Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

ІІ. Виклад позиції позивача. 27 квітня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому просила стягнути з відповідачки на свою користь 420, 70 грн. матеріальної шкоди та 25\~000, 00 грн. моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 30 серпня 2016 року відповідачка завдала їй кулаком правої руки удар в обличчя в область нижньої губи та правою ногою удар в черевну порожнину в область сонячного сплетіння. За фактом вчиненого діяння Корабельним ВП ГУНП в Херсонській області внесено відомості до ЄРДР №12016230020003308 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/1487/17 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12016230020003308 від 30.08.2016 року за обвинуваченням [PERSON] у вченні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України закрито. На лікування завданих відповідачкою ушкоджень позивачкою витрачено 199, 30 грн., а також 221, 40 грн. сплачено на проведення судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження. Крім того, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка проявилася у страхах, фізичному болю, сильних душевних переживаннях, не тільки за себе, але й за душевні переживання та страхи дитини, на очах якої була побита мати(позивачка). Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 25\~000, 00 грн. ІІ. Виклад позиції відповідача. 20.07.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру подала відзив на позовну заяву, у якій просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Оскільки ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/1487/17 вину [PERSON] не встановлено, відсутні підстави вважати, що позивачка понесла матеріальні та моральні втрати. Крім того, означеною ухвалою суд вирішив питання про віднесення витрат з оплати судових експертиз на рахунок держави. Доказів на підтвердження понесення витрат на проведення судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження у розмірі 221, 40 грн. позивачкою не надано. Як і не надано доказів несення саме позивачкою витрат у розмірі 199, 30 грн. Необґрунтованим сторона відповідача вважає також розмір моральної шкоди. Додатково, до відзиву на позовну заяву стороною відповідача долучено заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що на вимоги позивачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди поширюються правила загальної позовної давності строком 3 роки. З урахуванням переривання строків позовної давності, пред`явленням позову у кримінальному провадженні, строк звернення до суду з вимогами позивачки сплив 29.09.2020 року, тобто до пред`явлення позову до суду. ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив 23.07.2021 року позивачка подала відповідь на відзив, у якій повністю підтримала позовні вимоги. Вказала, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги, заявлені позивачкою у позові оскільки стосуються компенсації шкоди, нанесеної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. За правилами КК України особа, яка звільняється від кримінальної відповідальності залишається особою, яка вчинила кримінальне правопорушення, а тому позивачка вважає доведеними всі обставини, необхідні для стягнення з відповідачки на її користь матеріальної та моральної шкоди. Додатково, позивачка вказала, що відповідачем не дотримано строків на подання відзиву на позовну заяву, що дає підстави застосувати наслідки передбачені ч. 8 ст. 178 ЦПК України. ІV. Позиція відповідача у запереченнях на відповідь на відзив 20.07.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру подала заперечення на відповідь на відзив, у яких вказала, що ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/1487/17 не є тим судовим актом, яким [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. А тому, за недоведеності вини в діях відповідачки, відсутні підстави для стягнення з неї матеріальної та моральної шкоди. V. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 30.06.2021 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 23.07.2021 року. 20.07.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру подала відзив на позовну заяву та заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 23.07.2021 року позивачка подала відповідь на відзив. За клопотанням представника відповідача за ордером адвоката Петренко Н.О. розгляд справи відкладено на 27.09.2021 року. 20.07.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру подала заперечення на відповідь на відзив. 22.09.2021 року позивачка подала клопотання про долучення доказів та роз`яснень до матеріалів справи. 24.09.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в інтересах відповідача на підставі ордеру подала заперечення на клопотання про долучення доказів. Позивач в судове засідання не з`явилася, 27.09.2021 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, 27.09.2021 року адвокат Петренко Н.О. діючи в її інтересах, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. VІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/14876/17 звільнено обвинувачену [PERSON] від кримінальної відповідальності по ч.2 ст. 125 КК України в зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №12016230020003308 від 31.08.2016 року по обвинуваченню [PERSON] , [INFO] по ч. 2 ст. 125 КК України в зв`язку з закінченням строків давності закрито. Цивільний позов потерпілої [PERSON] залишено без розгляду. Стягнуто з обвинуваченої [PERSON] на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 221, 40 грн.: за проведення судово-медичної експертизи №1247 від 22.09.2016 року в сумі 110,70 гривень; за проведення судово-медичної експертизи № 277/1247 від 21.08.2017 року в сумі 110,70 гривень. Ухвалою суду встановлено, що [PERSON] , 30.08.2016 року близько 13.00 години, знаходячись біля входу до 2 під`їзду, буднику [ADDRESS] , в ході раптово виниклого конфлікту, пов`язаною з особистими неприязними відносинами, навмисно, переслідуючи прямий злочинний умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, нанесла один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілої [PERSON] , [INFO] , та один удар правою ногою в район живота потерпілої, чим спричинила останній згідно висновку експерта №1247 від 22.09.2016 забійну рану нижньої губи зліва, крововилив в м`які тканини обличчя, що утворилися не менш ніж від одного травматичного впливу тупим предметом, відносяться до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та крововиливи в м`які тканини передньої черевної порожнини, що утворилися не менш ніж від одного травматичного впливу тупим предметом, та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дії [PERSON] органом досудового слідства кваліфіковано по ч 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року в справі №766/14876/17 виправлено описку в ухвалі суду від 10.09.2020 року, вірно вказавши у вступній частині ухвали прізвище обвинуваченої « [PERSON] » замість помилкового « [PERSON] ». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.10.2020 року в справі №766/14876/17 виправлено описку в ухвалі суду від 10.09.2020 року, вірно вказавши у вступній частині ухвали прізвище представника потерпілого « [PERSON] » замість помилкового « [PERSON] ». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2020 року в справі №766/14876/17 виправлено описку в ухвалі суду від 10.09.2020 року, виклавши п`ятий абзац резолютивної частини ухвали наступним чином «Судові витрати віднести на рахунок держави». Відповідно до супровідного листка №278, 30.08.2016 року о 13-45 год. [PERSON] поступила в міськстомат з діагнозом забійно-рублена рана слизової нижньої губи. Згідно запису від 31.08.2016 року медичної карти хворого(а.с.8), хвора поскаржилася на біль нижньої губи, біль епігастральної ділянки від побоїв. Хвора вказала, що 30.08.2016 близько 13:00 сусідка ( [PERSON] , 22 роки) нанесла два удари лице і епігастральну ділянку. Діагноз: забійна рана нижньої щелепи внутрішньої поверхні нижньої губи зашита. П/т індільтрат центральної ділянки епігастрія. Набряково-больовий синдром передньої черевної стінки. Призначене лікування: мазь німід гель 4 рази в день; серрата №30 по 1*3 рази в день; фаніган №10 по 1*2 рази в день; тайгерон № [NUMBER] по 1*1 раз в день. Рекомендовано обмеження фізичних навантажень 10 днів. Згідно запису від 07.09.2016 року, хвора поскаржилася на печію губи знизу. 30.08.2016 року придбано фаніган №10 на суму 15, 30 грн., що підтверджено чеком №198874. 30.08.2016 року в Херсонській міській стоматологічній поліклініці м. Херсона здійснено витрати на суму 184, 00 грн., що підтверджено ПН №019839121030. Згідно довідки КУ «Бюро СМЕ» ХОР на проведення судово-медичної експертизи №277/1247 [PERSON] витрати складають 110, 70 грн. VІІ. Оцінка Суду. Щодо строків подання відзиву Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Як встановлено ч. ч. 1, 7, 8 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк для подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тобто строк на подання відзиву на позовну заяву є процесуальним строком. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2021 року запропоновано відповідачу в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати до Херсонського міського суду Херсонської області відзив на позов та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, з одночасним надісланням позивачу копії відзиву та доданих документів. Повідомлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] поштову кореспонденцію не отримала (адресат відсутній за вказаною адресою), а тому поштове повідомлення №7300311407553 повернулося на адресу суду. [PERSON] з матеріалами справи ознайомилася 07.07.2021 року, що підтверджено особистим підписом відповідачки (а.с. 46). Згідно відмітки на вхідному штемпелі Херсонського міського суду Херсонської області відзив представника відповідачки за ордером [PERSON] надійшов на адресу суду 20.07.2021 року за вх. №75310, тобто в межах встановленого ухвалою суду від 31.05.2021 року 15-денного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Щодо строків позовної давності. Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог за заявою сторони відповідача суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. 2 ст. 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Враховуючи, що від дня пред`явлення позивачкою цивільного позову у кримінальному провадженні №12016230020003308 від 31.08.2016 року і до 08.10.2020 року (дата набрання законної сили ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/14876/17), визначений ст. 257 строк позовної давності переривався, а тому не є пропущеним станом на дату звернення до суду з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства (27.04.2021 року вх. №43778). Отже заява сторони позивача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошено, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Враховуючи наведене та надані позивачем докази, з яких вбачається, що витрати за чеком №198874 від 30.08.2016 року та ПН №019839121030 від 30.08.2016 року у розмірі 199, 30 грн. здійснені в день нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень та відповідають наданим лікарем рекомендаціям, суд доходить висновку, що вказані витрати були здійснені саме позивачкою задля відновлення здоров`я, короткочасна втрата якого відбулася у наслідок тілесних ушкоджень, завданих [PERSON] .. Факт заподіяння позивачу саме [PERSON] легких тілесних ушкоджень підтверджено ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/14876/17, яка у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, у розумінні кримінального Закону, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, та не звільняє особу, зокрема, від цивільної відповідальності. На підставі наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 199, 30 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, оскільки ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року в справі №766/14876/17 судові витрати у кримінальному провадженні віднесено на рахунок держави, а належних та допустимих доказів на підтвердження несення витрат позивачем на проведення судово-медичних експертиз №1247 від 22.09.2016 року та № 277/1247 від 21.08.2017 на загальну суму 221, 40 грн. позивачем не надано, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial