Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до протоколу Чернеччинської сільської виборчої комісії Охтирського району Сумської області про результати виборів депутатів Чернеччинської сільської ради у одномандатному виборчому окрузі №16 на Перших виборах депутатів Чернеччинської сільської ради від 27 жовтня 2017 року її було обрано депутатом та відповідно до рішення 1 сесії Чернеччинської сільської ради від 01.12.2017 року вона приступила до виконання своїх депутатських повноважень. При ознайомленні в Охтирському міськрайонному суді Сумської області з матеріалами справи №583/4140/18 провадження №3/583/1/19 їй стало відомо про колективне звернення, підписане відповідачами, в якому викладена недостовірна та така, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію інформація про те, що нібито вона як депутат Чернеччинської сільської ради на день подання їхнього звернення не оприлюднила свою декларацію і що нібито відповідачі з цього приводу зверталися до неї і вона відмовила надати таку інформацію. Викладене відповідачами в колективному зверненні не відповідає дійсності, на думку позивачки вони розповсюдженням неправдивої інформації відносно неї принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Посилаючись на викладене та недостовірність вказаної інформації позивачка просить суд визнати, що поширена у колективному зверненні відповідачами інформація не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідачів публічно вибачитися перед нею за розповсюдження в своєму колективному зверненні неправдивих відомостей, що паплюжать її честь, гідність та ділову репутацію. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 300000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням в колективному зверненні неправдивих відомостей, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2019 року позовну заяву залишено без руху з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали, а також позивачці надано строк для сплати судового збору. 01.07.2019 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі та відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Крім цього, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі скористалися своїм правом, 22.07.2019 року [PERSON] і [PERSON] , а 23.07.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких вважають наведені в позовній заяві вимоги необґрунтованими, а викладені доводи та обставини надуманими та безпідставними. На думку відповідачів вони як громадяни України мають конституційне право на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, передбачене Конституцією України. Так, їм стало відомо, що позивачка, будучи обраною депутатом Чернеччинської сільської ради, не подала щорічну декларацію за 2017 рік, тому вони вирішили скористатися свої правом і звернулися в Охтирську місцеву прокуратуру з колективним зверненням, в якому просили перевірити інформацію щодо неподання декларації [PERSON] як депутатом місцевої ради. За результатом їхнього звернення відносно позивачки був складений протокол про адміністративне правопорушення та ухвалено судове рішення. В зв`язку з чим вважають позов безпідставним, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. [PERSON] разом з відзивом до суду надав копію постанови Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2019 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень, копію колективного звернення відповідачів до керівника Охтирської місцевої прокуратури від 14.08.2018 року, відомості з офіційного сайту Національного агентства з питань запобігання корупції з Єдиного державного реєстру декларацій про відсутність декларації [PERSON] , копію відповіді від 01.10.2018 року з Управління захисту економіки Національної поліції України (а.с.107-114). Копії вказаних відзивів, а також доданих документів відповідачами направлено позивачці, які вона отримала 25.07.2019 року, що підтверджується відомостями із офіційного сайту Укрпошти (а.с.139). Відповідь на відзив позивачка не надала, однак, подала заяву, в якій просила звільнити її від сплати судового збору за подання позову та розгляд даної справи. Крім того, для з`ясування всіх обставин справи просила розгляд проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, бажає використати своє право на участь в судовому засіданні та дослідженні доказів та надання пояснень по справі. Оскільки суд не вбачає підстав для розгляду даної справи з повідомленням (викликом) сторін, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування в справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відповідачі не подали заяву з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, тому ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.08.2019 року заяву [PERSON] про звільнення від сплати судового збору та розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення, справу призначено до розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 02 серпня 2019 року на 09:00 год. без повідомлення учасників справи. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи, що дана справа по суті є малозначною, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, обґрунтованих заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження позивачка суду не надала, відповідачі в установлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не подали, не ініціювали про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, законних підстав для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження суд не вбачає відповідно до положень ст.277, ст.279 ЦПК України. Доводи позивачки, викладені в заяві від 18.07.2019 року про подальший розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, так як вона бажає надати свої пояснення у судовому засіданні та брати участь у дослідженні доказів, суд вважає непереконливими, оскільки, її право при цьому не порушується, надані відповідачами докази до відзиву позивачці вручено відповідачами, про що в справі маються підтверджуючі документи, інші матеріали надані самою позивачкою, її аргументи викладені у позові, відповідно до ст. 179 ЦПК України позивачка має можливість подати відповідь на відзив, у якому викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачами у відзиві заперечень, а тому заяву позивачки залишено без задоволення та на думку суду справу можливо розглянути за наявними у справі матеріалами. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, в розумінні ст.279 ч.6 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, враховуючи аргументи обох сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як зазначає у позові [PERSON] та що не заперечують відповідачі, відповідно до протоколу Чернеччинської сільської виборчої комісії Охтирського району Сумської області про результати виборів депутатів Чернеччинської сільської ради у одномандатному виборчому окрузі №16 на Перших виборах депутатів Чернеччинської сільської ради від 27 жовтня 2017 року [PERSON] було обрано депутатом Чернеччинської сільської ради та відповідно до рішення 1 сесії Чернеччинської сільської ради від 01.12.2017 року вона приступила до виконання своїх депутатських повноважень. Вказана обставина не заперечується відповідачами, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не потребує доказування. Як вбачається із наданого відповідачами колективного звернення від 14.08.2018 року мешканці с. Мирне Охтирського району Сумської області по виборчому округу №16 Чернеччинської сільської територіальної виборчої комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Охтирської місцевої прокуратури з метою припинення порушення вимог фінансового контролю, передбаченого ст.ст.45, 46, 48-52 Закону України «Про запобігання корупції» з повідомленням про те, що депутат Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області Пелих [PERSON] Палієнко Л.О. не подала електронну декларацію як особа, уповноважена на виконання функцій органу місцевого самоврядування і що на їх усні запити щодо ознайомлення з декларацією в порядку, визначеному чинним законодавством місцевий депутат [PERSON] -Палієнко [PERSON] не відреагувала. В зв`язку з чим просили вжити заходів згідно чинного законодавства (а.с.112). До звернення також додано Витяг з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно яким підтверджується, що на час колективного звернення [PERSON] електронну декларацію не подала (а.с.113). Даючи оцінку вказаному вище колективному зверненню відповідачів, про необхідність спростування якого вказує позивачка, суд виходить з наступного. Згідно ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Так, в пункті 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) зазначено, що на думку Конституційного Суду України звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Так, відповідно до ст.8 Закону «Про статус депутатів місцевих рад» на депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені\~Законом України\~«Про засади запобігання і протидії корупції». Депутати місцевих рад зобов`язані щороку до 1 квітня подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до\~Закону України\~«Про засади запобігання і протидії корупції», за місцем роботи (служби), крім самозайнятих осіб, безробітних або пенсіонерів, які подають зазначені декларації до апаратів відповідних місцевих рад або їх виконавчих комітетів. З матеріалів справи вбачається, що на колективне звернення відповідачів 01.10.2018 року з Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України на адресу [PERSON] надійшов лист, з якого вбачається, що за зверненням відносно можливого порушення норм фінансового контролю депутатом Чернеччинської сільської ради громадянкою [PERSON] Управлінням захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України складено та направлено до Охтирського міськрайонного суду Сумської області протокол про вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією відносно вказаного депутата, яка несвоєчасно, без поважних причин, пожала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, що передбачено ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.114). Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2019 року по справі №583/4140/18, в якій суд дійшов висновку про доведеність винуватості [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, однак враховуючи відомості про особу [PERSON] , які істотно знижують її суспільну небезпечність, що вказує на малозначність скоєного нею правопорушення, позивачка була звільнена від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито. Доводи позивачки про те, що колективне звернення відповідачів, у якому міститься інформація про не оприлюднення нею своєї декларації є поширенням недостовірної інформації та підставою для стягнення моральної шкоди, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки викладення фактів у заяві до правоохоронного органу не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь та гідність позивачки та бути підставою для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності з вищезазначених підстав. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачки щодо спростування недостовірної інформації та зобов`язання відповідачів публічно вибачитися, оскільки дії відповідачів, які виразились у колективному зверненні до Охтирської місцевої прокуратури є реалізацією їхнього конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширенням недостовірної інформації. З огляду на викладене не підлягають задоволенню і вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Стосовно судових витрат суд зазначає наступне. Так, позивачкою заявлено вимоги немайнового характеру про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання відповідачів публічно вибачитися перед нею, яка підлягає оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Крім того, позивачкою заявлено вимогу майнового характеру про відшкодування моральної шкоди з відповідачів у солідарному порядку на користь позивачки в розмірі 300000 грн., яка має оплачуватися судовим збором відповідно до п.1.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 4500 грн. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.07.2019 року було відстрочено сплату судового збору [PERSON] до ухвалення судового рішення у вказаній справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.08.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] у звільненні її від сплати судового збору у вказаній справі. Законних підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору у відповідності до вимог ст.136 ЦПК України суд не вбачає, оскільки позивачка є працездатною, отримує певні доходи. Однак, враховуючи її майновий стан, що вона є вдовою, має на утриманні малолітню дитину, суд вважає, з урахуванням принципів законності, виваженості, справедливості, пропорційності, доцільно зменшити розмір судового збору та стягнути з позивачки на користь держави судовий збір відповідно до ст.136, ч.1 ст.141 ЦПК України в розмірі 768,40 грн., що буде законним, справедливим з урахуванням складності справи, справедливого балансу між інтересами держави в стягненні збору, з одного боку, та позивачки в можливості звернення до суду з другого. На підставі викладеного,

Outcome: approved