Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 07.05.2019 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем 20.09.2007 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за актовим записом за №21. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.09.2007 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося. Між нею та відповідачем виникали сварки, у зв`язку із чим однією сім`єю вона та відповідач не проживають понад два місяці. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе, суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, шлюб існує формально. На примирення з відповідачем вона не згодна. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, проте у прохальній частині позову просила розглядати справу у її відсутності, на позові наполягає. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, правом заперечувати щодо позовних вимог [PERSON] не скористався, оскільки відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог [PERSON] до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.05.2019 року. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] у прохальній частині позовної заяви просить справу розглядати без її участі, позов задовольнити (а.с.2). 2. 30.07.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій останній зазначає, що є представником позивача [PERSON] за довіреністю, яку додає до заяви, просить розглядати справу у відсутності позивача та його, як її представника, позовні вимоги [PERSON] підтримує, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.49-50) 3. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 17.05.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2019 року (а.с.17-18). 2. Ухвалою суду від 05.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2019 року (а.с.29). 3. 24.06.2019 року, 11.07.2019 року судом відкладено судові засідання, призначені для розгляду справи по суті, у зв`язку із неприбуттям відповідача. Розгляд справи призначено на 30.07.2019 року (а.с.36, 40). 4. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 5. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 4 статті 19 ЦПК України встановлено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Таким чином, справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає розглядові у порядку загального провадження за правилами, встановленими ЦПК України для справ загального позовного провадження, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження. Відповідно до п.18 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України. Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Частинами 3, 4 ст.131-2 Конституції України встановлено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Таким чином, у справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, представництво іншої особи в суді здійснює лише адвокат. Шмигельський В.П. до заяви в інтересах позивача про розгляд справи у його відсутності, як представника позивача [PERSON] , та у відсутності позивача, а також про підтримання ним позовних вимог [PERSON] подав довіреність від 23.04.2019 року, з якої не вбачається, що він є професійним адвокатом. Таким чином, суд, в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про повернення цієї заяви без розгляду, відповідно до вимог ч.4 ст.183 ЦПК України, як такої, що не відповідає вимогам ч.2 ст.183 ЦПК України. 6. 30.07.2019 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.51). 7. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.9-11). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви (а.с.2). Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки однією сім`єю сторони не проживають понад два місяці. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, що вбачається із позовної заяви. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та неповнолітніх дітей сторін, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.113 СК України). VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved