Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі 19 липня 2018 року за усним договором позики передав позичальниці [PERSON] у власність 500 (п`ятсот) доларів США. При фактичному одержанні вказаної грошової суми відповідачкою була надана розписка від 19.07.2018., заповнена та підписана нею особисто. Крім того, за цим договором відповідачка зобов`язалася сплачувати позикодавцю щомісячно відсотки в розмірі 70 (сімдесят) доларів США за кожні 30 календарних днів до тих пір, поки вона не погасить борг у повній мірі. Ці зобов`язання позичальниці були зафіксовані у наданій нею розписці. Таким чином, між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики. Починаючи з дня отримання позики (19.07.2018) і по даний час відповідачка ще не сплачувала позивачу відсотків та не повернула основної суми боргу за вказаним договором позики. 04 березня 2021 року позивач звернувся до позичальниці із письмовою вимогою про повернення боргу та відсотків, однак своїх зобов`язань боржниця так і не виконала. Згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з позовом (13.05.2021) 1 долар США складає 27,6318 грн. Таким чином, сума боргу відповідачки становить: 500 дол. США (13 815,90 грн) основної суми боргу; 2380 дол. США (65 763,68 грн) - проценти за договором позики за повних 34 періоди тривалістю по 30 к. д. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 14.05.2021 винесено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області 01.10.2008), шляхом арешту із забороною віджуження, на суму позовних вимог 79579 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 58 коп. 24.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач, просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, про що зазначив у поданих заявах (а.с. 31, 79). Відповідачка повідомлялася судом про час і місце розгляду справи, в тому числі двічі через оголошення на сайті, проте до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала (а.с. 50, 77). Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд, згідно ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 19 липня 2018 року [PERSON] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 01.10.2008 Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області, отримала від [PERSON] , 1987 року народження, в борг грошові кошти в розмірі 500 (п`ятсот) доларів США і зобов`язувалась сплачувати щомісячно відсотки в розмірі 70 доларів США до погашення боргу. Боргова розписка знаходиться у [PERSON] (а.с.6). 04 березня 2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] із письмовою вимогою про повернення боргу та відсотків, про що свідчить копія претензії та квитанція РД АТ «Укрпошта» (а.с.7, 8). Розрахунок заборгованості, поданий позивачем: згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з позовом (13.05.2021) 1 долар США складає 27,6318 грн; сума боргу становить: 500 дол. США (13 815,90 грн) основної суми боргу; 2380 дол. США (65 763,68 грн) - проценти за договором позики за повних 34 періоди тривалістю по 30 к. д. (а.с.9). IV. Норми права, які застосував суд. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками - ст. 1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором - ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана позиція також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідачкою жодних доказів на спростування доводів позивача, зазначених ним у позові або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано. Боргова розписка від 19.07.2018 підтверджує факт укладення договору позики, отже і отримання коштів [PERSON] від [PERSON] . Одночасно у [PERSON] виник обов`язок повернути ці кошти та відсотки за користування ними. Цей обов`язок відповідачкою не виконано, бо оригінал боргової розписки знаходиться у позивача по справі. Тому з сукупності вказаних підстав суд робить висновок про задоволення позову та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 13815,90 грн. (еквівалентно 500 доларів США) та 65793,68 грн відсотків (еквівалентних 2380 доларів США). Оскільки позово задоволено, то згідно ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн та 454 грн за подачу заяви про забезпечення позову, необхідно стягнути на його користь з відповідачки (а.с.10, 17) .

Outcome: approved