Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку до ДП «Мирноградвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що з 02.03.1976 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля». 24.01.2002 року його звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні його не було повідомлено про нараховані суми, тому про одноразову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію він не знав. 30.01.2019 року він звернувся до відповідача і отримав довідку згідно з якою йому повідомлено, що при звільнення його з підприємства 24.01.2002 року за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію вихідна допомога йому не нараховувалась та не сплачувалась. Оскільки одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію входить до фонду заробітної плати та у зв'язку з тим, що він пропрацював на підприємствах вугільної промисловості більше 20 років на час виходу на пенсію, йому належить до виплати допомога в розмірі 3 середньомісячних заробітків в сумі 1202,73 грн, яка складається з розміру середньомісячного його заробітку на час звільнення в сумі 400,91 грн. Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП, п. 12.15 Галузевої угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 року, просив стягнути з відповідача на свою користь невиплачену одноразову допомогу при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 1202,73 грн, середній заробіток за затримку належних йому при звільненні сум за період з 05.01.2006 року по 11.02.2019 року в сумі 60724,40 грн, а також судовий збір в сумі 768,40 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 15.02.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 11.00 год. 12.03.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Через неявку представника відповідача розгляд справи відкладений на 10.00 год. 05.04.2019 року В судовому засіданні 05.04.2019 року у зв'язку із неявкою представника відповідача, що був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 02.03.1976 року по 24.01.2002 року та був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію (а.с. 6-12). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» середньоденна заробітна плата [PERSON] на дату звільнення складає 18,65 грн., середньомісячна заробітна плата - 400,91 грн. Одноразову допомогу при звільненні на пенсію він не отримував, тому остаточний розрахунок з позивачем на момент звільнення не було здійснено (а.с. 14). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. За змістом п. 12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менш, зокрема, 20 років та більше - 3-х місячний заробіток. Відповідно до п. 8.1 Колективного договору по шахті «Центральна» в/о «Красноармійськвугілля» на 2002 рік при звільненні працівника у звязку з переходом на пенсію виплачується одноразова допомога у залежності від стажу роботи на підприємстві, зокрема, при стажі понад 20 років - трьохмісячний заробіток. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обовязковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Оскільки позивач був звільнений з підприємства у звязку з виходом на пенсію та мав стаж у вугільній галузі понад 20 років, про що свідчать записи з його трудової книжки, відповідач повинен був сплатити йому 3-х місячний заробіток, який складає 1202,73 грн. (400,91 грн. х 3 місяці). Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (у цій редакції наведена норма діє з 01.08.2001 року). Відповідно до п. 2.42 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995 року, яка діяла на час звільнення позивача, сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, підприємство повинно було виплатити позивачу вказану допомогу у день його звільнення. Суд зауважує, що у абз. 1 ч. 1 ст. 116 КЗпП України, йде мова про всі суми, а не тільки заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 05.01.2006 року по 11.02.2019 року в сумі 60724,40, із розрахунку: 3256 днів х 18,65 грн, де 18,65 грн. - середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці праці позивача перед звільненням. Перевіривши розрахунок, суд находить його таким, що відповідає вимогам додатків до листів Міністерства праці та соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2006 - 2019 роки згідно яким кількість робочих днів, за які позивачу затримано виплату зарплати становить: за 2006 рік з 05.01.2006 року по 31.12.2006 рік - 248 днів, за 2007 рік - 251 день, за 2008 рік - 252 дні, за 2009 рік - 251 день, за 2010 рік - 251 день, за 2011 рік - 250 днів, за 2012 рік - 251 день, за 2013 рік - 251 день, за 2014 рік - 251 день, за 2015 рік - 251 день, за 2016 рік - 251 день, за 2017 рік - 248 днів, за 2018 рік - 250 днів, за 2019 рік з 01.01.2019 року по 11.02.2019 року 27 днів, а всього 3283 робочих днів. Оскільки позивач просить стягнути суму середнього заробітку за 3256 днів затримки розрахунку при звільненні, то суд не виходячи за межі позовних вимог, вважає, що з відповідача на його користь необхідно стягнути 60724,40 грн. з розрахунку 3256 х 18,65 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: approved