Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Корнинська сільської ради Рівненського району Рівненської області звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0012 га, яка є суміжною з земельною ділянкою кадастровий номер 5624685900:02:004:0685, та розташована с. Колоденка Рівненського району Рівненської області, та привести її у попередній стан шляхом знесення кам`яного паркану. Згідно доводів позовної заяви позивач вказує, що відповідачем незаконно використовується земельна ділянка орієнтовною площею 0,0012 га, шляхом огородження кам`яним парканом (блоки), яка відноситься до земель запасу комунальної власності. Вказані обставини свідчать про порушення вимог земельного законодавства, а саме ст. 125, 126 Земельного кодексу України та кваліфікуються, як самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності площею 0,0012 га. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.11.2020 р. задоволено клопотання відповідача, та витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області оригінали наступних документів: свідоцтво на право власності (серія [NUMBER] ) на нерухоме майно від 31.07.2015 р.; договір купівлі- продажу, посвідчений 27.01.2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрованого в реєстрі за № 73; акт обстеження будівництва та присадибної ділянки по [ADDRESS] ; акт обстеження земельної ділянки № 488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р., акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 488-ДК/534/АП/09/01/-18 від 24.05.2018 р., протокол про адміністративне правопорушення № 488-ДК/0000353/А/07/01/-18 від 17.07.2018 р., постанову про накладення адміністративного стягнення № 488-ДК/0000353/ПО/08/01/-18 від 20.07.2018 р., припис № 488-ДК/434/Пр/03/01/-18 від 20.07.2018 р., претензію № 0-17-0.4-1104/90-18 від 25.07.2018 р. Тією ж ухвалою у справі призначено судову земельно-технічної експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є порушення меж земельної ділянки з кадастровим номером 5624685900:02:004:0685 та суміжних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою? чи існує факт самовільного зайняття власником земельної ділянки з кадастровим номером 5624685900:02:004:0685 0,0012 га земельної ділянки загального призначення в [ADDRESS] , та яка площа такого зайняття? Провадження у справі у зв`язку із призначенням відповідної експертизи зупинене. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 06.01.2021 р. справу передано на розгляд іншому складу суду, під головуванням судді Красовського О.О. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 25.05.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та повторно витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області оригінали документів, перелічені до витребування згідно ухвали суду від 04.11.2020 р. В судовому засіданні представником позивача надано пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково представник вказав на очевидну протиправність дії відповідачки щодо незаконного користування земельною ділянкою, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка з позовними вимогами не погодилась, про що до суду було подано відзив на позовну заяву, та заперечення. В судовому засіданні представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що з наданих позивачем документів неможливо чітко встановити, яка саме площа земельної ділянки незаконно використовується відповідачкою, її конфігурацію, тощо. Зауважив, що до суду не надано жодного технічного звіту чи висновку експерта, який би підтверджував викладені позивачем обставини. Заслухавши пояснення учасників процесу; дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено судом, у матеріалах справи наявні копії актів №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р. про результати проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] ( [ADDRESS] ) та акту обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р., складених старшим державним інспектором у сфері державного контрою за використання та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Герасимчуком А.В. Зі змісту даних актів слідує, що в результаті перевірки встановлено, що відповідно до даних Державного земельного кадастру земельна ділянка прощею 0,01 га (кадастровий номер 5624685900:02:004:0685) перебуває у власності громадянки [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В ході перевірки встановлено що, окрім зазначеної вище земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідачки, фактично нею використовується ще й земельна ділянка орієнтованою площею 0,0012 га шляхом огородження парканом (блоки), що відноситься до земель запасу комунальної власності. До даних актів додано лише копію схематичного зображення (топографічної зйомки) місцевості, складеної землевпорядником [PERSON] , на якій міститься схематичне зображення земельної ділянки кадастровий номер 5624685900:02:004:0685 та нібито самовільно зайнятої ділянки земельної ділянки із геометричними розмірами 1.6 м довжини та 6.16 м ширини. Як вбачається із представлених до суду копій актів №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р., про результати проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] ( [ADDRESS] ) та акту обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р., обстеження земельної ділянки, їх оформлення відбувалося за участі старшого державного інспектора ГУ Держгеокадастру у Рівненській області [PERSON], голови Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області [PERSON], та у присутності [PERSON] , [PERSON] . Відомості же про присутність під час огляду земельної ділянки та складання акту її обстеження землевпорядника [PERSON] у таких актах відсутні. Як вбачається із позовної заяви, головним доказом самовільно зайнятої земельної ділянки в розумінні позивача є топографічна зйомка, виконана сертифікованим інженером- землевпорядником [PERSON] (що є додатком до Акту обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р.). Проте суд приходить до висновку, що такий доказ є неналежним та сумнівним, оскільки така топографічна зйомка не могла здійснюватися [PERSON] , в тому числі й у присутності самої [PERSON] , оскільки жодних відомостей про присутність [PERSON] під час обстеження земельних ділянок (акт №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р. про результати проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] та акт обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р.) не містять відомостей про присутність [PERSON] . Долучений письмовий доказ є нічим іншим, як орієнтованим схематичним зображенням земельної ділянки з ймовірним самовільним зайняттям земельної ділянки. Обрахуванн в даному схематичному плані є орієнтованими та не можуть нести доказової цінності через неточність зазначених у них даних. Варто вказати, що підтвердженням здійснення такої топографічної зйомки може слугувати технічний звіт, який є завершальною стадією топографо-геодезичних робіт. Проте такий звіт позивачем до матеріалів справи не надано. Окрім того дане схематичне зображення земельної ділянки відповідачки не прикріплене до будь яких межових знаків, а тому не може бути доказом самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки неможливо встановити чи дійсно відповідачка вийшла за межі власної земельної ділянки та побудувала огорожу на іншій земельній ділянці. В свою чергу, суд ставить під сумнів обрахунок площі нібито самовільно зайнятої земельної ділянки, що міститься у такому схематичному зображенні (топографічній зйомці). А саме, позивач зазначає, що площа самовільно зайнятої ділянки сягає 0,0012 га. Проте, з огляду на позначення, вказані на схематичному зображенні, поданому позивачем, довжина ділянки дорівнює 1,6 м, ширина земельної ділянки дорівнює 6,16 м. Визначивши ймовірну площу шляхом множення довжини на ширину отримуємо результат 9,856 м2 (0,0009856 га) взамін заявлених позивачем 0,0012 га. Окрім того, згідно наданих копії актів №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р. про результати проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] та акту обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р. вбачається, що незважаючи на присутність [PERSON] , [PERSON] останні відмовилися їх підписувати, про що до таких актів внесено запис в графі підпису «відмовляються», у зв`язку із цим копію цих актів відправлено поштою. Разом з тим до суду не було представлено жодних актів про відмову від підписання вищезазначеними особами наведених актів перевірки та обстеження земельної ділянки, у яких комісія зафіксувала би таку відмову від підпису. Як вбачається із відзиву відповідачки, вона повідомила, що була відсутня під час складання таких актів, і про складання актів їй стало відомо лише згодом, коли вона отримала їх копії відповідним поштовим відправленням. Будь-яких осіб, які здійснювали обміри її земельної ділянки та суміжних, остання не спостерігала. А тому відповідачкою поставлено під сумнів достовірність представлених позивачем до суду копій актів №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р. та №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р. При цьому, аналізуючи зміст зазначених актів та доводи сторін суд приходить до висновку, що відповідачка не була присутньою при складанні поданих актів, про що свідчить відсутність її підпису на таких актах, та відсутність акту про відмову від підпису чи інших фото/ відео доказів її присутності. Вказане підтверджується й тим, що до суду не було представлено жодних доказів повідомлення відповідачки про дату та час проведення відповідної перевірки й огляду її земельної ділянки чи суміжних земельних ділянок. В той же час, відповідно до абз. 6 та 8 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель наділені повноваженнями викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України та проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України. Системний аналіз вище наведених положень законодавства в розрізі представлених доказів, дає підстави дійти до висновку, що представники ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області знехтували правом відповідачки бути присутньою під час проведення такої перевірки, та жодним чином не зафіксували виявлені порушення з використанням фотографування чи відео зйомки місцевості. Також не запросили у встановленому законом порядку надати відповідні пояснення чи покази з приводу виявлених порушень. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відтак проаналізувавши докази, надані позивачем до позовної заяви та враховуючи вищезазначені норми законодавства суд вважає, що позивач не довів того, що відповідачка, побудувавши огорожу, вийшла за межі власної земельної ділянки, оскільки жодних геодезичних замірів меж земельної ділянки з прив`язкою до межових знаків а ні позивачем, а ні ГУ Держгеокадстру у Рівненській області суду не представлено; жодних висновків експертів, технічних звітів з даного питання сторонами також не надано. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що 0,0012 га земельної ділянки - це саме земля загального користування, а не приватна власність відповідачки чи інших осіб. Такої ж позиції притримався й Верховний Суд у цивільній справі № 301/854/17, постанова від 11.04.2019 р. Так, Верховний Суд вказав, що «…пред`являючи позов, сільська рада виходила з того, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку загального користування (частину дороги) завширшки 4 м у кінці земельної ділянки, якою він користується, на проїзній частині встановив огорожу, чим створив перешкоди для руху автомобілів. На виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, рівності їх прав щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, доведення тих обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач під час розгляду справи не обґрунтував та не довів підстав, з яких позов пред`явлено про звільнення та повернення відповідачем земельної ділянки площею саме 0,0513 га, тобто на 0,0474 га більше, ніж установлено під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства - 0,0039 га, не доведено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,0513 га, не конкретизовано її місцезнаходження з посиланням на лінійні параметри (площі, меж, конфігурації, розташування), не доведено факту наявності на зайнятій земельній ділянці дороги із відповідними лінійними параметрами в межах населеного пункту в розумінні ст. 1, 5, 16, 18 Закону України від 08.09.2005 № 2862-IV «Про автомобільні дороги» та факту зайняття цієї дороги відповідачем. Подані позивачем докази, покладені ним в основу позовних вимог про звільнення земельної ділянки площею 0,0513 га, не можуть бути підставою для задоволення позову відповідно до визначеного ним предмета позову і сформульованих вимог, оскільки зазначені докази стосуються земельної ділянки площею 0,0039 га, точне розташування, конфігурація, межі якої також не визначені. При цьому позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що на цій земельній ділянці (0,0039 га) знаходиться визначена у встановленому законом порядку дорога загального користування, вулиця, проїзд чи інша лінійна інженерна споруда із конкретно визначеними параметрами, з відображенням відповідного об`єкта в технічній документації щодо території населеного пункту. Отже, позивачем не доведено існування предмета, стосовно якого заявлений позов, зокрема факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0513 га із її точними параметрами як частини земної поверхні (розташування, площа, межі, конфігурація)». З наведеного суд приходить до висновку, що предметом доказування у справах про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок в обов`язковому порядку входять такі факти, як: належність земельної ділянки, яка самовільно зайнята відповідачем, органу місцевого самоврядування, фактичне користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, як особою, яка не має передбачених законодавством прав на зазначену земельну ділянку (з урахуванням особливостей: наявності в особи права на отримання ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів щодо оформлення такого права, але відсутність на момент перевірки дотримання вимог законодавства у сфері земельних відносин відповідних документів). Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідачкою в позасудовому порядку вживаються спроби мирного врегулювання спірних відносин шляхом оформлення прав користування на суміжну земельну ділянку, про що свідчить відповідна заява, адресована Корнинській сільській раді Рівненського району Рівненської області. Проте, станом на час розгляду справи, згідно пояснень представника позивача, така заява відповідачки позивачем не розглянута. Таким чином суд приходить висновку, що жодної із обставин, щодо обов`язковості доведення яких звертає увагу Верховний Суд у своїй постанові, позивачем доведено не було, натомість позовні вимоги не є конкретизованими та містять неоднакове тлумачення. Так, позовна вимога щодо «звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею 0,0012 га, яка є суміжною з земельною ділянкою кадастровий номер 5624685900:02:004:0685…» не несе за собою конкретного, точного місця розташування такої ділянки, яку варто звільнити у разі задоволення позовних вимог, оскільки вказана земельна ділянка є кутовою і, щонайменше, з двох сторін суміжною до земель загального призначення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. При цьому з огляду на те, що відповідачкою висунуті ґрунтовні зауваження та поставлено під сумнів достовірність копій актів №488-ДК/534/АП/09/01-18 від 24.05.2018 р. про результати проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] та обстеження земельної ділянки №488-ДК/246/АО/10/01/-18 від 24.05.2018 р. та копії топографічної схеми, що додавалася до таких актів, то судом не можуть бути взяті до уваги представлені позивачем копії в якості допустимих доказів, оскільки, а ні позивачем, ані ГУ Держгеокадастру у Рівненській області для суду, незважаючи на прийняття декількох ухвал про їх витребування, так і не було представлено відповідних їх оригіналів. Окрім того, сплата відповідачкою штрафу не свідчить про визнання її вини та не доводить порушення відповідачкою ЗК України. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.07.2019 року у справі № 757/2757/16-а. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і у даному випадку вони покладаються на позивача.

Outcome: dismissed