Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Львівський державний університет внутрішніх справ (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, а саме просить стягнути з [PERSON] на користь Львівського державного університету внутрішніх справ кошти в сумі 8697,71 грн. та суму судового збору на розрахунковий рахунок ЛьвДУВС 31258262100729 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 820172, ЄДРПОУ 08571995. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 28.07.2006 року за №222 [PERSON] було зараховано на 1 курс факультету громадської безпеки та кримінальної міліції. ( а.с.4). 21.12.2007 року між ПЮІ Львівського державного університету внутрішніх справ, УМВС України в Івано-Франківській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. ( а.с.5). Відповідно до п.3 цього договору [PERSON] був зобовязаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше 3 років. Натомість Відповідача наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 02.10.2012 року №159 о/с було звільнено з ОВС за власним бажанням згідно ст. 64 п. Ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. ( а.с.6). Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з 01.09.2006 року по 29.06.2010 року становить 10 417,71 грн. ( а.с.7). З цієї суми Відповідач оплатив 1720 грн. добровільно визнавши свою заборгованість відповідною заявою, у якій просив дозволити оплачувати борг щомісячними платежами. Однак [PERSON] дану домовленість не виконав і оплачувати заборгованість перестав. Згідно п. 2.3.6 та 3.2 Договору, п.1, ст. 1 постанови КМУ від 01.03.2007 №313 Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, наказу МВС України від 14.05.2007 №150 Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, наказу Міністерства оборони України, Міністертсва фінансів України, МВС України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 Про затвердження Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах та відповідно до ч.6 ст. 18 ЗУ Про міліцію витрати на утримання курсантів у вищому навчальному закладі МВС України , підлягають відшкодуванню у судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.6 ст.64 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється вищим навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік. Розмір плати за весь строк навчання або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між вищим навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання або надання додаткових освітніх послуг і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Відповідно до ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved