Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Дзержинського міського суду Донецької області 19 червня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору дарування від 01 березня 2005 року, засвідченого приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області Іваненком А.М. вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] У вказаній квартирі зареєстрований чоловік та син позивача - відповідач [PERSON], який з 2009 року у вказаному будинку фактично не проживає та виїхав за межі України на постійне проживання до Російської Федерації. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаному будинку, позбавлена права оформити пільги на оплату комунальних послуг, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS] ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 06 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов, заперечення з приводу розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, на адресу суду не направив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилається позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 01 березня 2005 року, засвідченого приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області Іваненком А.М., [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованому у житловому приміщенні осіб №6298 від 15.06.2018, виданою Військово-цивільною адміністрацією м. Торецьк Донецької області, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до акту від 15.06.2018 за вих.№325, складеного головою вуличного комітету Ходаревим М.Ф. в присутності трьох свідків (сусідів), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не мешкає там з 2009 року, у зв`язку з виїздом до РФ (а.с.5). V. Оцінка суду. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. VІ. Оцінка аргументів сторін. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд доходить висновку, що в своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту житлових прав та права власності позивача. VІІ. Норми права, що застосовує суд та мотиви їх застосування. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS], знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є сином позивача, без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом встановлено, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. VIII. Питання про розподіл судових витрат. Позивач, відповідно до заяви не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі.

Outcome: approved