Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

На підставі договору № Р51.989.70529 від 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 19 тисяч гривень зі сплатою 19,5% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Відповідач порушила умови кредитного договору, не повернула отриманий кредит, нараховані відсотки та комісію, в результаті чого станом на 31 липня 2017 року допустила прострочену заборгованість на загальну суму 29 327 гривень 82 копійки, яку Банк просить стягнути з [PERSON] у примусовому порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, у позовній заяві просила у зв'язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, розглянути позов у її відсутності (а.с. 4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 05 вересня 2017 року подала суду заяву, у якій позовні вимоги визнала, просила провести розгляд справи у її відсутності (а.с. 27). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що на підставі кредитного договору № Р51.989.70529 від 19 липня 2016 року (а.с. 9-11) Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Предметом договору є кредит, який відповідач отримала на поточні потреби у сумі 19 тисяч гривень, включаючи витрати на страховий платіж строком на 30 місяців (п.п. 1.1., 1.3 Договору). Пунктом 2.1 Кредитного Договору визначено, що позичальник зобов'язувалася повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 19 числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів на транзитний рахунок № 29097498970529, з якого проводиться погашення заборгованості за договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Меморіальними ордерами № Р51.989.70529.1 та № Р51.989.70529.11 від 20 липня 2016 року (а.с. 5,6) стверджується, що ПАТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов'язання перед [PERSON] та надав останній кредитні кошти в сумі 19 тисяч гривень. У свою чергу [PERSON] свого зобов'язання по поверненню кредиту не виконала і станом на 31 липня 2017 року її заборгованість перед ПАТ «Ідея Банк» по основному боргу становить 14 508 гривень 33 копійки, та по простроченому - 2 696 гривень 87 копійок (а.с. 7). Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, що за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Пунктом 1.4 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує Банку річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10, 00%. Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,50 %, що разом із маржею Банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 19,5 %. Розрахунком заборгованості за договором кредиту (а.с. 7), що визначений станом на 31 липня 2017 року, стверджується, що заборгованість [PERSON] по прострочених та строкових процентах складає 6 237 гривень 96 копійок. Крім того, відповідачу нараховано плату за обслуговування кредиту, яка становить 492 гривні 97 копійок ( п. 2.1 Договору, а.с. 7). Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Позивач ставить вимогу про стягнення з боржника [PERSON] пені в сумі 5391 гривня 69 копійок. Пеня за порушення грошового зобов'язання, як вбачається з п. 2.2 Договору, передбачена у п. 3.3.1 цього Договору. Однак, позивачем суду не надано другу сторінку Договору, а тому суд не має можливості перевірити правильність вимоги. В той же час, відповідач [PERSON] повністю визнала позовну вимогу до себе, не надала суду доказів на спростування позовної вимоги. За таких обставин, з врахуванням положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд не вбачає підстав для неприйняття визнання позовних вимог, а тому прийшов до висновку про задоволення і цієї частини позовної вимоги в повному об'ємі. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином грошова вимога позивача є законною, обґрунтованою вимогами цивільного законодавства та умовами Договору, а тому підлягає до задоволення. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1600 гривень судових витрат.

Outcome: approved