Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 22.12.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту: [PERSON] , [PERSON] , відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) з цивільним позовом в якому просив суд: - встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] в період з 15.12.2005 до 14.03.2014; - визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] з [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; - поділити спільне сумісне майно [PERSON] з [PERSON] : визначити за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визначити за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визначити за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] ; визначити за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] ( т. 1, а.с. 47, 170-181). Вимоги первісного позову мотивовані тим, що з 15.12.2005 по 14.03.2014 він з [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, веденням домашнього господарства та спільним сімейним бюджетом, святкували разом День Народження , разом відпочивали. В цей період [PERSON] була зареєстрована в його квартирі за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вони всією сім`єю подорожували 2012 та 2013 роках у Фінляндію. В заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів [PERSON] зазначала про їх спільне проживання з 2004 року. 15.03.2014 між сторонами був зареєстрований шлюб, який 21.11.2018 за рішенням суду був розірваний. Діти проживають з [PERSON] , проте він їх забезпечує усім необхідним, нещодавно він разом з дітьми подорожував до Японії за свій рахунок. Вказує, що за час спільного подружнього та сімейного життя сторонами було придбано: 1) квартиру [ADDRESS] , права власності на яку зареєстроване за [PERSON] , яку він придбав за особисті кошти, які отримав від продажу своєї квартири [ADDRESS] , та за кошти, які позичив йому його батько; 2) квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на [PERSON] 3) квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована по 1/3 за [PERSON] , [PERSON] (дочку) та [PERSON] (дочку). Зазначає, що в квартирах, де вони спільно проживали були проведені комплексні евроремонти, придбано меблі, повністю все облаштовано та придатне для проживання. Також в квартирах залишились їхні спільні речі: меблі, побутова, електро та оргтехніка, а також спільні заощадження, дорогоцінні речі та інше, усім майном користується та розпоряджається [PERSON] , згоди щодо конкретного розподілу майна не було досягнуто сторонами. 15.02.2020 [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог зустрічного позову від 09.07.2019 просила суд: -визнати період спільного проживання сторін з 01.10.2010 по 14.03.2014; -визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: 1/3 квартири [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; -відступити від засад рівності часток подружжя у сторону зменшення частки [PERSON] , та відповідно збільшення частки [PERSON] -поділити спільне сумісне майно подружжя в порядку поділу спільно майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] 70 % спільного сумісного майна подружжя, що складає: 23,1 % від 1/3 частки квартир [ADDRESS] ; 70 % квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] 30 % спільного сумісного майна подружжя: 9,9 % від 1/3 частки квартири [ADDRESS] ; 30 % квартири [ADDRESS] (а.с. т.1 а.с. 67-71, т.2 200-202 г) Вимоги зустрічного позову обґрунтовані посиланням на такі обставини. [PERSON] у період з 13.03.2004 по 30.09.2010 (рішення набуло законної сили 01.12.2010) перебував шлюбі з громадянкою Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії Терезою, який вони зареєстрували в реєстраційному окрузі Тауер-Гемлетс Лондон, відповідно до сертифікату про реєстрацію шлюбу її місце проживання співпадає з місцем проживання [PERSON] . В цей період у [PERSON] та [PERSON] народились біологічні діти, старша дочка [PERSON] народилась [INFO] в Лондонському окрузі Хаммерсміт та Фулхем, яка отримала її дівоче прізвище « [PERSON] » та графа «батько» не заповнена. Постійна адреса проживання [PERSON] станом на дату народження старшої дочки: [ADDRESS] . Молодша дочка [PERSON] , народилась [INFO] в м. Києві, також отримала дівоче прізвище матері « [PERSON] », а 29.04.2014 за заявою сторін вона отримала прізвище « [PERSON] ». А отже, це свідчить про те, що [PERSON] не одразу визнав своїх дітей бо мав іншу родину. Були рідкі та несистематичні подорожі [PERSON] з біологічними дітьми, що відбувались один/два рази на рік. Після народження старшої дочки та по теперішній час вона постійно проживала в Україні, а [PERSON] проживав, то у Сполученому королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, то у Російській Федерації, де він і на даний час працює та проживає. [PERSON] у період з 2011 по 2014 фактично проживав на території України з частими відрядженнями до Англії та Кувейту. 15.03.2014 сторони зареєстрували шлюб. Починаючи з 15.05.2014 [PERSON] працевлаштувався в Російській Федерації та проживав однією сім`єю громадянкою РФ, та в Україну відвідував рідко і максимальний строк його перебування в Україні становив не менше 15 календарних днів. Вказує, що оплата всієї вартості квартири [ADDRESS] була здійснена нею за особисті кошти в 2007 році, які вона отримала від продажу 25.09.2006 квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому вона є її особистою приватною власністю. Квартира [ADDRESS] була придбана в липні 2014 році та право власності на неї мають дочки та вона, тому поділу підлягає лише частина, що належить [PERSON] 1/3 частина квартири. Квартира [ADDRESS] придбалась сторонами у власність в 2013 році, в цій квартирі весь час проживала вона з двома дочками і одноосібно здійснювала ремонт в цій квартирі. На обґрунтування щодо відступлення від рівності часток, посилалась на те, що діти з народження та до сьогодні знаходяться на повному утриманні у [PERSON] . [PERSON] викинув її з дітьми на вулицю, на що 10.04.2019 стосовно батька дітей судом був виданий обмежувальний припис та вона неодноразово зверталась до поліції із заяви щодо самоправства [PERSON] та побутова насильства вчиненого з його боку. [PERSON] аморально поводився у шлюбі, припускав подружні зради, витрачав майно сім`ї не в її інтересах, а на забезпечення своєї розпусти та утриманні коханки, а також не сплачує аліменти на утримання дитини. [PERSON] 21.06.2019 та 26.11.2019 направив на адресу відзиви на зустрічний позов та заяви про збільшення позовних вимог зустрічного позову (т. 2, а.с. 188-193, т. 3, а.с. 3-16). Свої заперечення [PERSON] обґрунтував наступним чином. [PERSON] не надала суду безумного доказу його перебування у шлюбі громадянкою Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії. [PERSON] працював, отримував гарну заробітну плату, мав ощадний банківський вклад. [PERSON] звертаючись до поліції та суду з метою схилити суд на свою користь показавши нібито «негідну» його поведінку, проте суд відмовив у стягнення додаткових витрат на дітей та він оскаржує обмежувальний припис. Він виконує свої батьківські обов`язки належним чином своєчасно, не дивлячись на різні перепони, сплачує аліменти, встановлені судовим рішенням. Тільки в 2019 [PERSON] отримала на дітей аліменти більше ніж 500 000 грн. Додані до зустрічного позову незрозумілі стенограми розмов, не можуть вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не ідентифіковані, неможливо визначити ознакою монтажу та підробки та кожному гарантується право на таємницю телефонних розмов. А тому, просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. ІІ. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Гальонкіної Ю.С. від 14.01.2019 відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с. 54-55). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Гальонкіної Ю.С. від 15.02.2019 позовну заяву [PERSON] та зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху (т.1, а.с. 76-77). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Гальонкіної Ю.С. від 18.02.2019, в якій ухвалою суду від 25.03.2019 виправлено описку, та яка постановою Київського апеляційного суду від 06.05.2019 залишена без змін, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с. 150-151, т. 2 , а.с. 55-56). 29.03.2019 справа була розподілена для розгляду судді Заставенко М.О. з причин закінчення терміну повноважень судді Гальонкіної Ю.С. (т. 2, а.с. 59). Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 02.04.2019 прийнято матеріали цивільної справи до свого провадження та призначене підготовче засідання (т.2, а.с. 60-61). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2019 накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] та встановлено заборону [PERSON] розпоряджатися нею (т. 2, а.с. 97-98), яка виконана державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ткачовою К.В. (ВП № 59183245) (т.2, а.с. 116). 06.06.2019 у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом щодо виклику свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.2, а.с. 170-171). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2019 витребувано докази з АТ АКБ «Аркада» (т.2, а.с. 172-173). 11.11.2019 у підготовчому судовому засіданні долучено до матеріалів справи витребувані документи, відзив на зустрічну позовну заяву, долучено заяву про збільшення позовних вимог, задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом щодо виклику свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (т.2, а.с. 236-239). 12.02.2020 у судовому засіданні долучено до матеріалів справи відзив з додатками на заяву про збільшення зустрічних позовних вимог (т.3, а.с. 141-144). 30.09.2020 в судовому засіданні представник позивача клопотав про закінчення розгляду без допиту заявлених стороною позивача свідків. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Вирішуючи вимоги позовів про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Ч.1 ст.74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.02.2019 (справа №522/25049/16-ц), при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. За приписами ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. В країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 5 жовтня 1961 року, немає необхідності проходити консульську легалізацію, а досить проставити апостиль в Міністерстві юстиції відповідної країни. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України) . Отже для вирішення майнового спору на підставі статті 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. [PERSON] заявляє вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 15.12.2005 до 14.03.2014. [PERSON] заявляючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01.10.2010 до 14.03.2014 фактично визнає частину періоду заявленого [PERSON] [PERSON] в період з 13.03.2004 по 30.09.2010 перебував у шлюбі з [PERSON] , укладеному: в Вестрі, Бромлі Сент - Леонард, Боу Роуд, Боу, окрг Тауер-Гемлетс, Лондон Боро Тауер-Гемлетс , що підтверджується копією судового рішення про розлучення виготовленого з апостилем, отриманого на адвокатський запит сторони відповідача за первісним позовом. Дане рішення набрало законної сили 01.12.2010. (т.3 а.с.179-183) Факт перебування [PERSON] в шлюбі також підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 15.02.2019, якою вона урочисто підтвердила, що 13.03.2004 була свідком під час укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в Вестрі, Бромлі Сент-Леонард , Боу Роуд, Боу, округ Тауер-Гемлетс, Лондон Боро Тауер Гемлетс, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (т.2, а.с. 209 б). 15.03.2014 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у м. Києві, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (т.1, а.с. 21) Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Встановивши, що [PERSON] з 13.03.2004 по 30.11.2010 перебував у шлюбі з [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що перебування позивача в іншому шлюбі унеможливлює встановлення факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 15.12.2005 до 01.12.2010, що також суперечить моральним засадам суспільства. Отже на підставі викладеного суд вважає, доведеним факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.12.2010 по 14.03.2014. Щодо заявленої до поділу квартири [ADDRESS] суд встановив наступне. За положеннями статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до договору № 1569-11/008Р-1-10 про резерв ування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 06.10.2006 укладеного між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» та [PERSON] , сторона 1 зобов`язується закріпити (здійснити резервування) за стороною 2 об`єкту нерухомості, яким є окрема квартира в житловому будинку, який буде забудовано за адресою: [ADDRESS], кількість кімнат -3, загальна площа - 108,28 кв.м, початок будівництва 12.12.2005, запланована дата введення будинку в експлуатацію - 31.12.2007, а сторона 2 зобов`язується надати (пред`явити), у встановлений строк, до погашення пакет облігацій, емітованих ТОВ «Житло киянам», власником яких є сторона 2 (т.2, а.с. 225 б-226). Відповідно до договору № вК-007-05/1008; 1569-11/008Р-1-10 купівлі-продажу облігацій ТОВ «Житло киян» від 06.10.2006 укладеного між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець зобов`язується передати у власність покупця пакет облігацій, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити пакет облігацій, номінальна вартість однієї облігації - 530 грн. - коп., кількість облігацій: 1083, термін погашення облігацій з 31.12.2007, але не раніше здачі будинку в експлуатацію, до 31.12.2010; ціна однієї облігації за цим договором на день укладання даного договору складає суму коштів у національній валюті України гривні, що на день оплати має бути еквівалентно 130,90 доларів США за курсом Національного банку України на день сплати та змінюється в порядку п. 4.3 цього договору; сума цього договору (ціна пакет облігацій) на день укладання даного Договору складає суму коштів у національній валюті України гривні, що на день оплати має бути еквівалентна 141 764,70 дол. США за курсом Національного банку України та змінюється в поярку п. 4.3 цього договору; п. 4.3 - якщо оплата здійснена протягом 5-ти робочих днів з дня підписання даного договору, ціна однієї облігації та пакету облігацій зміні не підлягає, якщо згідно з графіком оплати (з 09.10.2006 по 13.10.2006 - 901 облігацій - 130.90 дол. США /1 шт; 11.09.2007 - 192 облігації - 142.84 дол. США /1 шт); сума коштів у гривнях, що має бути внесена покупцем на рахунок продавця для виконання своїх зобов`язань за цим договором щодо оплати пакету облігацій, в будь-якому разі не може бути меншою від суми, що складає 715 911 грн. 74 коп., всі розрахунки по даному договору здійснюються у національній валюті України гривні, за курсом Національного банку України, що діє на день здійснення платежу по цьому договору (т.2, а.с. 227) Відповідно до довідки № 925 від 01.11.2006 ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) відповідно до умов договору купівлі-продажу облігацій від 06.10.2006 № вК-007-05/1008; 1569-11/008Р-1-10, станом на 01.11.2006 оплатила 981 облігацій серії «D» ТОВ «Житло киянам» (т. 2, а.с. 232). Відповідно до акта приймання-передачі цінних паперів по договору № вК-007-05/1008; 1569-11/008Р-1-10 купівлі-продажу облігацій ТОВ «Житло Киянам» від 06.10.06 та закриття договору, [PERSON] (покупець) та ТОВ «Фінансист» (повірений) та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» (продавець) склали та підписали цей акт 28.04.2007 в підтвердження наступного, на виконання умов договору продавець передав, а покупець прийняв наступні цінні папери українських емітентів на загальну вартість 573 990 грн. кількість 1083 шт., передача цінних паперів здійснена 12.02.07, шляхом переказу відповідної кількості облігацій з рахунку цінних паперах продавця № [NUMBER] у зберігача -ТОВ «ФК «Ініціатива», на рахунок в цінних паперах покупця № [NUMBER] у зберігача - ТОВ «ФК «Ініціатива», передачею облігацій за цим Актом продавець повністю в сумі, що в національній валюті України - 715 911 грн. 74 коп., виконав власні зобов`язання перед покупцем за договором, на момент складання цього акта вартість цінних паперів покупцем продавцю оплачена у відповідності з умовами договору (т.2, а.с. 231). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості квартири вартість квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 15.01.2019 складає 3 780 000 грн. 00 коп., загальна площа становить 108,28 кв.м, і саме така площа зазначена у договорі № 1569-11/008Р-1-10 про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 06.10.2006 укладеного між ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» та [PERSON] (т.1, а.с. 104-127). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності у розмірі частки 1/1 - [PERSON] , дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 19.07.2012, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності від 03.07.2012 (т.1, а.с. 29). Доводи представника відповідача за зустрічним позовом, про те, що в даному випадку право власності виникло в момент реєстрації квартири 19.07.2012 тобто в період спільного проживання сторін як чоловіка та жінки, не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина 1 статті 179 ЦК України). До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України). Водночас майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, з яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. З наведеного вбачається, що об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що уклавши договори про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 06.10.2006 та договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Житло киян» від 06.10.2006, [PERSON] вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва, проте право власності на спірне нежитлове приміщення у неї не виникло, оскільки будівництво не було завершене, об`єкт не був прийнятий до експлуатації і не зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідно до досліджених судом доказів, вартість квартири за адресою: [ADDRESS] на момент складання акта від 28.04.2007 повністю сплачена [PERSON] (т.2, а.с. 231). Оскільки судом встановлено, що сторони почали проживати однією без реєстрації шлюбу з 01.12.2010, відсутні правові підстави, передбачені 74 СК України вважати квартиру за адресою: [ADDRESS] , такою що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. На підставі викладеного суд визнає квартиру за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , та відмовляє в задоволенні вимог [PERSON] в частині поділу зазначеної квартири. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15.03.2014 був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 21.12.2018. Рішення набрало законної сили 24.12.2018 (т.1, а.с. 195-196). В період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.12.2010 по 14.03.2014 та в період шлюбу з 15.03.2014 до 24.12.2018 сторони набули у власність нерухоме майно, а саме: -квартиру за адресою: [ADDRESS] . -1/3 квартири за адреою: [ADDRESS] . 31.01.2013 між ПАТ АКБ «Аркада» (банк) та [PERSON] (довіритель) був укладений договір № 65540 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до якого довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва «Молодіжний квартал» дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов`язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти банку в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій банку в управління цими коштами, а банк приймає кошти в управління, зараховує кошти на рахунок ФФБ з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку визначеному Правилами ФФБ та цим договором (т.2, а.с. 196-196г). 22.02.2013 між ПАТ АКБ «Аркада» (банк) та [PERSON] (довіритель) був укладений договір № 65540 про уступку майнових прав, відповідно до якого банк уступає довірителю, а довіритель приймає від банку майнові права на об`єкт інвестування закріплений за довірителем на підставі договору про участь у ФФБ - квартиру, район забудови (будівельна адреса) - [ADDRESS], поверх 11 , кількість кімнат - 3, загальна площа 149,40 кв.м, вартість об`єкта інвестування на дату укладання договору - 1 200 284 грн. 08 коп. (т. 2, а.с. 195). Відповідно до квитанції № 23 від 22.02.2013 [PERSON] сплатив 723 554 грн. 08 коп. та відповідно до квитанції № 4 від 31.01.2013 [PERSON] сплатив 499 977 грн. 09 коп., призначення платежу: внесення коштів за договором 65540 від 31.01.2013 про участь у ФФБ на ім`я [PERSON] за рахунок особистих коштів [PERSON] (т.3, а.с. 135,136). Відповідно до акта прийняття-передачі об`єкта інвестування (квартири) від 07.03.2013, ТОВ «Фірма «Девелопер» (забудовник) та [PERSON] (довіритель), склали даний акт про те, що на підставі Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 65540 від 31.01.2013, забудовник передав, а довіритель прийняв об`єкт інвестування за адресою: [ADDRESS] , кількість кімнат - 3, поверх - 11, загальна площа - 149,40 кв.м, житлова площа - 82,00 кв.м (т. 3, а.с. 132-133). Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 149,4 кв.м, житловою площею - 82 кв.м, зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.10.2013 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( т.1, а.с. 27,28). 22.12.2012 [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого продавець [PERSON] передає у власність, а покупець [PERSON] приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму (п. 2.1 розділ II - 675 620 грн. 00 коп., що еквівалентно 83 000,00 дол. США), за належну продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 22.04.2004, квартиру [ADDRESS] (п. 1.1 розділ I). (т.1, а.с. 24-25 т.3 а.с.123-131). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 22.12.2012, [PERSON] стверджує, що проживає однією сім`єю та веде спільне господарство з [PERSON] , та вказала, що їй відомо про те, що [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] продає належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] , будь-яких претензій щодо майна вона не має та не заперечує проти його продажу, цивільно-правові договори укладаються [PERSON] на умовах, які вони попередньо обговорили та вважають вигідними для їхньої сім`ї (т.1, а.с. 26). 26.12.2012 ПАТ «ОТП банк» та [PERSON] уклали договір № 005/12410/12 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті та національній валюті для фізичних осіб, та договір № 005/12411/12 про ощадний банківський вклад з щомісячною сплатою процентів, відповідно до якого банк прийняв вклад клієнта безготівково-шляхом списання (говірне списання) з поточного рахунку відкритого в банку в сумі 120 000 дол. США та зарахував на вкладний рахунок, дата внесення вкладу 26.12.2012 (т.3, а.с. 116-119), відповідно до квитанції сума 120 000 дол. США еквівалент у гривнях - 959 160 грн. (т.3, а.с. 120). 23.01.2013 [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» із заявою про видачу готівки № 29 на суму 50 000 дол. США, еквівалент у гривнях 399 650 грн., а 08.02.2013 із завою про видачу готівки № 26 на суму 70 000 дол. США, що еквівалент у гривнях - 559 510 грн., а які йому були виплачені (т.3, а.с.121-122). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (ст. 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює. Заперечуючи проти зустрічного позову, відповідач посилається на те, що у придбання квартири [ADDRESS] були вкладені кошти, які належали йому особисто від продажу квартири [ADDRESS] та отримані ним за договором позики, проте ці доводи не заслуговують на увагу з таких підстав. Ч. 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст. 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя і в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже навіть якщо взяти до уваги ствердження відповідача по зустрічному позову [PERSON] про те, що під час шлюбу з позивачем ним було укладено договір позики і одержані за цим договором грошові кошти були вкладені у придбання спірної квартири, вказана обставина не має жодного значення для вирішення даної справи, оскільки договір позики укладався в інтересах сім`ї сторін, а кошти були використані на придбання спільного майна. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем по первісному позову [PERSON] не доведено, що квартира була придбано саме за кошти від продажу квартири, що була його особистою власністю та надані докази, щодо наявності банківського вкладу не є переконливими, не спростовані твердження позивача по зустрічному позову [PERSON] про те, що квартира була придбана в інтересах сім`ї. Доводи сторони позивача по первісному позову [PERSON] про безпідставність визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, оскільки зазначене майно придбано за його особисті кошти, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище обставинами. Тому, на думку суду, з боку відповідача за зустрічним позовом доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане за час шлюбу, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Оскільки обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України), суд визнає об`єктом спільної сумісної власності подружжя 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] титульним власником якої є [PERSON] (т.1 а.с.31-32). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено ч.2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені ст. 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Позивач просила відступити від засади рівності часток подружжя шляхом збільшення частки [PERSON] в спільній сумісній власності подружжя, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Вимагаючи збільшення частки майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами. [PERSON] та [PERSON] мають спільних двох дочок: [PERSON] , яка народилась [INFO] у місті Лондон Лондонському окрузі Хаммерсміт Сполученого Королівства Великобританці та Північної Ірландії; та [PERSON] , яка народила [INFO] у м. Києві Україна (т.1, а.с. 22,23). Реєстрація народження [PERSON] була проведена відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України - за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові - за вказівкою матері, графа «батько» порожня. (т.3, а.с. 205а-206). В свою чергу, реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ст. 126 СК України за спільною заявою батьків про визнання батьківства № 356 від 01.11.2008, де вказано мати: [PERSON] , а батько [PERSON] , за взаємною згодою батьків дитині присвоєно прізвище матерів - « [PERSON] » (т. 2, а.с. 208). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису народження від 27.05.2014, зміни в актовий запис про народження дитини [PERSON] , [INFO] внесені 29.04.2014 за заявою батьків відповідно до ст. 148 СК України № 67 від 01.04.2014, прізвища дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », та відомості про мати [PERSON] змінено на « [PERSON] ». (т.2, а.с. 209-а). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (запис поновлено) від 24.07.2014, її батьком вказано - [PERSON] , та її прізвище - « [PERSON] ». Відповідачем не оспорювалось, що після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю. 27.08.2018 Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22.06.2018 і до повноліття [PERSON] , [INFO] , з урахуванням того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.1, а.с. 204). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.04.2019 Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві за період з 22.06.2018 по 15.04.2019, [PERSON] заборгованості не має, сплачено аліментів 367 220 грн. (т.2, а.с. 87) Відповідно до акта Голови ОСББ «Чавдар 2» від 31.07.2018 три сусіди, склали даний акт про те, що [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с. 203 г). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати з матір`ю, батько сплачує аліменти, заборгованість відсутня. В той же час, позивачем по зустрічному позову [PERSON] не надано суду доказів, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 10.04.2019, яке набрало законної сили, за заявою [PERSON] видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] поклавши на нього на строк 2 (два) місяці обов`язки: заборони перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та заборони йому наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.2, а.с.135-140). 17.04.2019 [PERSON] звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинене кримінальне правопорушення щодо можливої крадіжки [PERSON] особистих речей [PERSON] та спільних малолітніх дітей (т.2, а.с. 142-153), та після цього 05.06.2019 [PERSON] направила поштою на адресу [ADDRESS] адресатом вказано [PERSON] заяву від 04.06.2019 з проханням, повернути все майно яке зникло з квартири за адресою: [ADDRESS] , після того як він їх вигнав (т.2, а.с. 141). За заявами [PERSON] 07.06.2019 внесені відомості в ЄРДР за ч. 5 ст. 185 КК України, ст. 126-1 КК України, ст. 356 КК України на підставі ухвал слідчих суддів, за результатами розгляду заяв [PERSON] щодо можливих протиправний дій [PERSON] (т.2, а.с. 209в-2017). Всі ці події мали місце після звернення сторін до суду з позовами про поділ майна подружжя. Проте ці обставини не мають правового значення для вирішення спору про поділ майна подружжя, оскільки за приписами частин 2 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України підставами відступу від засади рівності часток подружжя можуть бути істотні обставини, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а також проживання дітей з одним із подружжя, але лише за умови, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доказів на підтвердження обставин, визначених ч. 2,3 ст. 70 Сімейного кодексу України, позивачем по зустрічному позову [PERSON] не надано, а отже немає і підстав для збільшення її частки у спільному майні подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи, що спірні квартири знаходиться у багатоквартирних будинках і являють собою відособлене приміщення, обладнати їх окремими входами неможливо, а отже вказані квартири є неподільним майном. Оскільки сторони, не надали згоди на одержання грошової компенсації замість їх частки у праві спільної сумісної власності на квартири, як це вимагається згідно з положеннями ч. 4, 5 ст. 71 СК України, суд в порядку поділу майна подружжя визнає за кожною із сторін право власності на 1/2 частину майна, а саме по 1/2 ідеальній частки квартири за адресою: [ADDRESS] , та по 1/6 ідеальній частки квартири за адресою: [ADDRESS] . ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (т.2, а.с. 86). [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 10 219 грн. 60 коп. [PERSON] заявила про понесені судові витрати на суму 32 500 грн. 00 коп., зазначивши, що докази їх понесення підтвердить документального протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. (т.2, а.с. 11) А тому, суд повертає [PERSON] з державного бюджету частину судового збору, що становить 2 575 грн. 33 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial