Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про встановлення факту, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є донькою [PERSON] , визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] (а.с.1-5). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що після смерті свого батька та матері стала спадкоємцем спадкового майна - житлового будинку [ADDRESS] . Проте, нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Зазначає, що спірний будинок побудувала прабабуся [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла її донька [PERSON] , бабуся позивача, так як постійно проживала в даному будинку та була в ньому зареєстрована. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.У зв`язку з тим, що відсутнє свідоцтво про народження бабусі [PERSON] виникає необхідність встановити факт родинних відносин, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме оформлення спадкових прав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 15 березня 2021 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У встановлений строк від відповідача надійшов відзив (а.с.76-80) у якому зазначено, що встановити фактично право власності на даний житловий будинок за померлими особами не вбачається можливим, оскільки не надано жодного правовстановлюючого документу. Крім того, позивач не підтвердив факт належного права щодо земельної ділянки, де розміщується спірний будинок, а також позивачем не доведено, що вказаний житловий будинок побудований за кошти спадкодавця. Вважають неправомірними вимоги до Чернігівської міської ради, як відповідача у справі. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити. Позивач доповнила, що житловий будинок був збудований прабабусею [PERSON] ще до війни. Про це дізналася з розповідей бабусі. Після війни на даний житловий будинок була заведена домова книга, куди вносились відомості про всіх осіб, що були зареєстрованими та проживали в даному житловому будинку. Свідоцтво про народження бабусі [PERSON] не збереглося, тому просить встановити факт родинних відносин. Після перерви у судове засідання позивач та її представник не прибули, від представника надійшла заява про продовження розгляду справи без їх участі, позов підтримують. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяви про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог. Доповнила, що позивач не надав документи, що підтверджують його право власності на житловий будинок, а тому відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, є самочинним будівництвом. До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічногозасобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Відповідно домової книги [PERSON] була зареєстрована та проживала у житловому будинку [ADDRESS] . У вказаній книзі зазначено, що [PERSON] є власником будинку (а.с.25-35). Згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих №788 від 10 серпня 1960 року перейменовано вулицю 2-га Залізнична на вулицю Кропивницького (а.с.43-44). Також з рішення виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих №426 від 25 серпня 1965 року про впорядкування найменувань та нумерації будинків окремих вулиць міста Чернігова вбачається, що змінено номер будинку по [ADDRESS] , зокрема №49 на [ADDRESS] , у якому мешкала [PERSON] (а.с.190-193). Згідно запису акта про смерть №95 [INFO] померла [PERSON] . Свідоцтво про смерть видано [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.134). Відповідно інформації Державного архіву Чернігівської області від 04.01.2021, у книзі реєстрації первинних актових записів про народження по Редьківській сільраді Любецького (на даний час Ріпкинського) району Чернігівської області за 1937 рік актового запису про народження [PERSON] немає (а.с.36). 09 вересня 1953 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.38). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.39). У подальшому, [INFO] померла [PERSON] (а.с.37). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.40). [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.21) та у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18). [INFO] помер [PERSON] (а.с.17). Після його смерті зареєстровано спадкову справу №448/2020 (а.с.19, 68-74).Із заявою про прийняття спадщини звернулася донька [PERSON] . Між тим, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.61). Із заявою про прийняття спадщини звернулася донька [PERSON] , було заведено спадкову справу №449/2020 (а.с.61-67). Проте, державний нотаріус Другої Чернігівської державної нотаріальної контори постановою від 14.08.2020 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у зв`язку з тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності на вказаний будинок (а.с.24, 66зв, 73зв). Відповідно відомостей домової книги по [ADDRESS] , в ньому проживали у певний період часу [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.25 зв, 30зв, 31 зв). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №21124 від 03.11.2020 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1820 від 24.07.2020 станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.45). Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.46, 145-146). Згідно відомостей Управління земельних ресурсів від 07.05.2021 року Чернігівською міською радою не приймалось рішення про передачу у власність (користування) земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.99). Також, згідно інформації Управління земельних ресурсів від 21.12.2021 рішенням Чернігівської міської ради не надавалось право на земельну ділянку по [ADDRESS] . Чернігівською міською радою не приймались рішення про передачу у власність земельних ділянок [PERSON] в м. Чернігові (а.с.204). Згідно інформації з Державного архіву Чернігівської області від 06.05.2021 року, протоколи засідань і рішення виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих за 1940-1941 роки на зберігання до архіву не надходили (а.с.117). Відповідно технічного паспорту на садибний будинок по [ADDRESS] , рік забудови житлового будинку А-1, прибудови а-1 та ганку а1-1941 (а.с.47-49). Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 243 785,00 грн, що підтверджується звітом ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» (а.с.16). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до п. 2 постанови ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд виходить з вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України за якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт родинних стосунків, за встановленням якого звертається [PERSON] має юридичне значення, оскільки ступінь спорідненості визначає право спадкування. Відсутність свідоцтва про народження, перешкоджають встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та донькою, а відповідно прабабусею та бабусею заявниці, та робить неможливим заявнику реалізувати своє право на спадщину. У судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту родинних стосунків, що померла [PERSON] є донькою померлої [PERSON] . Даний факт інакше як у судовому порядку не може бути встановлено, а отже вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. Щодо позовних вимог у частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами суд дійшов до наступного. За правовою позицією Верховного Суду України викладеній у цивільній справі №6-138цс13 від 18 грудня 2013 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно достатті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 статті 529 ЦК Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частинами першою та другою ст. 549ЦК Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину і відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 3 зазначеного Закону України речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Відповідно достатті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 №127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127). Згідно п.42 Порядку (в редакції від 06.03.2020), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Спірний житловий будинок побудований у 1941 році, тобто до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію. З моменту завершення будівництва житлового будинку [ADDRESS] за життя [PERSON] набула статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Посилання представника відповідача на інформацію, яка зазначена у листах Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради про те, що Чернігівською міською радою не приймалось рішення про передачу у власність (користування) земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.99, 204) судом не приймається до уваги, оскільки інформація зазначена з моменту створення Управління земельних ресурсів при Чернігівській міській раді, тобто з 1992 року. Відомостей про відсутність прийнятих відповідними органами рішень про надання у власність чи користування земельної ділянки за спірною адресою з моменту року забудови будинку - 1941 матеріали справи не містять. Отже, даний будинок входить до складу спадщини. Після смерті [PERSON] , у подальшому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління домоволодінням, оскільки мешкали за вищевказаною адресою на час смерті спадкодавця. Позивачка також прийняла спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори відповідних заяв, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на будинок в нотаріальній конторі позбавлена можливості. Спір про право власності на будинок підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на будинок не порушує права та законні інтереси інших осіб. Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] V. Розподіл судових витрат. Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим, суд не стягує з відповідача судові витрати на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved