Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У січні 2021 року [PERSON] , діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав дитини. Свою позовну заяву мотивує тим, що малолітня [PERSON] є рідною сестрою його дружини [PERSON] , тривалий час проживає в їхній родині. Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , а її батько [PERSON] проживає окремо, не бере участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її навчанням, життям та здоров`ям, не відвідує батьківські збори, протягом чотирьох років не бере участі у її матеріальному забезпеченні, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітня [PERSON] повністю знаходиться на їхньому з дружиною утриманні, вони займаються її вихованням та навчанням, піклуються про її життя та здоров`я, тобто фактично виконують по відношенню до неї батьківські обов`язки. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з останнього на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2021 року цивільну справу за вказаною позовною заявою передано за підсудністю до Менського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 02 квітня 2021 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2021 року за клопотанням позивача у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Новозаводську районну у місті Чернігові раду, як орган опіки та піклування, витребувано висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , підготовче засідання відкладено на 05 травня 2021 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2021 року за клопотанням представника третьої особи - управління (служби) у справах дітей підготовче засідання відкладено на 20 травня 2021 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2021 року за заявою позивача позовну заяву до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення аліментів залишено без розгляду. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що малолітня [PERSON] є рідною молодшою сестрою його дружини, після смерті матері дитина з п`ятимісячного віку проживає разом з ними, батько в той час був не в змозі її виховувати та не заперечував проти цього. Малолітня [PERSON] постійно проживає у їхній сім`ї, він (позивач) та його дружина займаються вихованням дитини, дівчинка з народження вважає їх своїми батьками, відповідач наміру забрати дитину та виховувати не проявляє, не цікавиться її життям та здоров`ям, навчанням, не спілкується з нею, матеріальної допомоги на її утримання не надає, тобто свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки, до того ж надав нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилися. Представник управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Враховуючи, що відповідач надав письмову заяву про визнання позову, суд відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 04 грудня 2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (арк.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 15 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області, [INFO] в с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] (арк.с.8). З довідки, виданої виконкомом Перепільчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 06 грудня 2020 року, вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , проте за вказаною адресою не проживає (арк.с.11). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] фактично проживає в родині [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 09 грудня 2020 року, виданою Чернігівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №43 Чернігівської міської ради Чернігівської області, батько малолітньої [PERSON] не бере участі у вихованні та навчанні дитини, у її шкільному житті, не цікавиться її досягненнями і невдачами, жодного разу не відвідував батьківські збори (арк.с.10). Відповідно до довідки №3 від 08 грудня 2020 року, виданої директором комунального клубного закладу «Палац культури художньої творчості дітей, юнацтва та молоді» Чернігівської міської ради [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2018 року навчається в студії повітряно спортивного еквілібру та акробатики «Олімпія», де за час навчання її батько жодного разу не з`являвся до студії та не цікавився особливостями її навчання, вихованням дитини займаються [PERSON] та [PERSON] , які піклуються про неї, забезпечують всім необхідним спорядженням для занять, здійснюють оплату за навчання, приводять її на тренування та забирають після них, постійно цікавляться її успіхами і сприяють повноцінному гармонійному розвитку дитини (арк.с.9). Як вбачається із заяви [PERSON] , яка 27 листопада 2020 року посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В. та зареєстрована в реєстрі за №6190, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає по [ADDRESS] , розуміє незворотність свого рішення та обізнаний із змістом ст.166 Сімейного кодексу України (арк.с.7). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чернігівської міської ради від 29 квітня 2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він не бере участі у її вихованні та навчанні, не цікавиться її життям, з 2011 року проживає окремо. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню своєї доньки [PERSON] , самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків з 2011 року проживає окремо від неї, не спілкується з нею тривалий час, не відвідує її, не цікавиться її життям та навчанням, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення батька від виховання дитини та, враховуючи позицію самого відповідача, який позовні вимоги визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини, приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . VI. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1984959596.1 від 20 січня 2021 року (арк.с.12). Оскільки відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на його користь 454 грн сплаченого судового збору. Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 5, 12, 13, 76-81, 89, 142, 200, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved