Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі,проживаючи за адресою: [INFO] кв.53користуються послугами позивача з водопостачання та водовідведенняна підставі особового рахунку №40802534, відкритого на ім?я [PERSON],але тривалий період часу своїх обовязків по сплаті за отриманні послуги не виконують, у звязку з чим за період з 01.12.2006 року по 31.05.2018рокуутворилась заборгованість у сумі 21594,75грн., яку просять стягнути з відповідачів на користь позивача, а також стягнути судовий збір в сумі 1762,00грн., сплачений при подачі позову до суду. Представник позивача КП «Водоканал»в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надана заява з проханням розглянути справу у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення(а.с.28,81). Відповідачі [PERSON],[PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явилися. Суду надали заяви, відповідно до змісту яких відповідачі просять розглянути справу у їх відсутності,а також застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з 01.12.2006 року по 01.03.2018 року, та відмовити у задоволенні позову у цій частині(а.с.68,74,79). Суд,дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини щодо прав та обовязків між виконавцем з надання послуг з водопостачання та водовідведенняі споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обовязків регулюються ст.ст.19-23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, з наступними змінами та доповненнями, нормами Житлового кодексу України, а також умовами укладеного договору. Згідно ч.3 ст. 11, ч.2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Рішенням Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення», яке є обов?язковим для виконання на всій території м. Запоріжжя, визначено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано Комунальному підприємству «Водоканал». Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»( в редакції чинній на час виникнення заборгованості), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20, ч.1-2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»»( в редакції чинній на час виникнення заборгованості), споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 18вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна\~або авансова)\~та форма\~(готівкова\~або безготівкова)\~оплати послуг\~визначається у\~договорі між\~споживачем і\~виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Обов?язок щодо внесення плати за комунальні послуги також передбачений ст.ст. 67,68 ЖК України. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідачі [PERSON] з 01.08.1984 року, [PERSON] з 01.08.1984 року, [PERSON] з 01.08.1984 року по теперішній час значаться зареєстрованими за адресою: [INFO] (а.с.18,19,20).Отже, проживаючи за зазначеною адресою, відповідачі користуються послугами, які надаються КП «Водоканал», а тому зобовязані своєчасно вносити плату за надані послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки фактичне надання послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання, а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. При цьому суд враховує, що особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується цими послугами та обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Таким чином, з урахуванням наведених вище норм права, зобовязання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Особовий рахунок №40802534 за адресою [ADDRESS], в якій значаться зареєстрованими 3 особи, відкритий на ім*я [PERSON]М.(а.с.5-7). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за вище вказаною адресою та користуються послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору та при фактичному отриманні послуг вони повинні проводити оплату за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS], за особовим рахунком №40802534 станом на 31.05.2018 року заборгованість складає 21594,75грн., з яких: нарахована заборгованість за період з 01.12.2006 року по 31.05.2018 року складає 21594,75грн.; зараховано в оплату поточного періоду з 01.12.2006 року по 31.05.2018 року 0,00грн., субсидія- 0,00грн.(а.с.5-7). Згідно довідки, наданої позивачем, за особовим рахунком №40802534 станом на 31.05.2018 року мається заборгованість в сумі 21594,75грн., з якої: заборгованість за холодне водопостачання у розмірі 10149,53грн., за холодне водовідведення 7126,27грн., за гаряче водопостачання до 07.2014 року 2591,37грн., гаряче водовідведення 1727,58грн.(а.с.8).Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість у відповідачів фактично виникла у період з 01.12.2006 року по 01.09.2014 року, а у період з 01.10.2014 року по 28.02.2018 року включно, ніяких нарахувань за вище вказаним особовим рахунком не здійснювалось. В подальшому нарахування було здійснено починаючи з 01.03.2018 року по 31.05.2018 року, та за цей період нараховано 974,39грн.. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, подали заяви про застосування при вирішені спору вимог закону щодо спливу позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права, тобто після виникнення права на захист. Положеннями ст. 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався, докази щодо укладання такого договору саме у письмовій формі позивачем суду не надано. Судом встановлено, що згідно з п. 18 вище Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом\~для оплати\~послуг,\~якщо інше\~не визначено\~договором,\~є календарний\~місяць.\~Оплата послуг\~здійснюється не\~пізніше 20\~числа місяця,\~наступного за\~розрахунковим періодом\~(місяцем),\~якщо договором\~не встановлено\~інший строк.Отже, оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок оплати послуг щомісячно і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобовязань. Строк внесення щомісячних платежів визначений Правилами не пізніше 20 числа наступного місяця. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі платежі за отримані комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01.12.2006 року по 01.10.2014 року, а також у період з 01.10.2014 року по 31.05.2018 року не вносили, а отже не виконували свої зобовязання з оплати комунальних послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 01.12.2006 року до 31.05.2018 року відповідачі не здійснили жодної сплати в рахунок погашення заборгованості за отримані послуги(а.с.5-7). Таким чином, суд приходить до переконання, що вже починаючи з 01.01.2007 року позивач мав можливість довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. Відповідно до ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1\~ст. 160 ЦПК України\~є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161цього Кодексу. Судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення. З матеріалів цивільної справи вбачається, що КП «Водоканал» 02.07.2018 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості по оплаті за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, яка утворилась в період з 01.12.2006 року по 31.05.2018 року. Ухвалою суду від 12.07.2018 року відмовлено КП «Водоканал» у видачі судового наказу з тих підстав, що заявником пропущений строк позовної давності(а.с.4). Таким чином, перебіг позовної давності у зв'язку зі зверненням КП «Водоканал» у липні 2018 року із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані послуги відповідно до частини другої\~статті 264 ЦК України\~перерваний не був, так як судовий наказ за вказаною заявою судом не видавався, позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 638/11665/15-цвід 10 січня 2019 року. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Ураховуючи, що відповідачами подані заяви про застосування позовної давності стосовно заборгованості, яка виникла у період з 01.12.2006 року по 01.03.2018 року, суд приходить до переконання про можливість застосування при вирішені спору вимоги закону щодо строку позовної давності, але лише стосовно заборгованості, що виникла у період з 01.12.2006 року по 30.09.2014 року включно та складає суму у розмірі 20620,36грн., оскільки, як було зазначено вище, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у період з 01.10.2014 року по 28.02.2018 року включно, ніяких нарахувань за послуги водопостачання і водовідведення не проводилось, а отже заборгованість за цей період відсутня. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості у сумі 20620,36грн., яка виникла у період з 01.12.2006 року по 30.09.2014 року включно, слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поважних причин пропущення строків позовної давності матеріали справи не містять. Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості, яка утворилася за період з 01.03.2018 року по 31.05.2018 року у сумі 974,39грн. є обґрунтованим, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача КП «Водоканал» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, в сумі 79,50грн., виходячи з такого розрахунку: (заявлено суму у розмірі 21594,75грн., задоволено на суму 974,39грн.) 1762,00грн.-сплачений при поданні позову до суду судовий збір х 974,39грн.: 21594,75грн.=79,50грн.), по 26,50 грн. з кожного.

Outcome: partial