Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

На підставі наказу №58/к від 28.09.2012 року, [PERSON] був прийнятий на роботу електрогазозварником 4 розряду ремонтно-відновувальної служби Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, ПАТ «Донецькоблгаз». Наказом № 342/к від 30.06.2015 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України , що підтверджується копією трудової книжки. Станом на 06.11.2018 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» має заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON], яка складає 8227,63 грн., що підтверджується довідкою. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих до позовної заяви документів, оскільки їх недійсність нічим неспростована, а отже суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідачем не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі при звільненні. Тому суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 8227,63 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати: 1)На професійну правничу допомогу. 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи 29 жовтня 2018 року між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат [PERSON] відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу [PERSON] у справі про стягнення заробітної плати. . Крім того, позивачем до позовної заяви надано квитанцію від 29.10.2018 року про сплату ним гонорару адвокату [PERSON] за веденням справи про стягнення заробітної плати. Однак, суд не бере до уваги зазначену квитанцію, оскільки, квитанція не містить посилання на те кто саме сплатив дані гроші, за які послуги, квитанція містить в собі дату, в графі найменування послуг зазначено 1000 грн., та навпроти графи представник прізвище [PERSON] з особистим підписом. Таким чином, взагалі відсутні підстави вважати, що дана квитанція свідчить про те , що саме позивачем сплачено зазначені кошти, а також те, що вони сплачені саме за послуги на правничу допомогу, та відсутнє посилання за яким договором було надано такі послуги. Враховуючи те, що в даній справі позивач та його представник [PERSON] який діє на підставі договору від 29.10.2018 року, особистої участі у справі не приймали, то його участь у справі не можна вважати наданням професійної правничої допомоги в розумінні ст.137 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано суду належних чином оформлених доказів про надання правничої допомоги, зокрема акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн. За вказаних підстав вищевказані вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 704,80 грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частини присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial