Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 03.01.2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять стягнути безспірно, солідарно з рахунків відповідачів на користь [PERSON] та [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. на кожного. Ухвалою від 08.01.2019 року провадження у справі відкрито. 08.02.2019 року до суду надана заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. 12.02.2019 року від прокуратури Одеської області до суду надійшов відзив. 18.02.2019 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позов. 17.04.2019 року до суду надана заява позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. 17.04.2019 року до суду надана заява представника прокуратури Одеської області про розгляд справи за відсутності, в якій також просить в задоволенні позову відмовити. До судового засідання 17.04.2019 року представник ГУНП в Одеській області не з`явився, повідомлявся належним чином. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивачі посилаються на те, що 18.01.2016 року до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області подано заяву про скоєне відносно родини позивача кримінальне правопорушення, проте до часу звернення до суду з даним позовом жодної слідчої-процесуальної дії за участі позивачів та їх родини не проведено. Позивачі зазначають про порушення строків досудового розслідування, в зв`язку з чим їм завдано моральної шкоди. У відзиві на позов представник Одеської обласної прокуратури посилається на те, що позивачами не підтверджено доказами наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, через що відсутні підстави для задоволення позову. Не підтверджено позивачами, якими діями або чим саме були спричинені моральні страждання, з яких позивачі виходили при встановленні компенсації у відшкодуванні моральної шкоди. Представник ГУНП в Одеській області у відзиві на позовну заяву посилається на те, що з позову [PERSON] та [PERSON] не вбачається, кому з позивачів та якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Приморського ВП спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для кожного позивача, з яких міркувань виходив кожен позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні докази на підтвердження розміру моральної шкоди. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 18.01.2016 року [PERSON] та її представником [PERSON] до Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області було подано заяву про скоєний злочин, в якій заявник просила почати досудове розслідування за дії, які мають ознаки складу злочину, передбаченому ч. 1 ст. 366 КК України у відношенні посадової особи Департаменту ДАБІ в Одеській області Рябоконь П.М. /а.с.5-6/. Судом досліджено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 18.01.2016 року зареєстроване кримінальне провадження 12016160500000546 щодо того, що посадові особи ДАБК в Одеській області видали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: [ADDRESS], в порушення норм діючого законодавства. /а.с.17/. 08.02.2016 року позивачем [PERSON] до СВ Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області було подане клопотання щодо призначення дати та часу допиту потерпілих [PERSON] та [PERSON] , а також щодо вчинення інших слідчих дій. /а.с.7/. 13.02.2019 року позивачем [PERSON] до Приморського районного суду м. Одеси подано скаргу про визнання рішення незаконним, скасування постанови, визнання бездіяльності слідчого та прокурора, відповідно до якої позивач просить: з підстав незаконності скасувати постанову слідчого СВ Приморського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області від 29.01.2016 року про закриття кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР №12016160500000546; визнати бездіяльність слідчого СВ Приморського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області, яка полягає в ігноруванні проведення досудового розслідування та повідомлення позивача про прийняте рішення по матеріалам досудового розслідування; визнати бездіяльність прокурора Одеської місцевої прокуратури №3, яка полягає в не скасуванні як незаконної постанови слідчого СВ, в незабезпеченні проведення досудового розслідування та не повідомлення про результат досудового розслідування; виділити та направити до слідчого комітету України матеріали у відношенні слідчого СВ та прокурора з факту приховування злочину; направити до слідчого комітету України матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР №12016160500000546 для проведення досудового розслідування /а.с.39/. На теперішній час доказів щодо результатів розгляду вказаної скарги суду не надано. Відповідно до постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 11.04.2019 року, винесеної прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 Острик О.В., постанову слідчого Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Шпитко О.В. від 29.01.2016 року про закриття кримінального провадження - скасовано та кримінальне провадження №12016160500000546 направити до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для організації подальшого розслідування. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що на теперішній час триває досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12016160500000546, оскільки постанову про закриття вказаного кримінального провадження скасовано ухвалою слідчого судді від 11.04.2019 року. В позовній заяві позивач посилається на те, що по вказаному кримінальному провадженню слідчим були порушені розумні строки досудового розслідування, чим позивачам було спричинено моральну шкоду, про відшкодування якої [PERSON] та [PERSON] звертаються до суду. Враховуючи, що предметом даного позову є саме відшкодування моральної шкоди, доказуванню підлягає факт наявності такої шкоди, протиправність діяння відповідачів, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненою шкодою, а також наявність вини в таких діях відповідачів. Проте з матеріалів справи вбачається, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України, які б свідчили про наявність моральної шкоди, та взагалі не зазначено, в чому саме на думку позивача в даному випадку моральна шкода полягає. Докази, надані позивачем [PERSON] до матеріалів справи, зводяться до доведення факту бездіяльності відповідачів щодо проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12016160500000546, що не доводить в повному обсязі тих обставин, встановлення яких необхідно при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №199/1478/17, а саме те, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed