Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство» 21.04.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків за прострочку грошового зобовязання. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-99-08 від 27 листопада 2008 року станом на 07 листопада 2013 року в сумі 50972,99 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7200 грн., заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 42704,85 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1068,14 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у розмірі 509,72 грн. У зв'язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виконала свого зобов'язання по поверненню грошових коштів, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції за період з 01.02.2014 року по 01.04.2017 року у розмірі 55884,48 грн. та 3 % річних від простроченої суми за той же період у розмірі 4890,85 грн., а всього 60775,33 грн., які відповідач має відшкодувати. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки за прострочку грошового зобовязання у розмірі 60775,33 грн., судовий збір у розмірі 1600,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. У заяві від 23.10.2017 року представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. На підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-99-08 від 27 листопада 2008 року станом на 07 листопада 2013 року в сумі 50972,99 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7200 грн., заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 42704,85 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1068,14 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у розмірі 509,72 грн. (а.с. 5-7). Вказане рішення набрало законної сили 28.01.2017 року (а.с. 5-6). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так,\~\~у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що\~\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть\~виникнути\~з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~з рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. З урахуванням того, що відповідачем заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2014 року погашена не була, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» інфляцію за період з 01.02.2014 року по 01.04.2017 року у розмірі 55884,48 грн. та 3 % річних від простроченої суми за той же період у розмірі 4890,85 грн., а всього 60775,33 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с. 2) та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. (а.с. 11), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути зазначені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved