Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Керівник Золотоніської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] із позовною заявою до Золотоніської міської ради, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що [PERSON] перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради як дитина позбавлена батьківського піклування. ЇЇ мати [PERSON] рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 02.07.2010 року позбавлена батьківських прав відносно своєї дочки [PERSON].. Малолітня [PERSON]. проживала разом із своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в домоволодінні, яке відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належало [PERSON], тобто дідові малолітньої. [INFO] [PERSON] помер, а тому відкрилася спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки [PERSON]. був спадкоємець першої черги та постійно проживав разом із своїм батьком [PERSON]., і про відмову від спадщини не заявляв, то в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON]. вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, але документально своїх прав не оформив. [INFO] [PERSON] помер, а тому відкрилася спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На час відкриття спадщини [PERSON]. була малолітньою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька. Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради №99 від 22.04.2015 над малолітньою [PERSON]. встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON]. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради №183 від 24.05.2016 припинено опіку над малолітньою [PERSON]., [PERSON] звільнено від обов'язків опікуна над дитиною та рішенням Золотоніської міської ради №254 від 10.08.2016 року призначено опікуном малолітньої [PERSON]. [PERSON]. Водночас з моменту призначення опікуном [PERSON] не вжито жодних заходів для визнання права власності на вказане вище спадкове майно за неповнолітньою [PERSON]. А тому з метою оформлення права власності на спадкове майно за малолітньою [PERSON]., службою у справах дітей, молоді та спорту скеровано відповідного листа до нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини, однак у зв'язку із відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] оформити спадщину неможливо. За таких обставин, оскільки [PERSON]. є неповнолітньою та через свій вік самостійно захистити свої права у суді не може, тому прокурор звернувся до суду за захистом прав малолітньої у відповідності до ст. 121 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та за погодженням із законним представником [PERSON]. - [PERSON] Третя особа по справі [PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду із зустрічною позовною заявою до Золотоніської міської ради та [PERSON] про розподіл спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є дочкою померлого [PERSON], а тому відноситься до спадкоємців першої черги після смерті свого батька та фактично прийняла у спадщину належне йому майно та речі вжитку і обіходу. [PERSON]. наполягала, що після смерті [PERSON] вона є спадкоємцем першої черги за законом, та вважається такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку встановленого чинним законодавством не заявила відмову від неї. Іншим спадкоємцем по закону на рівні із нею був її брат [PERSON], який помер [INFO], а тому право на прийняття спадщини перейшло його дочці [PERSON]. У зв'язку із зникненням документів після смерті брата [PERSON]. не змогла належним чином оформити свої права та права племінниці на належне їм спадкове майно. Оскільки керівником Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах племінниці [PERSON]. було подано позов про визнання права власності на спадкове майно, позивач змушена подати зустрічний позов, оскільки вважає себе належним спадкоємцем на рівні з своєю племінницею, в розмірі часток по 1/4 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні прокурор Бобер Н.П. позовні вимоги керівника Золотоніської місцевої прокуратури підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні, надала суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала повністю з підстав надуманості позовних вимог, оскільки, а ні матеріалами справи, а ні поясненнями самої [PERSON]. не підтверджується факт її спільного проживання із померлим спадкодавцем [PERSON]., позивач за зустрічним позовом до нотаріуса у встановленому порядку про прийняття спадщини не зверталась, а тому на думку прокурора, [PERSON]. належним чином спадщину, у порядку визначеному чинним законодавством не прийняла, а отже і підстави для задоволення її позовних вимог відсутні. У судовому засіданні законний представник малолітньої [PERSON]. [PERSON]. підтримала позовні вимоги прокурора та проти задоволення зустрічного позову заперечувала, оскільки вважала їх такими, які не відповідають дійсним обставинам справи. Представник служби у справах дітей, молоді та спорту Романова Н.В. позовні вимоги прокурора підтримала повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, оскільки вважала їх такими, які не відповідають дійсним обставинам справи та порушують права малолітньої [PERSON]. Третя особа за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON]. у судовому засіданні просила суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а позов Золотоніської місцевої прокуратури поданий в інтересах [PERSON]. задовольнити частково, та визнати за нею та її племінницею право власності по 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS], оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті її батька [PERSON], була зареєстрована за постійним місцем проживання разом із своїм батьком, здійснювала за ним догляд, здійснювала його поховання, тощо. Таким чином позивач за зустрічним позовом вважає себе такою, яка прийняла спадщину належним чином, хоча і не зверталася у встановленому порядку до нотаріальної контори. Представник третьої особи за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON]., [PERSON]. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог Золотоніської місцевої прокуратури заперечив частково та зазначав, що [PERSON]. на рівні із своїм братом [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті їхнього батька [PERSON]. Наполягав, що оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON]. як на час смерті її батька так і на час смерті свого брата [PERSON]. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а тому в силу вимог ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вважається такою, що прийняла спадщину як спадкоємець, який фактично проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що відповідає ч. 3 ст. 1268 ЦК України та є підставою для прийняття спадщини без написання відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. За таких обставин [PERSON]. на задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON]. наполягав у повному обсязі, позов прокурора просив задовольнити частково. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає неподалік та давно знає сім'ю [PERSON].. [PERSON] помер у 2007 році, а [PERSON]. певний час проживала разом із ним та доглядала його, зокрема вона бачила [PERSON]. у 2002, 2004 та 2006 роках. Будинок [PERSON] був невеличкий, мав дві кімнати, та там були приписані [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON].. Фактично у даному будинку проживали [PERSON], до дня своєї смерті, [PERSON]., до дня своєї смерті та [PERSON]., а коли в 2007 році народилася [PERSON]. [PERSON]. у вказаному будинку не проживала. Фактично на день смерті [PERSON] [PERSON]. не проживала у вказаному домоволодінні, а лише приходила допомагати. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він товаришував із [PERSON] та добре знав його сім'ю, часто приходив до нього в гості. На момент смерті [PERSON] [PERSON] проживав фактично разом із ним, а [PERSON] фактично там не проживала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою домоволодіння [PERSON] та добре знає [PERSON]. та [PERSON]., разом товаришували. [PERSON]. була прописана в домоволодінні свого батька, однак після того як вийшла заміж фактично із ним не проживала та орендувала квартири. Так на момент народження свого сина у 2002 році [PERSON] вже не проживала на [ADDRESS]. Також на момент смерті свого батька [PERSON] [PERSON] теж не проживала разом із ним, але приходила допомагати по господарству. [PERSON] постійно жив із своїм батьком [PERSON]. до дня його смерті. Також із своїм батьком фактично постійно проживала і його дочка [PERSON]. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що вона є головою квартального комітету та добре знала сім'ю [PERSON] [PERSON] спочатку проживала разом із своїм батьком [PERSON]., а після народження дітей фактично проживала на квартирі окремо від нього. На день смерті [PERSON] фактично із ним проживав його син [PERSON], а після народження [PERSON], дружина [PERSON], [PERSON], яка жила разом із ними, їх покинула, а тому фактично [PERSON] проживала із своїм батьком [PERSON] Сам будинок, що знаходився за адресою [ADDRESS] був маленький, а тому усім не вистачало місця, за таких обставин [PERSON] проживала на квартирі та фактично з 2005 року і до дня смерті [PERSON] у домоволодінні свого батька не проживала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] до 2005 року проживала разом із [PERSON] у домоволодінні свого батька, однак коли в [PERSON] народилися діти вона в 2005 році переїхала на квартиру та фактично там і проживала до дня смерті свого батька. [PERSON] постійно проживав разом із своєю дружиною [PERSON] в домоволодінні свого батька [PERSON] до дня його смерті, а коли в 2007 році у них народилася [PERSON], [PERSON] їх покинула та привезла до них іще одну свою дочку [PERSON]. У 2015 році помер [PERSON], а після його смерті [PERSON] фактично проживає разом із бабусею та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] у 2005 році після народження дітей змушена була переїхати на квартиру, оскільки будинок був замалий та всім місця не вистачало. Однак [PERSON] постійно приходила до домоволодіння свого батька та здійснювала допомогу по господарству. [PERSON] постійно проживав разом із своїм батьком [PERSON]., а після його смерті доглядав за своєю дочкою [PERSON] та дочкою своєї дружини [PERSON], хоча остання і не була його дочкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знає [PERSON] з 2004 року. Остання жила на той час у домоволодінні свого батька разом із своїм братом [PERSON]. Після народження [PERSON] та [PERSON], які є дітьми [PERSON], остання виїхала із домоволодіння свого батька та винаймала житло, хоча [PERSON] неодноразово приходила та допомагала своєму батьку. [PERSON] фактично постійно проживав із своїм батьком на день його смерті, а коли він захворів то [PERSON] доглядала і свого брата [PERSON], а потім забрала до себе і [PERSON], щоб та не бачила, як помирає її батько. Суд заслухавши доводи сторін та пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Як вбачається із матеріалів справи опікунами [PERSON]., які були призначені у встановленому законодавством порядку, не було вжито жодних заходів для визнання права власності на спадкове майно за неповнолітньою [PERSON]., а тому невжиття відповідних заходів може суттєво порушити права останньої. Згідно ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи вік [PERSON]., яка не може захистити свої права у суді, враховуючи звернення служби у справах дітей, молоді та спорту, та згоду законного опікуна, з метою захисту прав малолітньої прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом №942 від 28.03.1981 року вбачається, що [PERSON] належала 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] [INFO] помер, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2016 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Із норм ст. 1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, а їх батьком зазначений [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON]. були спадкоємцями першої черги в рівних долях після смерті свого батька [PERSON] У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із аналізу норм чинного законодавства вбачається, що спадкоємець, який бажає реалізувати право на спадкування, що виникло у нього у зв'язку з відкриттям спадщини, має прийняти спадщину у порядку та у строки, встановлені законом. Прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовився від прийняття спадщини, або спадкоємець на час відкриття спадщини є малолітнім, неповнолітнім, недієздатним або особою з обмеженою цивільною дієздатністю і не відмовився від прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину автоматично (частини 3, 4 ст. 1268 ЦК). За умовами ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, необхідною є наявність таких умов як спільне проживання зі спадкодавцем, постійність проживання зі спадкодавцем та наявність цих фактів на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця. Чинним законодавством не визначено жодного конкретного доказу на підтвердження факту саме спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, а тому підтвердженням вказаної обставини можуть слугувати будь-які докази, які нададуть можливість в тому числі і суду переконатися у факті спільного проживання таких осіб. Водночас жоден з доказів не може бути абсолютним свідченням того, що спадкоємець проживав разом із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON]. в обґрунтування своїх позовних вимог наполягала, що вона є спадкоємцем першої черги, а її місце реєстрації зазначено [ADDRESS], а тому в силу вимог ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька у порядку визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України, хоча і не звернулася до нотаріуса у встановленому законом порядку. Суд не може погодитися із такою позицією позивача за зустрічним позовом, оскільки згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а згідно частини шостої вказаної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. Як вбачається із норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дана стаття передбачає спільність проживання та постійність саме фактичного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не передбачає обов'язку реєстрації місця проживання спадкоємця із ним, а так само і не підмінює поняття реєстрації місця проживання особи та місце фактичного проживання, які в силу норм чинного законодавства у особи взагалі можуть бути різними. Так, у матеріалах справи немає жодного чіткого доказу, яким [PERSON]. могла б підтвердити факт спільного проживання із померлим її батьком [PERSON]. Зокрема суд враховує, що згідно довідки №1537 виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради від 09.06.2016 року, яка надана [PERSON]. на підтвердження своїх позовних вимог зазначено, що за даною адресою був зареєстрований [PERSON], який помер [INFO], а на день смерті померлого за даною адресою проживали та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином вбачається, що вказана довідка підтверджує саме факт проживання [PERSON]. за вказаною адресою на час смерті її брата [PERSON]. Довідка №1538, від 09.06.2016 року видана виконавчим комітетом Золотоніської міської ради, підтверджує лише факт реєстрації місця проживання [PERSON]. за адресою: [ADDRESS], а не її фактичного проживання за вказаною адресою. Довідка №35, видана головою квартального комітету від 12.12.2016 року, підтверджує факт проживання [PERSON]. з дітьми за вказаною вище адресою на час її видачі, тобто станом на 12.12.2016 року. У свою чергу довідка №60 голови квартального комітету від 12.12.2016 року зазначає, що на час смерті [PERSON]. за даною адресою проживали [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. Інших будь-яких письмових доказів факту спільного проживання із своїм батьком [PERSON]. на час його смерті позивачем за зустрічним позовом надано не було. Відповідно до змісту ст.,ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Покази свідків [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., які були допитані в судовому засіданні, не підтверджують саме факту постійного проживання [PERSON]. з [PERSON]., їх свідчення зводяться до коротких зустрічей та спілкування із позивачем за зустрічним позовом, вказані свідки не були свідками будь-яких обставин, які б свідчили та підтвердили проживання однією сім'єю [PERSON]. та [PERSON] на час його смерті та навіть протягом останнього року до його смерті (ведення спільного господарства, придбання предметів домашнього вжитку, спільні поїздки, святкування, тощо). Суд не може прийняти, як доказ їх спільного проживання покази цих свідків, оскільки вони підтвердили наявність турботи дочки про свого хворого батька, яка приходила та допомагала йому по господарсту, однак більше не зазначили суду будь-яких обставин, свідками яких вони були, як не вказали і про постійне проживання [PERSON]. із померлим [PERSON]. У свою чергу, усі свідки, які були допитані в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання [PERSON] із його батьком [PERSON] до дня смерті останнього, не заперечували проти вказаного факту і самі сторони по справі. Відповідно до повідомлення Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 31.10.2016 року №955/01-16, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, відсутність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] стверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45554018 від 26.10.2016 року. Таким чином судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON]. та [PERSON].. Вказані спадкоємці до нотаріальної контори по питання оформлення спадщини у термін встановлений чинним законодавством не зверталися, однак [PERSON]., у силу фактичного проживання із спадкодавцем постійно на час відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв, хоча відповідним чином і не оформив своїх спадкових прав. У той же час, спадкоємець [PERSON]., як спадкоємець, яка фактично не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини мала би звернутися до нотаріуса із відповідною заявою. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наслідки пропущення строків визначені ст. 1272 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Більш того, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, на підставі п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак [PERSON] до нотаріуса у встановленому законом порядку не звернулася, до суду про встановлення факту спільного проживання із своїм батьком чи для поновлення строку на прийняття спадщини у встановленому порядку теж не зверталася. Окрім того в позові зазначала, що у зв'язку із зникненням документів після смерті брата не змогла належним чином оформити свої права та права племінниці на належне їм спадкове майно, що на думку суду взагалі є необґрунтованим, оскільки спадкодавець [PERSON] помер ще у 2007 році, а [PERSON]. помер в 2015 році, тобто майже через п'ять років після відкриття спадщини. Позивач за зустрічним позовом також не довела, що вона вживала дієві заходи для поновлення втрачених правовстановлюючих документів, та зверталася до нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини. За таких обставин зустрічний позов [PERSON] до Золотоніської міської ради, [PERSON] про розподіл спадкового майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування, на думку суду, є необґрунтованим, недоведеним та незабезпеченим жодним належним доказом, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно із свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 23.01.2009 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки №1825 від 15.07.2010 року, виданої Черкаським обласним бюро технічної інвентаризації, 1/2 будинку, який розміщений в [ADDRESS], зареєстрований на праві особистої власності за померлим [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1648 від 11.06.1982 року. Як встановлено вище, та підтверджується матеріалами справи батько малолітньої [PERSON]. [PERSON]. успадкував у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 17.02.2015 року) [PERSON]. помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №56. відповідно до повідомлення Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 31.10.2016 року №953/01-16, спадкова справа після померлого [PERSON]. в нотаріальній конторі не заводилася. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Рішенням Золотоніської міської ради від 18.03.2015 року №77 малолітній [PERSON]. надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а рішенням Золотоніської міської ради №254 від 10.08.2016 року над малолітньою [PERSON]. встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON]. Оскільки на час смерті свого батька [PERSON]., [PERSON]. була малолітньою та є спадкоємцем першої черги, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON]. своїх спадкових прав не оформив, а тому відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює у подальшому [PERSON]. оформити своє право власності у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що малолітня [PERSON]. належним чином прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON]., який в свою чергу прийняв спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав малолітньої у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов керівника Золотоніської місцевої прокуратури підлягає до повного задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд із відповідача по справі за первісним позовом, Золотоніської міської ради стягує на користь прокуратури Черкаської області понесені нею судові витрати у розмірі 1378 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved