Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

КЖРЕП № 1 звернулося до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області та стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] в кімнаті № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області зареєструвався 26.09.2007 р., як чоловік [PERSON], яка 20.05.2008 р. написала заяву про переведення особистого рахунку кімнати № 324 на відповідача та 21.05.2008 р. знялася з реєстрації за вказаною адресою. [PERSON] з січня 2015р. в спірній кімнаті не проживає , в кімнаті постійно проживають квартиранти, на даний час [PERSON], якого заселив відповідач. Посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, просить суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені в позові і зазначила , що будинок в якому розташована кімната № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області в якій зареєстрований відповідач прийнятий у комунальну власність Комсомольською міською радою , (нині Горішньплавнівською міською радою) і в даний час знаходяться на балансі КЖЕП №1 , управління яким здійснює КЖЕП №1. Відповідач не проживає у кімнаті більше шести місяців, заяву про збереження за ним кімнати у зв'язку з його відсутністю не подавав. Актом перевірки дотримання правил проживання від 23.08.2016 року встановлено, що в кімнаті № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області відповідач не проживає з січня 2015р. Просила позов задовольнити повністю та стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти позову посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, надав письмові заперечення (а.с.29-30). Показав суду, що працює по змінам на ПрАТ «Полтавський ГЗК» в м. Горішні Плавні, на роботу виходить рано вранці , повертається пізно вечором , проживає постійно в кімнаті №324 по вул. Портовій в м. Горішні Плавні, квартирантам зазначене житло ніколи не здавав, оплату за комунальні послуги проводить регулярно. Дійсно, був випадок, коли під час його виїзду у відпустку на море в смт Кирилівка в серпні 2016р. він надавав ключі від своєї кімнати особі на ім»я [PERSON] , якому доручав зробити невеликий ремонт в зазначеній кімнаті, потім з»ясувалось, що саме в цей період комендантом гуртожитку складався акт про його не проживання. Представник позивача [PERSON] заперечував проти позову посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність . Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні 01.02.2017 р. під присягою та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх, показала суду , що працює комендантом в гуртожитку по вул. Портовій ,3 в м. Горішні Плавні Полтавської області , графік її роботи з 08години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин , до її обов»язків входить слідкувати за тим , щоб в гуртожитку був порядок, а також виявляти кімнати в яких не проживають наймачі. Поспілкувавшись з мешканцями проживаючими на третьому поверсі гуртожитку вона з»ясувала , що в кімнаті №324 по вул. Портовій в м. Горішні Плавні проживає не наймач, а інша особа. На момент перевірки, яка проводилась згідно листа виконкому Горішньоплавнівської міської ради на адресу КЖЕП №1, в спірній квартирі знаходився [PERSON] Вона 23.08.2016р. заходила до спірної кімнати наймача , в якій знаходився диван , телевізор, тумбочка з плиткою, холодильник. Особи , які підписали акт від 23.08.2016р. до спірної кімнати відповідача не заходили, але дані про не проживання відповідача і проживання в кімнаті квартирантів вона зазначила саме з їх слів. Відповідач до неї ніколи з будь яких питань, що стосуються проживання в гуртожитку не звертався. Свідок [PERSON] допитана у судовому засіданні 30.11.2016р. під присягою та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх показала суду , що вона проживає на п»ятому поверсі в будинку №3 по вул. Портовій в м. Горішні Плавні Полтавської області, бачить відповідача регулярно, не менше двох разів на тиждень , оскільки останній проживає в цьому ж будинку на третьому поверсі . Свідок [PERSON] допитаний у судовому засіданні 30.11.2016р. під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх, показав суду, що він проживає в кімнаті № 341, а відповідач приблизно шість років проживає в кімнаті №324 на третьому поверсі в будинку №3 по вул. Портовій в м. Горішні Плавні Полтавської області, він особисто допомагав йому при вселенні, бачить відповідача регулярно, не менше двох разів на тиждень , щодо проживання квартирантів в кімнаті відповідача йому нічого невідомо, в їх гуртожитку відсутня пропускна система, а черговий сидить в окремій кімнаті , внаслідок чого гуртожиток схожий на прохідний двір. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення за таких обставин. Судом встановлено, що будинок № 3 по вул. Портовій, в м. Горішні Плавні Полтавської області, в якому розташована кімната відповідача, перебуває на балансі КЖРЕП №1, що підтверджується рішенням Комсомольської міської ради Полтавської області від 31.08.1998 року (а.с. 5,8). Відповідно до довідки КЖРЕП №1, в кімнаті № 324 по вул. Портова, 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області зареєстрований [PERSON] з 26.09.2007р. (а.с.4). Відповідно до акту від 23.08.2016 р., складеному про фактичне порушення правил проживання мешканців будинку №3 по вул. Портовій м. Комсомольська, комендантом [PERSON], мешканцями : кімнати №320 - [PERSON] та кімнати №327 - [PERSON], зазначено, що оглянута вищезазначена кімната, [PERSON] не проживає у ній з травня 2015р., проживали різні квартиранти, в даній кімнаті проживає [PERSON] з травня 2016р., в кімнаті в наявності холодильник та тумбочка. (а.с.7). Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР , при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 ст.71 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Статтею 6 ЖК УРСР визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульовано главою 4 цього Кодексу. За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають із підприємством у трудових відносинах. Порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожиток, яке затверджене Радою Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208. Пункт 13 Примірного положення про гуртожиток передбачена можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян. Тому відповідно до ч. 8ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст.71,72 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася в установленому законодавством порядку жила площа (за відсутності підстав для виселення). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2013 року щодо судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» роз»яснено, що Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону № 2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК УРСР. Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом № 500-VI, то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71,72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки. У ст. 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону № 2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК УРСР. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку при вирішенні спору мають застосовуватися вимоги ст.ст.71,72 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач скористався і реалізував свої процесуальні права та навів доводи та заперечення щодо предмету спору на стадії судового розгляду справи, в тому числі шляхом надання письмових пояснень (заперечень) по суті предмету спору надавши належні та допустимі докази на спростування вимог позивача. Судом встановлено, що відповідач на законних підставах займає кімнату № 324\~ по вул. Портова ,3 в м. Горішні Плавні Полтавської області , здійснює оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами і визнається представником позивача. Також допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вони постійно декілька разів на неділю бачать [PERSON] в гуртожитку по вул. Портовій , 3 в м. Горішні Плавні Полтавської області. Позивачем суду не надано належних доказів того, що відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті № 324\~ по вул. Портова ,3 в м. Горішні Плавні Полтавської області понад 6 місяців без поважних причин. Відповідно до Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 р. № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 р. , яким встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків , жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу (пункт 8, 9 Розділу І). При цьому, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку (пункт 1 Розділу ІІ). Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв»язку з проживанням у гуртожитку (пункт 7 Розділу ІІІ). Аналогічні положення містилися у пунктах 9, 10, 12, 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 208 від 03.06.1986 р., яке діяло на момент заселення позивача до гуртожитку та втратило чинність з 19.08.2015 р. відповідно до постанови КМУ від 12.08.2015 р. № 582. Відповідно до положень ст.1, ч. 1 ст.4, п. 5 ст.5, ч. 2 і ч. 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше 5-ти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивачем не доведено наявність обставин, які є підставою для визнання [PERSON] таким , що втратив право користування житловим приміщенням, то суд проходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким , що втратив право користування житловою кімнатою № 324\~ по вул. Портова ,3 в м. Горішні Плавні Полтавської області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Отже, підставою для визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є факт її не проживання у даному приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд зазначає , що позивачем не надано жодних доказів, котрі б вказували на втрату відповідачем інтересу до спірного житла та відсутність у ньому понад встановлені законом строки без поважних причин. Суд критично оцінює, акт перевірки дотримання правил проживання від 23.08.2016р., затверджений директором КЖРЕП №1 у якому зазначається, що відповідач починаючи з травня 2015 року за місцем реєстрації не проживає , відомості зазначені в ньому не підтверджені особами , що його складали [PERSON] та [PERSON], крім того частково спростовані і показаннями свідка [PERSON], а саме щодо наявності інших меблів та побутової техніки в кімнаті відповідача , зокрема : дивана , плитки , телевізора , які не зазначені в акті. Більше того , свідок [PERSON] зазначила , що члени комісії [PERSON] та [PERSON] були відсутні під час перевірки і складання акту і не заходили до кімнати відповідача. Крім того , даний акт було складено 23.08.2016р., в той час як відповідач перебував у щорічній основній відпустці з 05.08.2016р. по 02.09.2016р., що підтверджується наказом про надання відпустки [PERSON], та графіками його роботи ПрАТ «Полтавський ГЗК» . Суд вважає, що даний акт є лише спробою коменданта [PERSON] зафіксувати відсутность [PERSON] за місцем його реєстрації саме на день його складання. Позивачем не надано суду будь - яких доказів, які б підтверджували відсутність відповідача за місцем реєстрації протягом відповідного періоду та не надано будь-яких інших фактичних відомостей, що могли б підтвердити безперервну тривалу понад 6 місяців відсутність відповідача без поважних причин у спірній кімнаті. Крім того , зміст акту не підтверджений в судовому особами , що його складали , містить суперечності і його зміст спростований свідком [PERSON], яка показала в судовому засіданні , що особи , зазначені в акті до кімнати відповідача не заходили, а також в судовому засіданні зазначала більш широкий перелік меблів та техніки , ніж той , що зазначений в акті. Таким чином, такий акт не може бути достатнім доказом не проживання [PERSON] у спірній кімнаті на зазначену в акті дату або його відсутності з неповажних причин протягом шести місяців поспіль. Інші відомості, зазначені в акті , мають загальний характер та належними доказами не підтверджені. Доказів проживання інших осіб у спірній кімнаті суду не надано. Сам акт містить розбіжності щодо самої суті відомостей викладених в ньому , крім того, не зрозуміло з яких правових підстав і на підставі чого Комендант [PERSON] та мешканці [PERSON], [PERSON] проводили перевірку дотримання правил проживання та складали акт про фактичне порушення правил проживання мешканців будинку №3 по вул. Портовій м. Комсомольська і хто уповноважував їх це робити та приймати відповідний висновок про підготовку матеріалів для передачі їх до суду про визнання [PERSON] таким , що втратив право користування жилим приміщенням. Особи, що підписали акти, до суду не з»явились, факт та підстави підписання ними акту не підтвердили і не пояснили. Вжитими судом заходами забезпечити їх явку не вдалося , судові повістки, що неодноразово направлялись на адреси свідків [PERSON] та [PERSON] повернулись до суду з поштовими відмітками «за закінченням терміну зберігання» . Суд визнав за можливе розгляд справи по суті закінчити без їх показань , оскілбки їх підписи нічим не підтверджені , крім того, в акті не зазначена мета його складання, спосіб встановлення зазначених у ньому відомостей. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed