Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. В позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своє малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень 00 копійок, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Також, в попередньому судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно свідоцтва про народження, виданого 26 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 26 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 376. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 15 квітня 2015 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 747. Зазначене судове рішення набрало законної сили 06 травня 2015 року. Згідно довідки, виданою головою квартального комітету № 3 Мелітопольської міської ради від 05 жовтня 2020 року, [PERSON] в період з жовтня 2012 року по грудень 2014 рік проживав за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] тесть, [PERSON] теща, [PERSON] дружина, [PERSON] син. Згідно довідки, виданою головою квартального комітету № 3 Мелітопольської міської ради від 05 жовтня 2020 року, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в приватній школі та мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Виховною діяльністю дитини займається виключно мати [PERSON] зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини [PERSON] по зазначеній адресі не мешкає з 2015 року, піклуванням і вихованням дитини не займається. Згідно характеристики, виданої Мелітопольською ЗОШ І ІІІ ступенів № 24 Мелітопольської міської ради Запорізької област, [PERSON] , [INFO] , з 02 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року навчався в 1-Б класі. За вказаний період хлопчик проявив себе як старанний і активний учень. На уроках працював зосереджено. Виявляв конкретне мислення. Мав добрий фізичний розвиток. До виконання громадських доручень ставився дбайливо. [PERSON] товариський, не конфліктував з однолітками. Протягом навчання дитині в школі, ним опікувалась матір [PERSON] .. Вона завжди вчасно відгукувалась на всі прохання та повідомлення вчителя. До шкоди хлопчик завжди приходив охайний та зібраний. Батько дитини [PERSON] в школі не з`являвся і не цікавився шкільним життям сина. Згідно довідки, виданої Запорізьким ліцеєм «Логос» Запорізької міської ради від 30 вересня 2020 року, [PERSON] , 2013 року народження, навчається в 2-Г класі Запорізького ліцею «Логос». Вихованням дитини займається мама. Батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не бере участь в батьківських зборах, тощо). Згідно довідки, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 05 жовтня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Мелітопольської міської ради Запорізької області, амбулаторія ЗПСМ № 4. Під час нагляду за дитиною на прийом до лікаря приходила з ним тільки мати. Батько здоров`ям дитини не цікавився. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 28 січня 2021 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що на сьогодні неможливо з`ясувати фактичні причини ухилення батька від участі у вихованні дитини, винність його поведінки, думку батька та його ставлення до дитини, до позовних вимог, так як місце знаходження його невідоме. Тому орган опіки та піклування вважає на сьогодні неможливим підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки, вони проживають разом. Відповідач теж жив з ними, а у 2015 році залишив родину і більше вони його не бачили. Як батько він нічого хорошого дитині не дав. Онук про батька не згадує, його вихованням займається позивачка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка це її близька подруга, вони товаришують з 2013 року, часто бачаться, гуляють разом з дітьми. Відповідача вона бачила декілька разів, останній раз бачила його у 2014 році. Він припинив брати участь у житті дитини приблизно з кінця 2018 року, жодним чином не допомагає. Дитину виховує мати. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що протягом тривалого часу відповідач з дитиною не спілкується, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тим самим відповідач фактично самоусунувся від участі у житті своєї малолітньої дитини. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного суперечливого факту ними в судовому засіданні надано не було. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини [PERSON] систематично, навмисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина протягом тривалого часу: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умови для отримання дитиною освіти. При цьому судом не може бути прийнятий до уваги висновок органу опіки та піклування з викладених далі підстав. Так, висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування, це передбачено положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, відповідно до яких суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Як вбачається із наданого органом опіки та піклування висновку щодо розв`язання спору, останній є недостатньо обґрунтованим і базується виключно на неможливості з`ясування фактичних причин ухилення батька від участі у вихованні дитини, думки батька з приводу судового спору. Тому наданий висновок не можна вважати й таким, що в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини. Крім того, судом встановлено, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання сина. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, немає. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах малолітньої дитини, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі розмірі в розмірі 1800 гривень 00 копійок, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Outcome: approved