Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У квітні 2019 року Миколаївська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення земельної ділянки, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у 2018 року було виявлено, що відповідач на земельній ділянці, розташованій біля будинків [ADDRESS] , самовільно зайняла земельну ділянку, встановивши металевий гараж. 28.03.2018 року на адресу відповідача було надіслано лист, в якому відповідачу було запропоновано у строк до 29.06.2018 року демонтувати незаконно встановлену металеву споруду, однак, [PERSON] земельну ділянку не звільнила, звернулась з колективним зверненням, в якому зазначила, що металеві гаражі та контейнери встановлювалися мешканцями цих будинків протягом 10 років і більше для господарських потреб (зберігання домашнього майна). 27.09.2018 року комісією виконавчого комітету було проведено обстеження цієї земельної ділянки, яким встановлено, що [PERSON] не маючи документів на право користування земельною ділянкою самовільно її зайняла, дату зайняття земельної ділянки не встановлено, яка перебуває у комунальній власності Миколаївської об?єднаної територіальної громади, загальною площею 0,0016 га, встановивши на цій земельній ділянці металевий гараж, розміром: висота - 2,5 м., довжина - 4 м., ширина - 4 м., сірого кольору. Встановлений металевий гараж не належить до нерухомого майна, оскільки його переміщення не призведе до його знецінення та не призведе до зміни призначення. Постійна депутатська комісія Миколаївської міської ради з питань містобудування, будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів рекомендувала звернутися до суду для вирішення цього питання. У зв`язку з викладеним позивач просить суд зобов?язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0016 га, біля будинків: [ADDRESS] , самовільно зайняту відповідачем, шляхом знесення (демонтування) металевого гаражу розміром: висота - 2,5 м., довжина - 6 м., ширина - 4 м., за рахунок [PERSON] з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого використання стан та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп. 2. Представник позивача Сухоруков В.Г., який діє на підставі довіреності юридичної особи № 5597/03-10-14-1 від 17.12.2018 року (а.с.32), в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просив задовольнити (а.с.70). 3. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.71). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 4. Заява представника позивача про уточнення позовних вимог від 13.05.2019 року (а.с.14-15). 5. Відзив на позовну заяву [PERSON] від 28.05.2019 року (а.с.20-21), відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши свої доводи тим, що вона та інші мешканці [ADDRESS] у 1999 році отримали дозвіл на будівництво капітальних гаражів, але оскільки на даній ділянці проходить високовольтний кабель вони поставили гаражі у зручному місці. Після звернення до Миколаївської ради окремої особи, гаражі були перевірені представниками місцевої влади, її та інших мешканців неодноразово викликали в міську раду, вони писали пояснювальні, ними був наданий список осіб, мешканців будинку що не мають претензій до знаходження гаражів, окрім однієї особи, яка безпосередньо писала звернення, але не дивлячись на всі ці діє міська рада на зустріч мешканцям не пішла. Вважає, що земля, на якій знаходяться гаражі на балансі Миколаївської міської ради не перебуває. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 6. 26.06.2019 року від представника позивача надано відповідь на відзив (а.с.31), відповідно до якого останній зазначає, що оскільки земельна ділянка на якої знаходиться незаконно встановлений металевий гараж знаходиться у межах населеного пункту - м. Миколаївка, то її власником є Миколаївська міська рада. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 7. Ухвалою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23.04.2019 року, позовну заяву Миколаївської міської ради залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.12). 8. Відповідно до заяви представника позивача від 13.05.2019 року (а.с.14-15), недоліки зазначені в ухвалі судді від 23.04.2019 року усунуто та ухвалою від 15.05.2019 відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с.16). 9. Ухвалою підготовчого засідання від 27.06.2019 року (а.с.36) закрите підготовче провадження, призначено справу до судового засідання та встановлено порядок з`ясування обставин по справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 10. Як вбачається з акту по виявленню рухомого майна по [ADDRESS] від 27.09.2018 року, комісією у складі двох спеціалістів відділу комунальної власності, ЖКГ, транспорту, благоустрою та екології виконавчого комітету Миколаївської міської ради та спеціаліста відділу земельних відносин проведено огляд території по [ADDRESS] . Встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає близько 01400 га (за даними публічної кадастрової карти України), земельна ділянка не огороджена, на земельній ділянці знаходиться шість гаражів, зокрема металевий гараж, загальна площа, яку займає гараж, становить 16 м.кв (0,0016 га). Відомості про особу, якою було встановлено металевий гараж на землях Миколаївської міської ради: [PERSON] яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). До акту додано фотокартку гаражу (а.с.7). 11. Відповідно до листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.03.2018 року на ім?я [PERSON] виконавчий комітет звертається з проханням демонтувати незаконно встановлені металеві споруди у термін до 29.06.2018 року. Зазначений лист було отримано [PERSON] 05.04.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.8). 12. Згідно з витягом з протоколу постійної комісії з питань містобудування, будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів № 30 від 17.12.2018 року, комісія, розглянувши звернення [PERSON] з питання законності встановлення морських контейнерів та гаражів по [ADDRESS], що направлене на адресу адміністрації президента України, вирішила доручити виконавчому комітету підготувати позов до суду з питання законності встановлення морських контейнерів та гаражів по [ADDRESS] для вирішення питання згідно чинного законодавства (а.с.9). V. Оцінка Суду. 13. За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (стаття 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Тобто цей позов про знесення самочинного будівництва обумовлено не реалізацією передбачених законами України повноважень суб?єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а захистом права комунальної власності, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин. 14. Здійснення такого державного контролю означає обов?язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб?єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Натомість Миколаївська міська рада в межах наданих їй законами повноважень такого контролю не здійснювала, відповідних рішень, обов?язкових для виконання відповідачем, не приймала, приписів про усунення порушень не видавала, а спір, який є предметом цього судового розгляду, пов?язаний з вирішенням питання щодо речового права, тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 15. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. 16. За змістом ст.ст.38-39 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 40 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. 17. Згідно з ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки площею 0,0020 га є територіальна громада м. Миколаївка в особі Миколаївської міської ради. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. 18. Згідно з п.б ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. За змістом ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. 19. Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. 20. Як вбачається з позовної заяви Миколаївської міської ради, нею будь-яких рішень щодо надання дозволу відповідачу на користування земельною ділянкою, на якій відповідачем встановлено металевий гараж, не приймалось. Зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку не надано. 21. Положенням ст. 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. 22. З системного аналізу положень ст. 116, 123, 124, ч. 2 ст. 134, ст. 212 ЗК, ст. 1 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, при вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Тобто, при вирішенні даного спору дослідженню підлягають, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування та вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. 23. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 24. Крім того, у частині 7 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 25. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 26. Таким чином, порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначено статтею 118 ЗК України, відповідно до якої складовою частиною порядку приватизації громадянами земельних ділянок до прийняття остаточного рішення про надання земельної ділянки у власність є дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на розробку проекту приватизації земель. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. 27. Як встановлено під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, або вжиття ним заходів до оформлення права на зазначену земельну ділянку суду не надано, тому суд приходить до висновку про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки і, відповідно, обґрунтованість позовних вимог. Таким чином, відповідачем було встановлено металевий гараж на самовільно зайнятій ним земельній ділянці, площею 0,0016 га, яка знаходиться у комунальній власності, що обмежує права власника розпоряджатися нею та використовувати за призначенням. Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги - задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 28. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп., який з огляду на задоволення позовних вимог, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved