Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. ПАТ Укрсоцбанк» 15 лютого 2017 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що 03 березня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку, яке змінило своє найменування, і [PERSON] було укладено кредитний договір №2008/661Ф03.14/014, відповідно до якого банк надав відповідачці грошові кошти (кредит) в сумі 123600 грн. зі сплатою 14,5% річних та кінцевим терміном повернення до 02 березня 2018 року. Однак відповідачка своїх зобов`язань за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 06 грудня 2016 року виникла заборгованість в сумі 363615,46 грн. (а.с.2-3). Представник відповідача 23.12.2019 року надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору строк користування кредитом сплив 31 березня 2009 року, а відтак нарахування відсотків та пені, що передбачені договором, як і нарахування 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставними. Також, відповідач просить відмовити у стягнені заборгованості у зв`язку з закінченням строків давності (а.с.105-106). ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Іллічівського міського суду від 21 вересня 2017 року позов задоволено та стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 363615,46 грн. та судові витрати в розмірі 5454,23 грн. (а.с.67-68). Ухвалою Іллічівського міського суду від 18 листопада 2019 року заяву позивачки про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 21 вересня 2017 року скасовано (а.с.94-95). Ухвалою Іллічівського міського суду від 19 лютого 2020 року задоволено заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну ним позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у зв`язку з реорганізацією останнього шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» (а.с.153-154). Представник позивача 17.03.2020 року надав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.168-170). Представник відповідача 23.03.2020 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с.171). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір №2008/661Ф03.14/014, відповідно до якого банк надав відповідачці грошові кошти в сумі 123600 грн. зі сплатою 14,5% річних, поверненням щомісяця рівними частками по 1030 грн., з кінцевим терміном погашення до 02 березня 2018 року (а.с.4-7). Згідно п.2.4.1 Договору сплата процентів мала здійснюватись не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Попередній розпис сукупної вартості кредиту (графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним) відображено в Додатку №1 до Договору (а.с.7). Згідно п.4.5 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7 («сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п.2.4, 2.5 цього Договору»), 3.3.8 («своєчасно та в повному обсязі погашати Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п.1.1 цього Договору») цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних відносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови повернення коштів. Своїх зобов`язань за договором відповідачка належним чином не виконувала. Останній платіж по поверненню кредитних коштів здійснений [PERSON] 08.11.2008 року в сумі 247,60 грн. замість передбаченого Договором та додатком №1 чергового платежу 30.11.2008 року в сумі 1030 грн. Залишок заборгованості за кредитом станом на 08.11.2008 року склав 116 390 грн., що підтверджується Розрахунком вимогу банку, згідно якого сума заборгованості за відсотками в сумі 208 558,74 грн. нарахована банком за період з 03.03.2008 року по 05.12.2016 року, розмір інфляційних втрат за кредитом та відсоткам в сумі 12725,55 грн. та 26971,17 грн. нараховані банком за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року (а.с.12-15). Докази того, що позивач надсилав відповідачеві письмову вимогу про дострокове погашення кредиту в матеріалах справи відсутні. ІV. Оцінка Суду Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 4.5 укладеного між сторонами договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Суд встановив, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 08.11.2008 року в сумі 247,60 грн. замість передбаченого Договором та додатком №1 чергового платежу 30.11.2008 року в сумі 1030 грн., а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 08.01.2009 року. Оскільки позивач звернувся з позовом до суду у лютому 2017 року, то відповідно пропустив строк позовної давності. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: dismissed