Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВУ Позивач за первісним позовом звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме з 15.10.2019 року по 01.03.2020 року в сумі 7885 гривень 50 копійок, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що син [PERSON] з 15 жовтня 2019 року по 08.03.2020 року проживав разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За цей період часу позивач не брала участі в матеріальному утриманні дитини, що є її обов`язком. Позивач вказує, що 08 лютого 2020 року він надіслав відповідачу лист, в якому довів до її відома вимоги законодавства, які покладають на неї обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття та поставив вимогу сплатити на його користь аліменти на утримання сина за період з 15.10.2019 року по 15.02.2019 року у розмірі 7885,50 грн, який розрахований виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, однак така вимога відповідачем була проігнорована. 06.03.2020 року відповідачу було повторно надіслано лист з вимогою сплатити аліменти за період з 15.10.2019 року по 01.04.2020 року у сумі 9664,50 грн. 10.04.2020 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме за період з 05.05.2019 року по 03.12.2019 року в сумі 12244 гривні. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 10 травня 2019 року [PERSON] звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] , який рішенням суду задоволено, шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю. Також, на підставі судового наказу Корольовського районного суду м. Житомира від 20.01.2020 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина, починаючи з 04.12.2019 року. Однак вказує, що не бажаючи платити аліменти, відповідач після цього ініціював стягнення аліментів на його користь та судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2020 року присуджено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, починаючи з 06.02.2020 року. Судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2020 року [PERSON] оспорює. Також, [PERSON] у зустрічному позові вказує, що [PERSON] не надав суду докази вжиття заходів щодо одержання аліментів до звернення до суду із заявою про стягнення аліментів. Позивач за зустрічним позовом просить у задоволенні первісного позову відмовити, вимоги за зустрічним позовом задоволити. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 26.03.2020 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі за первісним позовом [PERSON] та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 29.04.2020 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.05.2020 року [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому він просить зустрічну позовну заяву залишити без задоволення, а задоволити його первісний позов. [PERSON] вказує, що посилання [PERSON] , якими вона обґрунтовує зустрічний позов, повністю спростовуються доводами первісного позову. Так, посилається на те, що [PERSON] не долучила до зустрічного позову докази вжиття нею заходів щодо стягнення аліментів із [PERSON] до звернення до суду з відповідною заявою. У період, за який [PERSON] просить стягнути аліменти, вона жодного разу ні усно, ні письмово не зверталася до [PERSON] з вимогою сплати аліментів, оскільки, як вказує [PERSON] , у цьому не існувало потреби, так як протягом всього часу син перебував на повному утриманні батька. [PERSON] сина не утримувала, тому що ніколи ніде не працювала, жодних джерел доходу не мала. 14.05.2020 [PERSON] подала заяву, в якій вона проти первісного позову заперечує та просить задоволити зустрічний позов, а також просить проводити розгляд справи без її участі (а.с. 52). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено проводити судовий розгляд даної справи у відсутності [PERSON] , яка скористалася своїм правом та подала до суду відповідну заяву. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. 15.06.2020 року позивачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду клопотання про виклик свідків, а 17.06.2020 року ним же подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 18.06.2020 року, яка була постановлена у підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, клопотання позивача за первісним позовом від 15.06.2020 року та від 17.06.2020 року судом були задоволені. Підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 14.07.2020 року в судовому засіднні в ході розгляду справи по суті позивачем за первісним позовом [PERSON] подано клопотання про поновлення строку для подання до суду доказів та долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 14.07.2020 року, яка була постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, клопотання позивача про поновлення строку для подання до суду доказів та долучення до матеріалів справи додаткових доказів задоволено частково та долучено до справи копію постанови Житомирського апеляційного суду від 16.06.2020 року у справі №295/7134/19. В приєднанні до матеріалів справи інших доказів судом відмовлено, оскільки позивач за первісним позовом не довів суду поважність причин пропуску строку для подання доказів, про які йому було відомо раніше. В судовому засіданні [PERSON] та його представник - адвокат Левчук Т.В. первісний позов підтримали та просили задоволити, проти вимог зустрічного позову заперечували та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових заявах по суті справи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, надали схожі за змістом покази, пояснили, що вони проживають за адресою: [ADDRESS] , та є сусідами [PERSON] . Вказали, що він разом із дружиною та сином проживали у будинку по [ADDRESS] . Влітку 2019 року випадково зустрілися із родиною [PERSON] на відпочинку біля моря. [PERSON] доброзичливо відносилася до свого чоловіка. По закінченню літа 2019 року [PERSON] свідки бачили лише разом із сином. [PERSON] вони не бачили. Свідки підтвердили, що син з осені 2019 року по березень 2020 року весь час проживав з батьком за місцем його проживання. Навесні зустріли [PERSON] біля будинку, у якому вони проживають, який повідомив що його побили, а сина забрали. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Богунського районного суду міста від 28.02.2020 року по цивільній справі №295/7134/19, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 16.06.2020 року, між сторонами було розірвано шлюб, місце проживання неповнолітнього [PERSON] визначено разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 29-32, 202-204). 18.11.2019 року Житомирським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Житомирської міської ради складено висновок про оцінку потреб сім`ї, з якого вбачається, за результатами оцінювання з`ясовано, що складні життєві обставини наявні, до яких призводять складні стосунки між батьками дитини, сім`я знаходиться у процесі розлучення. Стан задоволення потреб [PERSON] задовільний, потреби дитини задовольняються у повній мірі, однак є потреба у спілкуванні з мамою. Батько дитини здатний виконувати батьківські обов`язки. Батьки дитини з квітня 2019 року не проживають разом, але періодично ще проживали разом, зі слів батька (а.с. 44). 28.11.2019 року [PERSON] зверталася до органу опіки та піклування Житомирської міської ради із заявою про відібрання дитини - [PERSON] , у його батька - [PERSON] , та передання дитині матері (а.с. 111-112) Листом від 10.01.2020 року №25/с-11909 Виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив [PERSON] , що відсутні підстави для відібрання малолітнього [PERSON] у батька - [PERSON] (а.с. 113). Згідно акту обстеження умов проживання від 24.01.2020 року, який складено начальником відділу захисту прав дітей Служби у справах дітей Житомирської міської ради, та довідки Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради №211 від 05.02.2020 року, син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7-8). 09.02.2020 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу про сплату нею аліментів на утримання сина [PERSON] , за період з 15.10.2019 року по 15.02.2020 року у сумі 7885,50 грн. Вимогу було направлено цінним листом з описом вкладення (а.с. 9-11). 06.03.2020 року [PERSON] повторно, цінним листом з описом вкладення, направив на адресу [PERSON] вимогу про сплату нею аліментів на утримання сина [PERSON] , за період з 15.10.2019 року по 01.04.2020 року у сумі 9664,50 грн (а.с. 12-14). Судовим наказом Корольовського районного суду м. Житомира від 20.01.2020 року присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33). Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2020 року присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 34). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача вказані вище судові накази є такими, що набрали законної сили і є чинними. На даний час обидва судові накази перебувають на стадії перегляду за нововиявленими обставинами. ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. V. ОЦІНКА СУДУ Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та його представника, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі доказів, наданих до справи позивачем за первісним позовом, та досліджених в судовому засіданні, судом встановлено, що в період з 15.10.2019 року по 08.03.2020 року [PERSON] дійсно проживав разом з батьком. Разом з тим, позивач за первісним позовом не довів належними та допустимим доказами, наявність обставин, які є предметом доказування в даній справі, а саме те, що позивач у період з 15.10.2019 року вживав заходи щодо одержання аліментів з [PERSON] , але не міг їх отримати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати. З матеріалів справи вбачається, що перша письмова вимога про сплату аліментів за минулий час була направлена на адресу [PERSON] лише 09.02.2020 року. Разом з тим, суду не надано докази, що [PERSON] дану вимогу отримала. Крім того, вже 10.02.2020 року на підставі судового наказу Богунського районного суду м. Житомира, виданого за заявою [PERSON] , з [PERSON] присуджено стягнення аліментів, починаючи з 06.02.2020 року, а позивач за первісним позовом заявляє вимогу про стягнення аліментів по 01.03.2020 року. Пояснення позивача, що у період з 15.10.2019 року до 09.02.2020 року він усно звертався до [PERSON] з вимогою про сплату аліментів на утримання сина, належними та допустимими доказами не підтверджені, а відтак не можуть бути прийняті судом до уваги та покладені в основу судового рішення. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом, суд зазначає, що [PERSON] не надала суду жодних доказів, що протягом часу, за який вона просить стягувати аліменти з [PERSON] за минулий час, а саме з 05.05.2019 року по 03.12.2019 рік, вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача за зустрічним позовом, але не могла їх отримати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом ч. 2 ст. 191 СК України стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 215/5867/17 від 18.05.2020 року. З урахуванням викладеного вище, суд відмовляє в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів, оскільки сторонами по справі не довено належними та допустимими доказами матеріально-правові вимоги про стягнення аліментів за минулий час, які заявлені в порядку ч. 2 ст. 191 СК України, не доведено наявність обставин, які підлягають обов`язковому встановленню в межах заявлених позовних вимог, що входять до предмета доказування, а саме, що як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом, вживали заходи щодо одержання аліментів за період, заявлений в позовних заявах, але не могли їх отримати у зв`язку зі свідомим ухиленням від їх сплати іншим з батьків. Обґрунтовуючи своє рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. А відтак, інші докази, надані сторонами, зокрема щодо стану здоров`я [PERSON] та [PERSON] , щодо спільного відпочинку та проведення дозвілля, щодо здійснення [PERSON] витрат на утримання дитини, відомості про зареєстроване кримінальне провадження по факту заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , суд до уваги не бере та не надає їм оцінки, оскільки вони не входять до предмета доказування в межах заявлених позовних вимог і не мають правового значення для вирішення даного спору. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до частин 2, 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що сторони звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed