Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

На підставі вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.04.2015р. [PERSON] був засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі п.п. «в», «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014р. [PERSON] звільнено від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вказаним вироком. Цим же вироком було задоволено частково цивільний позов потерпілої [PERSON] до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі ПАТ НАСК «Оранта») про відшкодування шкоди. Так, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальної шкоди 12 867 грн., моральної шкоди 100 000 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовлено. На підставі ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 13.08.2015р. вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2015р. стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову потерпілої [PERSON] скасовано та призначено з цього приводу новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Підставою для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову стало порушення судом вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні договірних умов страхування районний суд не стягнув заподіяну обвинуваченим шкоду життю, що є порушенням матеріального закону. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2015р. цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди передана до провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бабкової Т.В. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] звернулася до [PERSON], ПАТ НАСК «ОРАНТА» з цивільним позовом про відшкодування шкоди, на обґрунтування якого посилалася, що 16.02.2012р. близько 20 год. 24 хв. [PERSON], який керував технічно справним автомобілем «Вольво 940» реєстраційний номер [NUMBER], грубо порушив вимоги п.п. 1.5,12.3,18.1 Правил дорожнього руху України і скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзджу частину. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], [INFO], яка є матір'ю [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 36/565-ДМ/12 від 03.04.2012р. були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких вона померла на місці події. На поховання [PERSON] [PERSON] було витрачено 12 664 грн., на поховальний обід 423 грн. Також у 2013р. [PERSON] витратила на встановлення пам'ятнику на могилі [PERSON] 3 760 грн. Всього матеріальна шкода склала 16 847 грн. Крім того, неправомірними діями [PERSON] позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що померла її мати, втрата близької людини є важким горем та біллю, який ніколи не мине. Розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в 250 000 грн. З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА»за полісом №АА/7322666 страхове відшкодування у розмірі ліміту відповідальності 100 000 грн., з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн. та 16 847 грн. В судовому засіданні [PERSON] уточнила, що стягнення матеріальної шкоди у розмірі 16 847 грн. відповідно до полісу №АА/7322666 повинно бути стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА». Крім того, пояснила, що в добровільному порядку [PERSON] відшкодував їй 4 980 грн. [PERSON] та його представник - адвокат Распопов В.О. проти позову заперечували, зазначивши, що в добровільному порядку [PERSON] відшкодував позивачці 4 980 грн., решта її вимог повинна бути задоволена за рахунок страхового відшкодування цивільно-правової відповідальності водія [PERSON] відповідно до полісу №АА/7322666 ПАТ НАСК «ОРАНТА». Представник ПАТ НАСК «ОРАНТА» за довіреністю [PERSON] проти позову заперечувала. Пояснила суду, що на момент винесення вироку відносно [PERSON] [PERSON] не зверталася до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із відповідною заявою про здійснення страхового відшкодування на підставі полісу цивільно-правової відповідальності №АА/7322666. В подальшому [PERSON] із вказаною заявою звернулася, проте не надала до неї відповідних документів на підтвердження понесених нею витрат. Відповідно до розрахунку збитку по смерті [PERSON] на користь [PERSON], яка понесла відповідні витрати, до виплати належать витрати на поховання 10 720 грн. та 1944,20 грн., витратити на пам'ятник 1 500 грн. та 2 260 грн., моральна шкода 5% від страхової суми в 51 000 грн., а саме 2 550 грн., а всього 18 974,20 грн. Витрати на поминальний обід згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу» не є витратами на поховання, а тому відшкодуванню не підлягають. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2015р. встановлено, що 16.02.2012р., близько 20 год.24хв., [PERSON] керував належним [PERSON] технічно-справним автомобілем «Вольво 940» реєстраційний номер [NUMBER], на якому рухався по пр.50-річчя СРСР в м. Харкові з боку пр. Московського в напрямку вул. Олімпійській, зі швидкістю 60 км/год. Під час руху, в районі нерегульованогопішохідного переходу, що розташований біля буд.58 по пр.50 років СРСР в м. Харкові, водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 1.5,12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких : п.1.5-«Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні утворювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.12.3-«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди»; п.18.1-«Водій транспортного засобу, що наближається до регульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїжджу частину зліва направо за напрямком руху автомобілю «Вольво 940» реєстраційний номер [NUMBER]. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], [INFO], згідно висновку судово-медичної експертизи № 36/565-ДМ/12 від 03.04.2012р., були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких вона померла на місці події. Причиною смерті [PERSON] виявилася поєднана тупа травма тіла з множинними переломами кісток скелета, розвитком шоку. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм [PERSON] виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем «Вольво 940» реєстраційний номер [NUMBER], наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, і при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода [PERSON], яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу напрямку його руху, та [PERSON] об'єктивно спроможній був виявити, не прийняв своєчасних заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, створивши небезпеку для інших учасників дорожнього руху і допустив наїзд на [PERSON], заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які спричинили смерть потерпілої (а.с.32-34). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин факт вчинення винних протиправних дій [PERSON] за обставинах, що викладені судом вище, доказуванню не підлягають. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобілю «Вольво 940» реєстраційний номер [NUMBER] застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА», що не заперечується сторонами у справі та підтверджується полісом №АА/7322666, строк дії якого встановлено з 15.09.2011р. по 14.09.2012р., а.с.36, т.1 крим. пров. Відповідно до полісу встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю в розмірі 100 000 грн., страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - в розмірі 50 000 грн., франшизу (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) - 0 грн. У відповідності до ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, які потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. У відповідності до п.27.1 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування на шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Положеннями п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»встановлено, що витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують витрати. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, наддавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання (а сааме поминальні обіди на 9 днів, 40 днів та роковини), не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до ст. 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Коментована стаття встановлює обов'язок особи, відповідальної за завдання шкоди смертю потерпілого, відшкодувати витрати на похованнятакої особи та на спорудження надгробного пам'ятника. Поняття поховання надається Законом України «Про поховання та похоронну справу» (ст. 1). Оплату витрат на поховання (зокрема, оплату ритуальних послуг) можуть здійснювати не тільки особи, перелічені у ст. 1200 даного Кодексу, але і будь-які інші сторонні особи (фізичні або юридичні). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вимоги про відшкодування витрат на поховання можуть пред'являтися будь-якими особами, навіть сторонніми до потерпілого, які ці витрати фактично понесли. Коментована стаття говорить саме про необхідні витрати на поховання. ЦК не містить переліку необхідних витрат. У житті до необхідних витрат відносяться витрати на поховання, оплату вінків від близьких родичів, огорожу, пам'ятник тощо. Витрати на спорудження надгробного пам'ятника визначаються виходячи із його фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Витрати на поховання не будуть покладатися на заподіювача шкоди в разі, якщо відповідно до законодавства такі витрати відшкодовуються державою. Матеріали справи свідчать, що позивачка є дочкою [PERSON], взяла на себе витрати на її поховання, а тому має право за шкоду, пов'язану із смертю потерпілої. На підтвердження витрат на поховання з боку позивачки надані товарний чек від 17.02.2012р. на суму 10 720 грн., рахунок-замовлення №000935 від 17.02.2012р. на суму 1 944,20грн., на підтвердження витрат на спорудження пам'ятнику - квитанція від 23.10.2013р. на суму 1 500 грн. та квитанція без дати на суму 2 260 грн. З боку позивачки мало місце звернення до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та подання заяви про страхове відшкодування, а.с.70-71. Виплата страхових сум позивачці не здійснено з посиланням на відсутність у ПАТ НАСК «ОРАНТА» документів, необхідних для врегулювання збитків. В той же час на підставі наданих в процесі розгляду справи документів, необхідних для врегулювання збитків, ПАТ НАСК «ОРАНТА» проведено розрахунок збитку по смертю [PERSON], які підлягають відшкодуванню [PERSON], яка понесла ці витрати на суму 18 974,20 грн., що складаються з витрат на поховання відповідно до товарного чеку від 17.02.2012р. на суму 10 720 грн., рахунок-замовлення №000935 від 17.02.2012р. на суму 1 944,20грн., на підтвердження витрат на пам'ятник - квитанція від 23.10.2013р. на суму 1 500 грн. та квитанція без дати на суму 2 260 грн., а.с.85. Відповідно до Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2015р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначається, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Крім того, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступенявини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону (51 000 грн). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною ускоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням конкретних обставин справи суд вважає доведеним, що неправомірними діями [PERSON] позивачці [PERSON] було завдано моральну шкоду. При цьому суд приймає до уваги факт грубого порушення з боку відповідача Правил дорожнього руху України та заподіяння раптової смерті [PERSON], яка діяла правомірно та переодила проїжджу частину на пішохідному переході. Також суд враховує, що [PERSON] доводилася позивачці матір'ю, тобто близькою людиною, та звістка про її раптову та несподівану гибель стала для позивачки важким горем, спричинила душевний біль від відчуття несправедливості та безпорадності перед тим, що сталося. Приймаючи до уваги тривалість і глибину душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір спричиненої [PERSON] моральної шкоди через загибель [PERSON], суд оцінює у сумі 85 000 грн. Як позивачка, так і відповідач [PERSON] визнають той факт, що у добровільному порядку останній відшкодував [PERSON] 4 980 грн., конкретне призначення цих платежів відповідачем не зазначалося, проте на протязі розгляду справи він наполягав, що матеріальна шкода повинна відшкодовуватися за рахунок страхового відшкодування. За таких обставин суд вважає, що вказані суми повинні бути віднесені до добровільної компенсації [PERSON] моральної шкоди, різницю між сумою відшкодування якої, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин на відшкодування завданої матеріальної шкоди на користь [PERSON] з ПАТ НАСК «ОРАНТА» підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 16 424,20 грн. (10 720 грн.+ 1 944,20грн.+1 500 грн.+ 2 260 грн.) та на відшкодування моральної шкоди страхове відшкодування - 2550 грн., а всього 18 974,20 грн. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між сумою відшкодування моральної шкоди, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, з урахуванням сум добровільного відшкодування в процесі розгляду справи - 77 470 грн. (85 000 грн. - 2550 грн. - 4980 грн.) Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. Загальна сума задоволених позовних вимог становить 96 444,20 грн., судовий збір з яких повинен був бути сплачений фізичною особою - позивачем у розмірі 6 890 грн. Пропорційно до задоволеної з кожного з відповідачів суми позову стягненню на користь держави підлягає судовий збір з [PERSON] 5 201 грн. 95 коп., з ПАТ НАСК «ОРАНТА» - 1 688 грн. 05 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial