Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача, третьої особи Органу опіки та піклування Хустської міської ради, органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, - Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування, 1. Виклад позиції позивача. 22.10.2018 року [PERSON] звернулася до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , з участю третьої особи органу опіки та піклування Хустської РДА про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який в частині вирішення спору про позбавлення батьківських прав передано для розгляду по підсудності до Шаргородського районного суду Вінницької області. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 20.06.2018 року рішенням Хустського районного суду розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу із відповідачем [PERSON] вона має малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З 17.01.2017 року, згідно з рішенням Хустського районного суду, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття, проте, аліменти не сплачував та не сплачує. За весь час окремого проживання відповідач не цікавився життям дочки, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, передбачених у ст.150 СК України. Відповідач не був позбавлений інформації стосовно місця проживання її та дитини, нею не створювалися перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, у прийманні відповідачем участі у вихованні, що, на думку позивача, свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, і є підставою, відповідно до вимог ст.165 ЦПК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] , яка приймає участь в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги, просить позбавити відповідач [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дитини не цікавиться, не може забезпечити доньці належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідач [PERSON] , будучи зобов`язаним за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання дитини, жодного разу коштів на утримання дитини (аліментів) не надавав. З червня 2017 року [PERSON] проживає окремо від неї та дитини, але вона не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні його з дитиною, у прийманні участі у вихованні дитини, тому відповідач не позбавлений можливості спілкуватися з донькою, виховувати її. Донька відвідує дитячий садочок, тому відповідач, у випадку небажання спілкуватися з дитиною за місцем проживання, має можливість зустрічатися і спілкуватися з донькою у дитячому садочку, проте, уникає спілкування з дитиною: не приїздить до дитини за місцем проживання, не телефонує як до дитини, так і до неї, щоб з`ясувати, який стан здоров`я доньки, які потреби має остання. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не може забезпечити їй належні умови для проживання, належне утримання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Калин В.Ю. у судовому засіданні, в якому приймає участь у режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки вважає, що позов є обґрунтованим, свідоме нехтування відповідачем батьківськими правами підтверджено належними та допустимими доказами. Також, вважає, що змінити поведінку відповідача щодо його дитини у кращу сторону неможливо, так як відповідач не бажає виправити свою поведінку на краще, в діях батька наявна вина у невиконанні батьківських обов`язків, невиконання батьківських обов`язків відповідачем суперечить інтересам дитини, яка проживає з матір`ю, отримує від матері належне виховання, утримання, піклування про здоров`я, повагу до прав дитини, чого не отримує від батька. Маючи батька, дитина фактично позбавлена батьківського піклування та турботи. 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом і відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.01.2019 року, до суду не подав, у судові засідання для надання пояснень не прибув. 3. Виклад позиції третьої особи - Органу опіки та піклування Хустської міської ради. Орган опіки та піклування Хустської міської ради не скористався своїм право надання пояснень щодо позову, відповідно до норм діючого ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 21.01.2019 року, 03.07.2019 року на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування Хустської міськради, при ухваленні судового рішення покладається на вирішення суду (а.с.199). Крім того, представником третьої особи на електронну адресу суду 03.07.2019 року надіслано висновок органу опіки та піклування Хустської міської ради щодо вирішення спору від 01.07.2019 року. 4. Виклад позиції органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, - Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування. В судовому засіданні представник Шаргородської РДА як органу опіки та піклування Гринчак Т.В. підтримала висновок органу опіки та піклування від 22.03.2019 року. Суду пояснила, що після отримання ухвали суду про надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору вона та працівники органу опіки виїздили за місцем проживання відповідача для обстеження умов його проживання та з`ясування причин невиконання батьківських обов`язків. В [ADDRESS] , відповідач зареєстрований, але не проживає понад п`ять років, що було встановлено із пояснення матері відповідача [PERSON] , котра повідомила, що після одруження із [PERSON] її син виїхав на проживання в м. Хуст і не повертався в с. Клекотина. З сином [PERSON] не спілкується, проте їй відомо, що останній знаходиться за межами України на заробітках. Від [PERSON] їй також став відомий номер телефону відповідача, за яким вона зателефонувала в мобільному додатку «Вайбер», враховуючи, що відповідач знаходиться за кордоном. [PERSON] відповів на її телефонний дзвінок, повідомив, що знаходиться на заробітках за кордоном у Російській Федерації, з позивачем спілкується по телефону, йому не було відомо про звернення позивача з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. Також у телефонному режимі відповідач повідомив їй, що дійсно тривалий час не приїздить в Україну, так як не сплачує аліменти на утримання дитини, наявна заборгованість та обмеження його у виїзді за кордон у випадку повернення його в Україну, у зв`язку із чим у нього виникнуть проблеми в пошуках роботи через неможливість виїзду за межі України. Так як відповідач не проживає понад три роки за зареєстрованим місцем проживання, з ним не проведено бесіду, не отримано пояснень, то Шаргородська РДА не може надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських обов`язків. Разом з тим, вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. ІІ. Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи. 1. Представник позивача - адвокат Калин В.Ю. 07.02.2019 року подав до суду клопотання про проведення судового розгляду у режимі відеоконференції (а.с.38-39). 01.04.2019 року представник позивача - адвокат Калин В.Ю. надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання (а.с.104). 03.05.2019 року представник позивача - адвокат Калин В.Ю. надіслав до суду клопотання про заміну третьої особи у справі (а.с.140). Позивач [PERSON] клопотань та заяв, пов`язаних із розглядом справи, які не були вирішені при підготовчому провадженні у справі, до суду не подавала. 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи не подавав. 3. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Хустської міської ради Закарпатської області Поп Н.В. 03.07.2019 року на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.199). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. 21.11.2018 року суддею Хустського районного суду Закарпатської області направлено означену цивільну справу за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.24). 2. 11.01.2019 року цивільна справа надійшла до Шаргородського районного суду (а.с.25), здійснено її автоматизований розподіл між суддями (а.с.27), зроблено запит про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.28). 3. Відповідно до ухвали судді від 23.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи Хустської РДА як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав; залучено до участі в справі у якості органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, - Шаргородську районну державну адміністрацію Вінницької області як орган опіки та піклування; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.31-32). 4. 21.02.2019 року підготовче судове засідання відкладено на 05.03.2019 року у зв`язку із неприбуттям відповідача, задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції, прийнято рішення про виклик відповідача шляхом поміщення повідомлення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.49-51). 5. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд, вислухавши сторони, постановив здійснювати підготовче судове засідання у відсутності відповідача - [PERSON] , належно повідомленого про дату, час та місце засідання. 6. Відповідно до ухвали суду від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження у означеній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті; участь позивача, її представника та представника третьої особи у судових засіданнях визначено у режимі відеоконференції; виклик відповідача визначено здійснювати в порядку, передбаченому п.2 ч.7 та ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.72-75). 7. Відповідно до ухвали суду від 22.04.2019 року відкладено судове засідання; участь позивача, її представника та представника третьої особи у судових засіданнях визначено у режимі відеоконференції; явку третьої особи в судове засідання визнано обов`язковою; виклик відповідача визначено здійснювати в порядку, передбаченому п.2 ч.7 та ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.120-122). 8. Відповідно до ухвали суду від 08.05.2019 року задоволено клопотання представника позивача про заміну третьої особи: замінено третю особу Хустську РДА як орган опіки та піклування на належну третю особу - Орган опіки та піклування Хустської міської ради; зобов`язано Орган опіки та піклування Хустської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору (а.с.145-147). 9. Відповідно до ухвали суду від 18.06.2019 року судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів (а.с.188-189). 10. В судовому засіданні 04.07.2019 року, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд, вислухавши учасників справи та їх представників, постановив здійснювати судовий розгляд у відсутності третьої особи - органу опіки та піклування Хустської міської ради. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2016 року, який розірвано рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 20.06.2018 року (а.с.8, 11). Позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьком дитини [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] , а матір`ю записана [PERSON] (а.с.12). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає із своєю матір`ю - [PERSON] у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Хустської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 02.03.2017 року (а.с.13). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача від 07.08.2018 року встановлено, що позивач [PERSON] проживає у квартирі, що належить її батькові [PERSON] , разом із дитиною [PERSON] , 2017 року народження (а.с.14). Позивач дитину виховує самостійно, так як відповідач спільно із позивачем та донькою не проживає, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, дитину не відвідує, що вбачається із вказаного акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача від 07.08.2018 року (а.с.14). Відповідно до рішення Хустського районного суду від 17.08.2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на місяць, а на утримання позивача - в розмірі 500 грн. на місяць до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.9-10). За вказаним рішенням суду Шаргородським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження №56055403 (а.с.15). З розрахунку заборгованості за аліментами вбачається, що наявна заборгованість відповідача за аліментами станом на 01.08.2018 року в сумі 11899,91 грн. (а.с.15 на звороті). При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем жодного разу не здійснювалися проплати аліментів на утримання дитини. Також, наявна заборгованість відповідача за аліментами на утримання матері дитини - позивача [PERSON] в сумі 9810 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню №56055186 (а.с.16). Органом опіки та піклування Хустської міської ради 06.06.2019 року проведено обстеження умов проживання позивача [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] , про що складено акт (а.с.184), з якого вбачається, що позивач із донькою проживають у однокімнатній квартирі [ADDRESS] . Інші особи в квартирі не проживають. Житло розділене на дві зони - дна - для матері, інша - для дитини. Для дитини виділено окрему зону для відпочинку та сну, наявне ліжко, окрема ігрова зона, яка має багато іграшок та книжок. Дитина забезпечена необхідним одягом відповідно до віку та кожного сезону, а також належним харчуванням та продуктами. Взаємовідносини між позивачем та її дитиною добрі та щирі. Встановлено, що матір сама виховує та утримує доньку, так як батько дитиною не цікавиться, матеріально не утримує, аліменти за рішенням суду не сплачує. На телефонні дзвінки позивача з приводу того, що дитина бажає бачити батька, відповідач відмовляє у спілкуванні через зайнятість на роботі. Зі слів сусідки позивача [PERSON] , [PERSON] після припинення шлюбних відносин із [PERSON] , за місцем проживання дитини жодного разу не з`являвся. Вказана обставина підтверджена письмовим поясненням [PERSON] від 06.06.2019 року на ім`я в.о. начальника Служби у справах дітей Хустської міськради (а.с.185). З 28.04.2019 року по 01.06.2019 року позивач [PERSON] виїздила з дитиною [PERSON] за кордон з метою оздоровлення дитини, що вбачається із письмового пояснення позивача від 06.06.2019 року на ім`я в.о. начальника Служби у справах дітей Хустської міськради (а.с.185 на звороті). З висновку органу опіки та піклування Хустської міської ради від 01.07.2019 року вбачається, що 06.06.2019 року службою у справах дітей спільно з фахівцем із соціальної роботи Хустського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді здійснено виїзд за місцем проживання позивача та дитини, в ході якого встановлено, що умови проживання дитини у квартирі по [ADDRESS] , хороші, для виховання та розвитку дитини матір`ю створено належні умови. Дитина має окреме ліжко, ігрову зону, багато іграшок та книжок, дитячий одяг, взуття наявні відповідно до віку та сезону, дитина забезпечена повноцінним харчуванням. Встановлено, що [PERSON] виховує та утримує дитину сама, так як батько [PERSON] не цікавиться розвитком, вихованням, утримання дитини, не спілкується з донькою, не відвідує ні за місцем проживання, ні в дитячому садочку, востаннє відповідач бачив свою дитину, коли їй виповнилося три місяці від народження. З характеристики, виданої дошкільним навчальним закладом (яслами-садком) №1 Хустської міської ради Закарпатської області, вбачається, що малолітня [PERSON] відвідує заклад з серпня 2018 року, дитину приводить в садок і забирає матір [PERSON] , яка цікавиться дитиною, дбає про неї, належним чином виконує батьківські обов`язки, тоді як батько дівчинки [PERSON] жодного разу дитину в садочку не навідував, не цікавився нею у вихователів закладу (а.с.201-202). Разом з тим, орган опіки та піклування Хустської міської ради не надав висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, зсилаючись на те, що [PERSON] відсутній на території м. Хуст, у зв`язку із чим з останнім не проведено бесіду, не отримано пояснень, не врахована думка відповідача щодо причин ухилення від виконання батьківських обов`язків, що унеможливлює надання об`єктивного висновку (а.с.201-202). Отже, допитавши позивача, її представника, представника Шаргородської РДА як органу опіки та піклування, дослідивши докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з червня 2017 року проживає окремо від своєї дитини [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до дитини, батьком якої записаний в актовому записі та в свідоцтві про народження дитини, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям доньки, її вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається її матеріальним забезпеченням, що підтверджено в судовому засіданні показаннями позивача, її представника, розрахунком про наявність заборгованості по аліментах (а.с.15, на звороті). Також, судом встановлено з пояснень в судовому засіданні позивача, її представника, представника Шаргородської РДА як органу опіки та піклування, з висновку органу опіки та піклування Хустської міської ради, з письмових пояснень свідка [PERSON] , актів обстеження матеріально-побуових умов проживання позивача з дитиною та відповідача, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, зокрема, приблизно два роки, не проявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування, тому, на переконання суду, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки, що виявилося у тому, що він проживає окремо від дитини, взагалі не спілкується з донькою, не здійснюють належного догляду за дитиною, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, здоров`я та побут, навчання у дошкільному навчальному закладі та підготовку до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможні забезпечити дитині - [PERSON] належного піклування, утримання та виховання, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання та догляду за донькою, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення батька малолітньої [PERSON] - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її здоров`я, навчання у дошкільному навчальному закладі, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток як складову виховання, суперечить інтересам дитини, її гармонійному та всебічному розвитку. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, про який він був обізнаний, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо, і у його діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітньої [PERSON] на належне піклування з боку батька [PERSON] про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, враховуючи малолітство [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено підстав для допиту дитини в судовому засіданні. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Разом з тим, судом встановлено, що на утримання дитини [PERSON] з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17.01.2018 року (а.с.9-10). VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення позивача, представника позивача, представника Шаргородської РДА як органу опіки та піклування, дослідивши висновки органів опіки та піклування в частині визначення умов проживання матері та дитини, участі відповідача в утриманні та вихованні дитини, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дитини, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із донькою [PERSON] , не приймає участі в її вихованні, утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням у дошкільному навчальному закладі, тривалий час проживає окремо від дитини, що суперечить інтересам дитини. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористався своїм право подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, а також проігнорував виклики до суду. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved