Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 вересня 2018 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON](надалі відповідач) про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення. Позовну заяву обґрунтовує тим, що згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 02\~березня 2016\~рокуз [PERSON]на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 лютого 2016 року. Донька проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні, розмір аліментів, що становить 700,00 грн. є недостатнім для утримання дитини. Тому позивач [PERSON] просить суд змінити розмір\~аліментів,які стягуються на підставі вказаного рішення суду, та стягнути з [PERSON]на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO],\~у розмірі\~1/4\~частини всіх\~видів його\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~щомісячно до\~досягнення дитиною\~повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Також викликався у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч. 11 ст. 128 ЦПК України). Причини неявки, суду не повідомив. Згідно ст. 223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, а також відповідач, який належним чином повідомлений не з'явився в судове засідання та причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено,\~що 15\~грудня 2012\~року позивач\~та відповідач\~зареєстрували шлюб.\~Від спільного\~подружнього проживання\~сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записано [PERSON], а матірю записано [PERSON] (а.с. 9). Одруження виявилось не вдалим, а тому рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно рішення Баришівського районного суду Київської області від 02\~березня 2016\~рокуз [PERSON]на користь [PERSON]стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 лютого 2016 року. Станом на 01 вересня 2018 року у [PERSON] утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 21579,31 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виданого головним державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області [PERSON] (а.с. 12). V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначила позивач у позовній заяві, донька знаходиться на її утриманні, відповідач аліменти не сплачує та має заборгованість. Відповідач відзив на позов не подав. Вирішуючи питання про зміну способу стягнення аліментів суд враховує те, що визначення способу стягнення аліментів є виключним правом стягувача. Відповідно до ч. 2 ст. 182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Крім того, з часу присудження аліментів рівень життя значно підвищився, розмір аліментів, які стягнуті з відповідача, на сьогоднішній день не відповідає мінімальному розміру, визначеному законом. У звязку з чим, визначений раніше судом розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов малолітнім дітям. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Аліменти у новому розмірі слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили, оскільки згідно з розясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~№3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., відповідно до ст. 7 Закону «Про державний бюджет на 2018 рік». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Враховуючи ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: approved