Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: У жовтні 2020 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Маріуполь» (нині Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Приазовська») Райкова Г.С. звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що 10 жовтня 2021 року [PERSON] на персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» опубліковано статтю наступного змісту: «Призываем горожан к бдительности и анализу ситуации! Не дайте умельцам из «Города для людей» добраться до управления [PERSON] . Они стали кандидатами в депутаты чтобы играть на вашем доверии. Несмотря на то, что дурачили жителей несколько лет, собирали деньги, но не оказывали сервисы. И только наш мэр [PERSON] сумел остановить этих мошенников. На 57 сессии мы приняли решение, которое даст новый старт развитию жилого фонда, эта управляющая компания больше не сможет обманывать мариупольцев и понесет уголовную ответственность». Зазначила, що оригінал вказаної публікації знаходиться за посиланням: [INFO] d=3415727251879000. Також зазначила, що у вказаній публікації поширено стверджувальну неправдиву інформацію щодо ТОВ «Місто для людей Маріуполь» та її керівників (службових осіб), як порочить та принижує ділову репутацію, завдає шкоди законним правам і охоронюваним інтересам компанії. Вказана інформація була доведена невизначеному колу осіб, в тому числі вона була доступною і для контрагентів позивача, що безпосередньо впливає на фінансові та ділові взаємовідносини з останніми, шкодить авторитету підприємства та викликає негативний громадський резонанс та критично позначається на діловій репутації ТОВ «МДЛ Маріуполь», оскільки фактично зводиться до заклику розірвання договорів та припинення господарських відносин з позивачем. Оскільки поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені відповідачем та які не можуть підтверджені, оспорювана позивачем інформація підлягає спростуванню. Будь-які докази відкриття кримінальних проваджень чи існування вироків судів стосовно службових осіб позивача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Місто для\~людей Маріуполь» відсутні, тому інформація, поширена відповідачем, є недостовірною, що об`єктивно принижує ділову репутацію позивача, а відтак підлягає спростуванню відповідачем. Крім того, оскільки [PERSON] позиціонує себе як громадський діяч, протягом п`яти років являється секретарем Маріупольської міської ради, висловлює та приймає активну участь у передвиборчій компанії на місцеві вибори, тобто є публічною особою на місцевому рівні, а тому будь-які висловлювання відповідача привертають широкий інтерес громадськості та формують вкрай негативне ставлення до позивача та його службових осіб. На підставі викладеного, просить визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Маріуполь» (нині Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Приазовська») інформацію, розміщену на персональній сторінці [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» 10.10.2020 року за посиланням:https://www.facebook.com/permalink.php story_fbid=3414771641974561&id=100003252765982&comment_id=3415727251879000. Зобов`язати [PERSON] вилучити вищевказану недостовірну інформацію в цілому, а також стягнути з останнього на користь позивача компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 50000 грн. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач [PERSON] подав письмовий відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та незаконними. Дійсно відповідачем на персональній сторінці соціальній мережі «Facebook» була розміщена вищевказана стаття. Між тим, вважає вказані вислови власним оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду. Доводи позивача щодо приниження честі, гідності та ділової репутації побудовані на припущеннях, особистому сприйняттю подій та вільній інтерпретації зазначеної інформації, конкретних посилань не містять. Також зазначає, що за період з 2017 року по грудень 2020 року на адресу Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради надійшло 19042 звернень від мешканців будинків, які незадоволені роботою ТОВ «Місто для людей Маріуполь». Наявність цих порушень не вигадані відповідачем, як намагається довести позивач. Також відповідач зазначає, що позивач не вказує, в чому саме полягали приниження ділової репутації позивача з боку відповідача, відсутні докази, які б підтверджувати заподіяння позивачу моральної шкоди. Таким чином, з урахуванням вказаних доводів вважає, що позовні вимоги позивача не підтверджуються належними доказами, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства, спростовуються практикою Європейського суду, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді\~Іллічівського районного\~суду м.\~Маріуполя Донецької\~області від\~18\~грудня 2020\~року перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2021 року забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 жовтня 2021 року замінено найменування позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Маріуполь» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Приазовська» по вказаній цивільній справі. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2021 року забезпечено проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи: Представник позивача адвокат Новіцька І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним обставинам у позовній заяві. Зазначила, що за результатами аналізу винесених питань на порядок денний 57 сесії Маріупольської міської ради відсутня інформація щодо припинення/зупинення/обмеження діяльності ТОВ «МДЛ Маріуполь». Акти та претензії від мешканців будинків складені з порушенням вимог Кабінету Міністрів України, оскільки ТОВ «Місто для людей Маріуполь» уклав договори з мешканцями про надання послуг з управління багатоквартирними будинками набагато пізніше, ніж складені акти, а зазначені претензії відображають попередній стан будинків, а не реальну господарську діяльність позивача. Таким чином, заклики та розміщена інформація відповідачем [PERSON] є втручанням у господарську діяльність позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з урахуванням позиції, викладеної в письмовому відзиві на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, зазначив про те, що [INFO] у соціальній мережі «Facebook» на особистій сторінці [PERSON] за посиланням\~ [NUMBER] розмістив публікацію з наступним змістом: «Призываем горожан\~к бдительности\~и анализу\~ситуации! Не дайте умельцам из «Города для людей» добраться до управления [PERSON] . [PERSON] стали кандидатами в депутаты чтобы играть на вашем доверии. Несмотря на то, что дурачили жителей несколько лет, собирали деньги, но не оказывали сервисы. И только наш мэр [PERSON] сумел остановить этих мошенников. На 57 сессии мы приняли решение, которое даст новый старт развитию жилого фонда, эта управляющая компания больше не сможет обманывать мариупольцев и понесет уголовную ответственность» Матеріали справи містять копії скриншотів Інтернет-сторінок з інформацією, розміщеною від імені відповідача [PERSON] на сторінці у соціальній Інтернет-мережі «Facebook», яка належить відповідачу. На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи також долучено копію статуту ТОВ «Місто для людей Маріуполь», копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ «Місто для людей Маріуполь», копію рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 26.09.2017 року за №184 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків на території м. Маріуполя», звіт про роботу ТОВ «Місто для людей Маріуполь», лист ТОВ «Еврокомунсервіс» про надання послуг ТОВ «Місто для людей Маріуполь», копію розпорядження міського голови Бойченко В.С. про скликання LVIII сесії Маріупольської міської ради LVII скликання та формування її порядку денного. На підтвердження викладених заперечень, відповідач надав письмові докази, а саме: лист Житлово-комунальної інфраструктури Департаменту розвитку Маріупольської міської ради від 23.12.2020 року відносно обслуговування житлових будинків ТОВ «Місто для людей Маріуполь» з грудня 2017 року по грудень 2020 року що стосується незадовільної роботи управителем ТОВ «МДЛ Маріуполь», копії претензій Житлово-комунальної інфраструктури Департаменту розвитку Маріупольської міської ради від 22.10.2018 року за №34.9.4/33489, 27.11.2018 року за №34.9.4/397739, 14.11.2018 року за №34.9.4/37620, 14.11.2018 року за №34.9.4/37614, 14.11.2018 року за №34.9.4/37616, 14.11.2018 за №34.9.4/37618, 14.11.2018 за №34.9.4/37619, 10.12.2018 року за №34.9.4/42041 та копії актів обслуговування технічного стану будинків, які обслуговує ТОВ «Місто для людей Маріуполь». 09 липня 2021 року Протоколом №09-07/2021 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Маріуполь» було прийнято рішення щодо зміни найменування Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Приазовська». V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (ч.1 ст.91 ЦК України). Так, відповідно до положень ч.1 ст.94, ст.277 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на спростування поширеної відносно неї недостовірної інформації, якою порушено її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 Конвенції (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. В ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до п. 15\~Постанови\~Пленуму Верховного суду\~України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не\~відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право». Визначення поняття «недостовірна інформація» вказане у п. 15 вказаної Постанови № 1, якою вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто: містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, предметом доказування у справах про захист честі, гідності та ділової репутації особи є доведення суду наявності в сукупності всіх зазначених обставин, а відповідно і складу правопорушення у діях відповідача, що дає підстави для задоволення позову. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення призводить як до відсутності самого правопорушення, так і до відмови в задоволенні позову. Відповідно до п. 18 Постанови № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. 4\~ст. 277 ЦК України\~спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Такою особою позивач вважає відповідача. Відповідно до ч. 2\~ст. 302 ЦК України\~фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 19\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №1\~від 27\~лютого 2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені\~законом\~в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 2 п. 4 постанови, під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що інформація, про спростування якої пред`явив вимоги ТОВ «Місто для людей Маріуполь» (нині ТОВ «Керуюча компанія «Приазовська») не підлягає спростуванню. Поширена відповідачем інформація про позивача є неприємною для нього, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі. Інформація висловлена у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. Крім того, судом встановлено, що оспорювана публікація містить як фактичні твердження, так і оціночні судження. При цьому фактичні твердження не є такими, що порушують честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки вони не містять неправдивої інформації, що підтверджується встановленими судами обставинами справи. Відтак, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання відповідної інформації недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Позивача, а тому не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача вилучити з мережі Інтернет інформацію, а також про відшкодування моральної шкоди, як похідні позовні вимоги, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. VI. Судові витрати: Згідно з приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем щодо сплати судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed