Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Маючи намір займатись підприємницькою діяльністю [PERSON] почала підшукувати приміщення, яке було б для цього придатне. При цьому вона зясувала, що в с. Велика Киріївка по вул. Шевченка, 526 знаходиться нежитлова будівля ФАПу. Під час переговорів щодо можливості придбання даного приміщення вона зясувала, що власником даної будівлі та земельної ділянки, на якій вона розташована є житель с. Велика Киріївка [PERSON], який на її пропозицію погодився укласти договір купівлі - продажу вищевказаного майна, тому він звернувся до експертних установ з метою встановлення вартості даного майна, яке ним фактично не використовувалось. 26.08.2015 року вони уклали договір купівлі - продажу, відповідно до якого позивачка придбала у [PERSON] нежитлову будівлю фельдшерсько-акушерського пункуту загальною площею 261,3 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, які розташовані в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка, 526. На виконання даного договору [PERSON] передала відповідачеві грошові кошти в сумі 136518 грн., на що останній в присутності свідків, надав розписку про отримання грошей та передав їй технічну документацію на придбане приміщення та ключі від вхідних дверей. При цьому, 26.08.2015 року вони звернулись до нотаріуса з метою посвідчення даного договору нотаріально, однак отримали відмову в нотаріальному посвідченні даного договору з тих причин, що фактичне використання земельної ділянки не відповідає її цільовому призначенню визначеному в архівній копії державного акту оскільки у Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 452023 цільовим призначенням земельної ділянки вказано «для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд», однак фактично на даній ділянці розташована нежитлова будівля. Крім того, оригінал вищевказаного державного акту втрачено, про що опубліковано повідомлення у газеті «Бершадський край» № 22 (10482) від 05.06.2015 року та відповідно він вважається недійсним. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті надав на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесуза допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2012 року [PERSON] є власником нежитлового приміщення фельдшерсько-акушерського пункуту загальною площею 261,3 кв.м., що розташоване за адресою: Україна, Вінницька область, Бершадський район, с. Велика Киріївка, вул. Шевченка (Леніна), 526. 26.08.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу, відповідно до якого позивачка придбала у [PERSON] нежитлову будівлю фельдшерсько-акушерського пункуту загальною площею 261,3 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, які розташовані в с. Велика Киріївка Бершадського району Вінницької області вул. Шевченка, 526. На виконання даного договору [PERSON] передала відповідачеві грошові кошти в сумі 136518 грн., на що останній в присутності свідків, надав розписку про отримання грошей та передав їй технічну документацію на придбане приміщення та ключі від вхідних дверей. При цьому між сторонами відбулося повне виконання істотних умов договору, а саме: відповідач отримав оплату за договором та передав позивачеві всі документи на придбану нерухомість, позивач прийняв документи, оплатив вартість майна, фактично почав використовувати приміщення та проводити ремонтні роботи. Однак, при зверненні до нотаріуса для посвідчення вищевказаного договору, сторони отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що нотаріус відмовляє в посвідченні вказаного договору з тих підстав, що фактичне використання земельної ділянки не відповідає її цільовому призначенню визначеному в архівній копії державного акту оскільки у Державному акті про право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 452023 цільовим призначенням земельної ділянки вказано «для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд», однак фактично на даній ділянці розташована нежитлова будівля. Крім того, оригінал вищевказаного державного акту втрачено. Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 657 цього ж кодексу визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, договір, укладений між сторонами 24.11.2014 року є двостороннім та потребує нотаріального посвідчення. При цьому у зв'язку з причин, які не залежать від сторін, оформити даний договір згідно вимог чинного законодавства та правил ділового обороту позивач не має можливості. Вищеописаними доказами доведено факт належності будівлі відповідачеві на праві приватної власності, а також факт передачі покупцеві - [PERSON] придбаного нею приміщення, документів на нього. Крім того, сторонами виконано ряд істотних умов договору, а саме: відповідач отримав оплату за договором та передав позивачці всі документи на будівлю, остання прийняла документи, оплатила вартість будівлі, розпочала проводити ремонтні роботи, тобто фактично користуватися придбаним майном. Отже, між ними відбулося повне виконання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Ч. 2 ст. 220 цього ж кодексу встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]А є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved