Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чернігівавтотранс» про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 21.08.2014 року, а також просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі (т.1 а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує вимоги тим, що 21.08.2014 року між ТОВ «Чернігівтранс» та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 280 000 грн. Останній зобов'язався повернути кредит через три роки. Вказав, що сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передавання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти. Зазначив, що коштів за договором позики не отримував, а також документів на отримання коштів не підписував. Також, зазначив, що 17.08.2014 року він скоїв ДТП, керуючи транспортним засобом, що належить ТОВ «Чернігівтранс». Автомобіль був пошкоджений за що директор ТОВ «Чернігівтранс» вимагав кошти і вимусив підписати договір позики, як гарантія виплати коштів за пошкоджений автомобіль. За вказаних обставин, у відповідності до положень ст..ст. 638, 640, 203, 215 ЦК України вважає даний договір недійсним. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 30.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (в редакції ЦПК України від 2004 року). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.02.2017 року за клопотанням позивача проведено заміну неналежного відповідача ТОВ «Чернігівавтотранс» на належного ТОВ «Чернігівтранс». Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.04.2017 року по справі призначено почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 15 листопада 2017 року по справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 11.12.2018 року провадження по справі поновлено та у зв'язку із набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалами суду від 15.01.2019 року, від 18.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача та представника позивача про призначення повторної комісійної судово- почеркознавчої експертизи. Позивач та представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, стягнути понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON]. доповнив, що позивач підписував видатковий касовий ордер. Підпис у ордері [PERSON] ставив на багажнику автомобіля марки «Chevrolet» брудними руками, намагаючись поставити так підпис аби не забруднити папір. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що позивач з 06.08.2014 року по 12.02.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді водія - експедитора (т.1 а.с.35,36,87). 17.08.2014 року сталася ДТП, винним у якій визнано позивача [PERSON] Даний факт підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.10.2014 року (т.1 а.с.5-6). 21 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Чернігівтранс» із заявою про надання безвідсоткової позики в сумі 280 000 грн (т.1 а.с.38). Директором ТОВ «Чернігівтранс» 21.08.2014 року видано наказ № 10 про видачу водію-експедитору [PERSON] з каси підприємства безвідсоткову позику в сумі 280 000 грн та укладання договору позики грошових коштів (т.1 а.с.39). 21 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівтранс» і [PERSON], який працював водієм - експедитором в Товаристві, був укладений договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у власність грошові кошти в сумі 280 000 грн та зобов'язувався повернути їх позикодавцю в порядку, передбаченому цим Договором, але в будь - якому випадку до закінчення строку позики, обумовленого пунктом 3 Договору. Позикодавець зобов'язувався надати позику протягом календарного дня з моменту підписання цього Договору шляхом видачі готівки з каси підприємства за видатковим ордером (т.1 а.с.7-8). Відповідно до п.2.2 договору позика надається шляхом видачі готівкою з каси підприємства за видатковим ордером. Належність підписів у заяві та договорі від 21.08.2014 року позивачем не оспорюється. Згідно видаткового касового ордеру вказана сума позики була отримана позичальником 21 серпня 2014 року (т.1 а.с.40). Як вбачається із виписки по рахунку та копії меморіального ордеру, 10.07.2015 року [PERSON] сплатив 1 000 грн в рахунок повернення позики, а 12.06.2015 року - 2 500 грн (т.1 а.с.41,42). Згідно висновку експерта за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 31.08.2017 року №2292-2294/17-24 досліджуваний підпис у графі «Одержав» та у графі «Підпис одержувача» в видатковому касовому ордері від 21.08.2014 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (т.1 а.с.127-139). В судовому засіданні експерт [PERSON] роз'яснила, що при проведенні експертизи вона враховує всі обставини, які зазначені в матеріалах справи. При проведенні експертизи використовувала Методику при дослідженні підпису та іншу літературу. Зазначила, що у зразках на видатковому касовому ордері було встановлено 3 збіжностей, а також 6 (шість) розбіжностей. У загальній сукупності вони для неї були суттєві. Збігаючи фактори це не означає, що підписи виконані з наслідуванням. Вказала, що при дослідженні встановлює загальні ознаки кожного підпису. Збігаючи фактори проявилися у повільному темпі виконання підпису. Вважає, що у будь-яких обставинах підпис у особи буде таким же. Зразків підпису для проведення експертизи було достатньо. Експерт [PERSON] вказала, що помилково на заяві про надання позики від 21.08.2014 року підпис не досліджувався, однак при дослідженні підпису у видатковому касовому ордері від 21.08.2014 року використовувався як вільний зразок підпису на заяві про надання позики від 21.08.2014 року. Згідно висновку експертів за результатами проведення додаткової судово - почеркознавчої експертизи №25024/17-32/12781 від 29.11.2018 року підписи від імені [PERSON], що містяться: між рукописними записами «вісімдесят» та «тисяч» у рядку «Одержав» у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року / на видачу позики [PERSON] в сумі 280 000 грн/; в графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року/ на видачу позики [PERSON] в сумі 280 000 грн/ ліворуч від друкованого запису «[PERSON].» у заяві від 21.08.2014 року, складений від імені [PERSON] на ім'я директора ТОВ «Чернігівтранс» [PERSON]/ про надання позики/, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів самим [PERSON] Рукописний запис «Двісті вісімдесят тисяч», що розміщений у рядку «Одержав» у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року (на видачу позики [PERSON] в сумі 280 000 грн), виконаний самим [PERSON] Підпис від імені [PERSON], що міститься між рукописними записами «вісімдесят» та «тисяч» у рядку «Одержав» у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року виконаний самим [PERSON] Підпис від імені [PERSON], що міститься в графі «Підпис одержувача» у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року виконаний самим [PERSON] Підпис від імені [PERSON], що міститься ліворуч від друкованого запису «[PERSON].» у заяві від 2.08.2014 року, складений від імені [PERSON] на ім'я директора ТОВ «Чернігівтранс» [PERSON] (про надання позики), виконаний самим [PERSON] (т.2 а.с.45-76). 18 березня 2019 року експерти Чепак В.М., Чередниченко О.С. та Куріпко К.П. надали роз'яснення щодо висновку експертів від 29.11.2018 року та повідомили, що при проведенні експертизи вони керувались Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року та Методикою дослідження підписів. Зазначили, що оскільки при проведенні експертизи використовувався більший обсяг порівняльного матеріалу та на дослідження надано два документи, тому процесуальне визначення даної експертизи змінено з повторної на додаткову. В результаті проведення дослідження було встановлено 2 розбіжностей при наявності 20 збіжностей. Встановлені розбіжності не є суттєвими, на позитивний висновок експертів про тотожність не впливають та можуть пояснюватися природною варіаційністю почерку [PERSON], що не проявилися у наданих зразках, та як зовнішніми та і внутрішніми умовами виконання досліджуваного рукописного запису. Всі експертизи дійшли однозначного висновку щодо досліджуваного документу видаткового касового ордеру, а тому окремих думок не було. Також вказали, що до їх компетенції не віднесено надання роз'яснень та оцінювань висновку експерта [PERSON] В судовому засіданні 23.10.2017 року допитаний, як свідок [PERSON] показав, що є керівником ТОВ «Чернігівтранс». В серпні 2014 року [PERSON] поїхав у відрядження, через декілька днів він дізнався, що [PERSON] потрапив у ДТП. По дорозі додому [PERSON] попросив у борг кошти. Він не цікавився на які цілі йому потрібні кошти, але надав їх за умови, якщо його мати, яка має майно, виступить його поручителем. Зі згоди матері вони склали договір позики на суму 280 000 грн, після чого на зупинці по вул. Любецькій у присутності його дружини та [PERSON] були передані кошти. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частин другої-п'ятої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Позивач просить визнати договір позики від 21.08.2014 року недійсним на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, ч.5 ст. 203 ЦК України, оскільки коштів за договором позики не отримував, а також документів на отримання коштів не підписував, тому вказаний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 31.08.2017 року №2292-2294/17-24, оскільки при дослідженні підпису у видатковому касовому ордері від 21.08.2014 року використовувався як вільний зразок підпису на заяві про надання позики від 21.08.2014 року, хоча об'єктом дослідження був і підпис на вказаній заяві, а тому підпис на заяві про надання позики від 21.08.2014 року не повинен використовуватись як вільний. Також, експерт не дослідив підпис на заяві про надання позики від 21.08.2014 року, не зазначив у ілюстраціях в дослідницькій частині експертизи які саме використовувались при дослідженні порівняльні зразки. Зазначені обставини викликають сумніви в його правильності. Разом з тим, висновок експертів за результатами проведення додаткової судово - почеркознавчої експертизи №25024/17-32/12781 від 29.11.2018 року судом визнано обґрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи та не викликає сумніву щодо його правильності, а тому є належним та допустимим доказом у справі у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України. Отже, відповідно до вказаного висновку експертів від 29.11.2018 року підписи та рукописний запис від імені [PERSON] у видатковому касовому ордері ТОВ «Чернігівтранс» від 21.08.2014 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів самим [PERSON] В судовому засіданні позивачем та його представниками не доведено, що позивач не отримував кошти в сумі 280 000 грн за договором позики. Позивачем та його представниками не спростований і факт погашення коштів за договором позики в сумі 1000 грн та 2 500 грн (т.1 а.с.41,42). Разом з тим, відповідачем на підтвердження укладення договору позики представлений видатковий касовий ордер від 21.08.2014 року, який відповідно ст.ст. 77-78 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до приписів ч.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, а тому судовий збір, сплату якого позивачу відстрочено згідно ухвали від 30.11.2016 року (т.1 а.с.19-20), в сумі 551 грн 20 коп підлягає стягненню з позивача. Також, позивачем понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 1 584 грн (т.1 а.с.169), які відповідно до положень ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню у зв'язку з відмовою у позові. На підставі викладеного та

Outcome: approved