього приводу після 01.03.2019 року позивачем під час судового розгляду надано не було, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили визначений банком розмір процентів за прострочення виконання основного зобов'язання, внаслідок чого позивачем не доведено, що саме такий розмір процентів був встановлений кредитним договором. При цьому судом також враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України із застосуванням відсоткової ставки 86,4% річних, жодним чином не мотивував нарахування відсотків за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року саме в такому розмірі 2013,12 грн. (397,80 грн. + 13,26 грн. + 384,54 грн. + 13,26 грн. + 397,80 грн. + 13,26 грн. + 396,60 грн. + 13,22 грн. + 370,16 грн. + 13,22 грн.); не послався на умови договору щодо збільшення встановленого законом (ст.625 ЦК України) розміру відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання - 3% річних; не зазначив підстав для визнання заборгованості простроченою, та, як наслідок, підстав застосування до відповідача такої міри відповідальності за порушення грошового зобов'язання. На підставі викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 2013,12 грн. не підлягає до задоволення внаслідок її безпідставності. Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6 ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин). Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №357/4626/17, від 11.12.2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 5585,39 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступного висновку. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту зазначає про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 12.10.2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому. На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 12.10.2012 року позивачем надано три розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року; 2) з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року та 3) з 01.10.2019 року по 14.09.2020 року. Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру. З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача [PERSON] , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 12.10.2012 року в розмірі 800,00 грн. та його збільшення в подальшому 23.08.2013 року до 4000,00 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року витрат кредитних коштів на загальну суму 13629,96 грн. та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 10489,86 грн.; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року, без урахування суми страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту», витрат кредитних коштів на загальну суму 3306,46 грн. та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 10565,72 грн.; 4) включення банком до простроченої суми кредиту страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (починаючи з 05.11.2015 року), загальний розмір яких станом на 05.03.2019 року становить 1428,39 грн.; 5) відсутність витрат відповідачем кредитних коштів в період з 01.10.2019 року по 14.09.2020 року та внесення ним в цей період 14,45 грн. на погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що за період з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року ним на погашення заборгованості за отриманим кредитом здійснювалось внесення грошових сум в загальному розмірі 10489,86 грн., що взагалі не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» у розрахунку станом на 31.05.2015 року. Крім того, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що за період з 01.06.2015 року по 01.05.2016 року ним здійснювались витрати кредитних коштів шляхом зняття готівки з банкомату, оплати комунальних послуг та здійснення покупки на загальну суму 1825,91 грн., які у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відображені не були. Зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 12.10.2012 року також вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року грошові кошти, зараховувались банком також і на погашення відсотків. Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 12.10.2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку по сплаті процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом (графа №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31.05.2015 року) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту. Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19. Крім того, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що за період з 05.11.2015 року по 05.03.2019 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1428,39 грн.. Разом з тим, підписана відповідачем [PERSON] анкета-заява від 12.10.2012 року не містить будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору про надання банківських послуг. З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем [PERSON] , як сторонами договору від 12.10.2012 року, умов щодо сплати відповідачем, починаючи з 05.11.2015 року, страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком страхових платежів в розмірі 1428,39 грн. до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року. За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача [PERSON] за простроченим тілом кредиту в сумі 5585,39 грн. не можна вважати обгрунтованим. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] грошові кошти в сумі 13629,96 грн. (період з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року) та 4734,85 грн. (період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року), а всього на загальну суму 18364,81 грн. (13629,96 грн. + 4734,85 грн.) були повністю повернуті ним АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу: з 12.10.2012 року по 31.05.2015 року грошових коштів в сумі 10489,86 грн., з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року грошових коштів в сумі 10565,72 грн. та з 01.10.2019 року по 14.09.2020 року грошових коштів в сумі 14,45 грн., а всього в загальному розмірі 21070,03 грн. (10489,86 грн. + 10565,72 грн. + 14,45 грн.), а здійснення банком зарахувань отриманих від відповідача коштів на погашення заборгованості по відсотках та платежів за договором страхування кредитного ліміту мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, розміру та порядку сплати таких страхових платежів, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] станом на 14.09.2020 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 5585,39 грн. та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів щодо розрахунку наявної у відповідача заборгованості за наданим кредитом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування встановлених судом обставин повного погашення відповідачем кредитної заборгованості за договором №б/н від 12.10.2012 року за рахунок внесених ним на картковий рахунок грошових коштів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 12.10.2012 року у загальному розмірі 10339,13 грн. у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача [PERSON] проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов'язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві. Відсутність позову відповідача [PERSON] про визнання кредитного договору про надання банківських послуг від 12.10.2012 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. за пред'явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Outcome: dismissed