Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позовні вимоги обгрунтовують тим, що відповідно до укладеного 15.03.2017 року б/н договору між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] , відповідач отримав кредит в розмірі 88.200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказують, що у зв`язку з порушенням [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 24.10.2018 року утворилася заборгованість, що становить 112.552,46 грн. та складається із боргу по кредиту у розмірі 79.408,35 грн.; заборгованості процентам в сумі 27.308,28 грн., і штрафів, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 5335,83 грн. штрафу (процентна складова). Просять, позовні вимоги задовольнити та окрім стягнення загальної суму боргу в 112.552.46 грн. стягнути і судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Рух справи та позиція сторін 23.11. 2018 р. відкрито провадження в справі (під головуванням судді Літвінової О.Г.), за правилами спрощеного провадження. 21.01.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні вказуючи на те, що він договору про надання кредитних коштів, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не підписував, фактично ніякого договору не укладав та на його думку, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження укладення ним кредитного договору. 07.02.2019, 11.02.2019 року, позивачем АК КБ «Приватбанк» подано в суд відповіді на відзив, у яких, позовні вимоги підтримано, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. 12.02.2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» подав в суд, уточнену позовну заяву, у якій зазначив про те, що 15.03.2017 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору б/н, кредит в розмірі 88200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вимоги мотивували і тим, що у зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 24.10.2018 року утворилася заборгованість, що становить 112552,46 грн., що складається із заборгованості по кредиту в сумі 79408,35 грн.; заборгованості процентам в сумі 27308,28 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5335,83 грн. штраф (процентна складова). 18.02.2019 року відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 14.03.2019 року представником АТ КБ ПриватБанку Гаренко Н,В. в суд поступили пояснення, в яких представник обґрунтовує доведеність позовних вимог, зокрема, стосовно форми укладеного кредитного договору між Банком і відповідачем, ознайомлення відповідача з умовами кредитування і умовами встановлення та зміни кредитного ліміту, договірного списання коштів. На підставі розпорядження від 20.03. 2019 року, в.о. [PERSON] та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03. 2019 року, вищенаведену цивільну справу було передано на розгляд судді Слободян Г.М. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.03.2019 року, справу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було прийнято до провадження та призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, за клопотанням сторони в справі, відповідача, який просив справу в підготовчому засіданні розглянути у його відсутність. Ухвалою від 08.04. 2019 року закрито підготовче провадження і справу за означеним вище позовом призначено до судового розгляду у відкрите судове засідання з викликом сторін, явку яких було визнано обов`язковою. Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Радковський В.С. в судовому засіданні посилаючись на обставини зазначені в уточненій позовній заяві, поданої до суду 12.02.2019 року, пояснив, що з копії анкети-заяви вбачається: персональні дані, адреса місця проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки відповідача; інформація особисто заповнена відповідачем. Відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки та особистим підписом засвідчив свою згоду. До матеріалів позовної заяви долучено «Тарифи», відповідно до яких відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,1 % (37,20% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Пояснив, що в електронному вигляді було укладено Договір про надання банківських послуг і відповідач на планшеті, тобто електроно створеному документі підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг; вважав, що оскільки клієнт був згоден на використання електронного підпису стилусом, то він є стороною договору, при цьому в наданих поясненнях не заперечував, що за технічними обставинами підпис клієнта, тобто [PERSON] не відображається в електроному створеному документі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В подальшому у судові засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме він підписав заяву про приєднання до Умов, Тарифів АТ КБ «Приватбанк». Пояснив, що позивачем не надано жодного доказу того, що надані Умови і правила надання банківських послуг та довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки дійсно є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», підпис в якій схожий на його, не містять дати його складення, строку дії, а пам`ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня. В наданих суду поясненнях не заперечував того, що він не оскаржував договір оформлений анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В подальшому в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням завершити розгляд справи у його відсутність. З`ясовані обставини та досліджені судом докази Вивчивши і розглянувши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення; об`єктивно дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час учинення окремих процесуальних дій, розгляду й вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до чч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 15.03.2017 року відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої не зазначено номер кредитного договору, яку суму коштів в кредит отримано відповідачем, в зазначеній анкеті зазначено тільки особисті дані відповідача та підписано дану заяву, згідно поданої суду копії. Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що в ній відсутня інформація, яка свідчить про домовленість сторін, і за своїм змістом є анкетою про сімейний та соціальний стан відповідача [PERSON] . Будь-яка інформація про отримання відповідачем кредитної картки та з яким саме кредитним лімітом вказана Анкета-заява не містить (том 1 а.с.7). Одночасно з даною Анкетою-заявою позивачем долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в яких зазначено бажані до отримання клієнтами банку кредитні картки з тарифними планами: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Зі змісту даних документів не вбачається і цього не зазначено в позові, яка саме кредитна картка та з яким кредитним лімітом та тарифним планом отримана відповідачем (том 1 а.с.8). У відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.07.2019 року, в порядку забезпечення доказів було витребувано від позивача - АТ КБ «Приватбанк» оригінал анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Згідно відповіді №32978-ВБ від 25.02.2019 року позивач зазначив, що між банком і відповідачем в електронному вигляді було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку особисто підписаної позичальником за допомогою стилусу на планшеті, а також Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. Підписавши анкету-заяву, клієнт згоден на використання електронного підпису стилусом для завірення копій документів, за технічними обставинами підпис клієнта не відображається. Вважали, що укладання договору в електронному вигляді не суперечить нормам чинного законодавства та вказали, що в Приватбанку, не має можливості надати на виконання наведеної вище ухвали суду її оригінал. Застосовані норми права та висновки суду На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Наказом Приватбанку від 24.05.2005 року «Про впровадження спрощеної форми укладення договору» встановлено, що спрощена форма укладення договору про надання банківських послуг - кредитної картки, зумовлюється підписом клієнта заяви про надання послуг. В заяві клієнт зазначає, що ознайомлений і згідний з Умовами і Правилами надання послуг. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це, документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Передбачено ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Проте, будь-яких доказів накладання електронного підпису відповідачем на Анкеті-заяві від 15.03.2017 року та отримання відповідачем картки на виконання умов вказаного договору б/н від 15.03.2017 року позивач суду не надано. В матеріалах справи відсутні і докази видачі картки [PERSON] , форми цієї картки та строк її дії, а також видачу самого кредиту. Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Позивач, обґрунтовуючи позов, у тому числі розмір заборгованості і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.03.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини договору про надання банківських послуг. За змістом позову вбачається, що відповідачу у відповідності до Анкети-заяви був наданий кредит у розмірі 88200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (том 1 а.с.122-124). В той же час, з наданих позивачем доказів не вбачається, що при зверненні до позивача 15.03.2017 року, відповідачем фактично був отриманий кредит в розмірі 88.200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та на певних При зверненні до суду позивачем одночасно з даною Анкетою долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в яких зазначено бажані до отримання клієнтами банку кредитні картки з тарифними планами: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Зі змісту даних документів не вбачається і цього не зазначено в позові, яка саме кредитна картка та з яким кредитним лімітом та тарифним планом отримана відповідачем [PERSON] . В судовому засідання даного не зміг пояснити представник позивача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання кредиту.., розумів відповідач та ознайомлювався з ними і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови та мали місце, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Кредитний договір, який укладається після позитивного рішення банку щодо надання кредиту позичальнику, також не вважається доказом надання/отримання кредитних коштів. На етапі підписання кредитного договору правовідносини за договором не виникають, оскільки такий документ за своєю природою вказує лише про намір сторін вступити до правовідносин. В кредитному договорі зазначаються лише умови кредитування: строки, розміри надання та повернення кредиту, порядок кредитування та інші умови. Як правило, порядок надання коштів, що зазначений в договорі - це надання кредиту готівкою через касу банку або перерахування на певний рахунок тощо. Після укладання договору, для здійснення операції надання/отримання кредитних коштів готівкою, оформляється Заява на видачу готівки, яка підписується сторонами (позичальником та банком). Саме Заява на видачу готівки є первинний документ (згідно з Постановами Правління НБУ №337 від 14.08.2003р. та №174 від 01.06.2011р.), який підтверджує факт надання банком та факт отримання позичальником готівкових кредитних коштів, тому і є основною підставою для розрахунків, порядок яких визначається кредитним договором. Саме про вищеозначене вказують і правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 221/5089/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На думку суду, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. На наведене вище наголошує і правові позиції; так в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду вважала, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Окрім встановленого вище, п.1.1.1.52 Витягу з Умов і Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, наданого позивачем до матеріалів справи (т1 а.с.9-22), овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом грошових коштів більше залишку по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафта є несанкціонованим овердрафтом. Тобто, обов`язковою умовою овердрафту є оформлення і видача кредитної карти та відкриття рахунку на ім`я клієнта. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З дослідженої анкети-заяви наданої позивачем про укладення договору (без номера) від 15.03.2017 року із відповідачем вбачається, що кредитна картка, визначена Тарифами банку, відповідачу не видавалася; представником позивача даного в судовому засіданні не спростовано. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правил надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та Правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника. Стаття 549 ЦК України наголошує на тому, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позивач, надавши до позову розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.03.2017 року, у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 24.10.2018 року, відповідно до якого утворилася заборгованість, що становить 112552,46 грн., що складається із заборгованості по кредиту в сумі 79408,35 грн.; заборгованості процентам в сумі 27308,28 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5335,83 грн. штраф (процентна складова) (том 1 а.с.5-6, 156-158), не довів, що кредит відповідачу був виданий саме на підставі наданої ним Анкети-заяви та на умовах, визначених у ній. За з`ясованих обставин в судовому засіданні, без підтвердження та надання, конкретних запропонованих відповідачу [PERSON] . Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, а також відсутність підпису відповідача в заяві - Анкеті, суд не можу розцінювати як Типову форму, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. За з`ясованих в засіданні обставин, та виходячи з досліджених доказів в їх сукупності наданих сторонами, а також враховуючи наведені вище правової позиції, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 77 ч.1, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст.80 ч.1 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, не надання позивачем на підтвердження своїх вимог належних доказів, не надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві підпису та домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - відсутній оригінал анкети-заяви позичальника та позичальник не визнає свого підпису в копії анкети-заяви. При цьому, суд звертає увагу і правові позиції; так Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису в Анкеті-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 15.03.2017 року шляхом підписання заяви-анкети, тобто оскільки відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, вони не є складовою частиною договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 2 ч. 1 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, вимога про стягнення судових витрат по справі в рахунок повернення сплаченого судового збору, слід позивачу також відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed