Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

І. Суть спору: Позивачка [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її діда [PERSON] , який помер [INFO] , залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Зазначає, що за життя [PERSON] , склав заповіт від 20.10.2012 року, згідно з яким все своє майно заповів [PERSON] , (позивачці у справі). Стверджує, що вона має намір прийняти спадщину після смерті діда, однак у встановлений законом строк не звернулася вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із тим, що протягом 2020 року постійно здійснювала догляд за своїм малолітнім сином [PERSON] , який перебував на обстеженнях та лікуванні, що підтверджується даними з його медичної картки (історії хвороби), а саме випискою ЕЕГ моніторингу від 04.12.2020 року; консультативними висновками з історії амбулаторного хворого дитини [PERSON] від 19.05.2020 року, від 29.04.2020 року, від 14.07.2020 року; консультацією лікаря-офтальмолога від 03.09.2020 року; консультативним висновком протоколом ультрасонографічного дослідження від 28.04.2020 року; витягом з медичної картки №4794 КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» (діагноз: симптоматична епілепсія часті вогнищеві напади. Гіпоксично ішемічне ураження ЦНС, синдром рухових розладів); консультативними висновками від 02.09.2020 року, від 05.08.2020 року; електроенцефалограмою від 16.05.2020 року; консультацією ортопеда від 26.12.2020 року. Крім цього, зазначає, що попри наявність нотаріального заповіту, жодного повідомлення від державного нотаріуса про існування заповіту на її ім`я не отримувала, як і не було викликів, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Таким чином, вважає, що строк для прийняття спадщини було пропущений нею з поважних причин. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк у шість місяців для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . ІІ. Позиція учасників справи: В підготовче засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, а подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та зазначає, що не заперечує проти позову. Третя особа - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С., у підготовче засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, проте подала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо спадкодавця [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 14.04.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. ІV. Обставини справи, встановлені судом: [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (діда позивачки [PERSON] ). До складу даної спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 12.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Тхір Н.П., згідно з яким все своє майно заповів позивачці [PERSON] . Позивачка бажає прийняти спадщину та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, однак після смерті діда у шестимісячний строк не звернулася вчасно в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим звернулася до суду із даним позовом. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, чи претендували б на таку, крім позивачки, немає. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копією заповіту від 12.10.2012 року; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12.10.2012 року; листом Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. вих.№13/01-16 від 23.03.2021року; копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.11.2002 року; копіями свідоцтва про народження дітей позивачки - [PERSON] та [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб позивачки; випискою ЕЕГ моніторингу від 04.12.2020 року; консультативними висновками з історії амбулаторного хворого дитини [PERSON] від 19.05.2020 року, від 29.04.2020 року, від 14.07.2020 року; консультацією лікаря-офтальмолога від 03.09.2020 року; консультативним висновком протоколом ультрасонографічного дослідження від 28.04.2020 року; витягом з медичної картки №4794 КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» (діагноз: симптоматична епілепсія часті вогнищеві напади. Гіпоксично ішемічне ураження ЦНС, синдром рухових розладів); консультативними висновками від 02.09.2020 року, від 05.08.2020 року; електроенцефалограмою від 16.05.2020 року; консультацією ортопеда від 26.12.2020 року та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду: Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Беручи до уваги вищенаведені, викладені у позовній заяві пояснення позивачки щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, зокрема випискою ЕЕГ моніторингу від 04.12.2020 року; консультативними висновками з історії амбулаторного хворого дитини [PERSON] від 19.05.2020 року, від 29.04.2020 року, від 14.07.2020 року; консультацією лікаря-офтальмолога від 03.09.2020 року; консультативним висновком протоколом ультрасонографічного дослідження від 28.04.2020 року; витягом з медичної картки №4794 КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» (діагноз: симптоматична епілепсія часті вогнищеві напади. Гіпоксично ішемічне ураження ЦНС, синдром рухових розладів); консультативними висновками від 02.09.2020 року, від 05.08.2020 року; електроенцефалограмою від 16.05.2020 року; консультацією ортопеда від 26.12.2020 року, суд вважає, що зазначені обставини зумовили істотні труднощі для позивачки щодо вчинення нею дій по оформленню своїх спадкових прав, а тому суд визнає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті її діда [PERSON] . Крім цього, суд вважає, що необізнаність позивачки про існування заповіту у якому вона вказана спадкоємцем є поважною причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Так на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Однак матеріали інформаційної довідки щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] не містять доказів повідомлення позивачки про існування заповіту. Такого ж висновку дійшов ВС у своїй постанові у справі № 130/2517/18 від 21.09.2020 року. Разом з тим, позивачкою необґрунтовано належними та допустимими доказами визначення їй додаткового строку у 6 місяців, який позивачка просить суд встановити для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки у неї, згідно змісту позовної заяви, наявні документи на спадкове майно, а сама вона проживає на території Львівської області. Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому задовольняє позовні вимоги частково, та приходить до висновку, що за наведених обставин, позивачці буде достатнім для реалізації своїх спадкових прав додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в 3 (три) місяці. VII. Судові витрати: Враховуючи думку позивачки та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: partial