Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до суду, з вимогами стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 15554 гривень 15 копійок, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного вирішення не заперечував, про що склав відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання. За наявності умов, передбачених ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим допустити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши наявні обставини та оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 13 лютого 2014 року між автомобілем «Міцубісі», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілем «ВАЗ 2107», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої, постановою Київського районного суду міста Одеси від 13 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вказаному адміністративному правопорушенні. Відповідно до звіту № 167/14 про визначення розміру матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Міцубісі», д/н [NUMBER], сума відновлюваного ремонту транспортного засобу становить 57715 гривень 93 копійок, ринкова вартість до дорожньо-транспортної пригоди дорівнює 23340гривень 15 копійок, утилізаційна вартість транспортного засобу складає суму в розмірі 9016 гривень 00 копійок. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В даному випадку автомобіль «Міцубісі», д/н [NUMBER], вважається фізично знищеним , так як його ремонт є економічно не обґрунтованим по співвідношенню із ринкової вартістю. [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, для отримання страхового відшкодування. На виконання п. 41.1. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ сплатило потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 14324 гривень 15 копійок, про що свідчить платіжне доручення № 6902 від 04 серпня 2014 року. Також, МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі в розмірі 1230 гривень 00 копійок, про що свідчить платіжне доручення № 6636 від 01 липня 2014 року. За положеннями п. 38.2.1. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 05 серпня 2014 року МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому. На час розгляду справи, належних та допустимих доказів виконання відповідачем свого обов'язку перед позивачем, суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права юридичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Outcome: approved