Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

І. Стислий виклад вимог та заперечень учасників справи. 26 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування житловою площею, в якому просить суд: 1) усунути перешкоди в користуванні суспільною сумісною власністю подружжя, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача, [PERSON] не чинити позивачеві перешкод в користуванні спільною власністю подружжя і надати їй ключі від вхідних дверей квартири; 2) визначити порядок користування спільним майном подружжя, виділивши позивачу кімнату площею 12,2 кв.м., залишивши кімнату площею 8,1 кв.м. в користуванні неповнолітнього сина сторін [PERSON] , а кімнату площею 17,3 кв.м. залишити в користуванні відповідача, [PERSON] . Коридори, кухню, ванну кімнату, туалет і комору залишити в спільному користуванні; 3) стягнути із відповідача, [PERSON] , на користь відповідача судові витрати у повному обсязі. Вищезазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2003 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Шлюбний контракт між ними не укладався. Взимку 2003-2004 років сторонами була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] . На спірну квартиру було оформлене право власності на відповідача, позивач не заперечила проти цього, адже це є спільною сумісною власністю подружжя. Вказаним майном сторони користувалися сумісно. Сторони зробили ремонт у квартирі і переїхали до неї для постійного проживання у травні 2004 року. [INFO] народився син, [PERSON] , який також мешкав у спірній квартирі. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, а 25 березня 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між сторонами. Приблизно за рік до розірвання шлюбу, як стверджує позивач, відповідач почав створювати умови, які стали не прийнятними для спільного проживання сторін, вони не підтримували будь-які шлюбні відносини. Хоча вони проживали за однією адресою, проте перестали вести спільне господарство та мали різні бюджети. Відповідач став скандалити та піднімати на неї руку, вона неодноразово викликала працівників поліції з приводу цього. Позивач зазначає, що їй іноді доводилося ночувати не вдома, виїздити до батьків в смт. Іларіонове. Вона приходила додому на кілька годин, робила з сином уроки та позакласні завдання, виконувала побутові справи, а потім була вимушена піти. Після офіційного розлучення відповідач перестав пускати її до спірної квартири, змінив замки, а ключі від вхідної двері не надав. Позивач не має можливості вільно користуватися спільним майном, не має можливості проживати в спірній квартирі та вільно спілкуватися із сином. Таким чином, відповідач навмисно намагається перешкодити їй у користуванні спірною квартирою. Враховуючи, що дана квартира є спільною власністю подружжя, позивач має таке ж право користування нею, як і відповідач, тим більше, що в цій квартирі вона зареєстрована і до розірвання шлюбу мешкала постійно. 19 травня 2016 року від [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя в якій просить суд: 1) у задоволенні позовних вимог первісного позивача [PERSON] відмовити; 2) поділити спільне майно подружжя між сторонами наступним чином: виділити [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] , виділити [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] ; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільного майна 50 000 грн.; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На початку 2016 року спільне проживання між сторонами було припинено, так як [PERSON] залишила сім`ю та почала проживати з іншим чоловіком. Надалі шлюб був розірваний за рішенням суду. Малолітній син залишився проживати з батьком [PERSON] . В період шлюбу на спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] , договір купівлі-продажу оформлений на ім`я [PERSON] 07.12.2006 року сторони придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] , покупцем за договором вказана [PERSON] . Квартира була придбана для того, щоб в ній проживали батьки [PERSON] . Правовстановлюючі документи на квартиру в смт. Іларіонове постійно знаходилися в цій квартирі, а надати їх батьки [PERSON] відмовилися. Також разом з квартирою був придбаний гараж, який знаходиться за будинком [ADDRESS] , але право власності на нього не зареєстровано. [PERSON] вважає, що квартира по [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] також зазначає, що між сторонами склалися неприязні стосунки, спільне проживання з [PERSON] , на його думку, неможливе. [PERSON] вважає, що йому повинна бути виділена квартира за [ADDRESS] , адже з ним залишився проживати син, а [PERSON] повинна бути виділена квартира [ADDRESS] . Загальна вартість квартир, на переконання [PERSON] , складає 300 000 грн. Так як квартира в [ADDRESS] за своєю вартістю менша, то [PERSON] готовий надати компенсацію вартості майна, яка буде уточнена після встановлення дійсної вартості зазначених квартир. 31 травня 2016 року від [PERSON] до суду надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву. [PERSON] не згодна з обставинами, викладеними у зустрічній позовній заяві, вважає зустрічний позов незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Зазначає, що зустрічний позов поданий з порушенням вимог ЦПК України, адже [PERSON] невірно оцінено вартість належних їм квартир, тому не сплачено у повному обсязі судовий збір. [PERSON] також вказує на те, що у купівлі квартир сторонам допомогли її батьки, які надали частину коштів на купівлю квартири [ADDRESS] , а на купівлю квартири [ADDRESS] вона, [PERSON] , брала кошти у борг у батьків, про що писала розписку. Переконана, що всі події, які склалися в їх родині стосовно розлучення і поділу майна [PERSON] створив з метою, щоб не повертати гроші її батькам. Також у своїх запереченнях [PERSON] зазначає, що гараж за будинком [ADDRESS] сторони не купували, а цим твердженням [PERSON] вводить суд в оману. Крім того, [PERSON] стверджує, що вже два тижні син сторін проживає разом з нею, адже всі разом вони мешкати не можуть. Також 31 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , в якій вона просить суд: 1) стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь позичені кошти в сумі еквівалентній 20 000, 00 доларів США; 2) стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь понесені судові витрати у повному обсязі. Вищевикладені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що предметом судового спору у даній справі є поділ спільного майна подружжя. До маси спільного майна подружжя [PERSON] залучив і квартиру [ADDRESS] . Однак гроші у сумі 20 000,00 доларів США на її купівлю [PERSON] позичила у [PERSON] , про що написала власноручно розписку. [PERSON] вважає, що між нею та [PERSON] був укладений договір позики. Вона також вказує, що передачу грошей на купівлю квартири можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку із тим, що договір позики був укладений в інтересах сім`ї і придбане майно сторони ділять як спільне майно подружжя, то вони є солідарними боржниками. Крім того, [PERSON] зазначає, що подружжя [PERSON] ніколи не користувалися даної квартирою, не здійснювали жодних витрат. З моменту придбання квартири [PERSON] сплачувала всі комунальні та інші необхідні платежі за квартиру, несла тягар утримання цієї квартири. 25 лютого 2020 до матеріалів справи долучено уточнений зустрічний позов [PERSON] , обґрунтування якого в цілому відповідає за змістом первісному зустрічному позову, проте були змінені позовні вимоги, відповідно до яких [PERSON] просить суд: 1) у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити; 2) поділити спільно нажите майно між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; виділити [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на цю квартиру. 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільного майна 87 120,50 грн. 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати. ІІ. Позиції сторін по справі. [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, наведених в позовніи? заяві. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] вона не мешкає з лютого 2016 року, [PERSON] було змінено замки, а ключів в неї немає. Вона бажає користуватися цією квартирою, хоче, щоб їй виділили середню за площею кімнату і вона могла нею користуватися. Також зазначила, що в квартирі залишилися її особисті речі. Представник [PERSON] - адвокат Кургузова О.Ю., проти задоволення зустрічного позову заперечила, також зазначила, що в квартирі в смт. Іларіонове мешкають батьки [PERSON] і це буде неправильно, якщо вона буде проживати разом з батьками та дитиною. Щодо первісних позовних вимог відповідач [PERSON] та його представник адвокат Маркело В.О. заперечили в повному обсязі посилаючись на те, що вимоги позову є не обґрунтованими та такими, що не відповідають діи?сності. Підтримали вимоги уточненоі? зустрічноі? позовноі? заяви та просили і?і? задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в зустрічніи? позовніи? заяві з урахуванням уточнень та наданих пояснень. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] та її представник адвокат Арутюнова В.В. підтримали заявлені позовні вимоги, вважають, що вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві третьої особи. [PERSON] також пояснила, що передала своїй донці [PERSON] 20 000 доларів США під розписку на купівлю квартири в смт. Іларіонове, а [PERSON] не вклав жодних коштів для придбання цієї квартири. [PERSON] позов третьої особи визнала та підтвердила, що [PERSON] передавала їй 20 000 доларів США під розписку для купівлі квартири в смт. Іларіонове. [PERSON] позов третьої особи не визнав, зазначив, що про розписку та позику дізнався лише в суді, а квартиру в смт. Іларіонове купував він, а [PERSON] не приїжджала та не дивилась квартиру. Крім того він працює на залізниці на дистанції колії близько до смт. Іларіонове, та часто користувався згаданою квартирою для тимчасового проживання. ІІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 26.04.2016 року до суду надійшла первісна позовна заява [PERSON] (а.с. 2-4 т.1). 28.04.2016 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено попереднє судове засідання (а.с. 11 т.1). 19.05.2016 року [PERSON] у судовому засіданні було подану зустрічну позовну заяву до [PERSON] (а.с. 20-22 т.1). 31.05.2016 від [PERSON] надійшла заява про залучення до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами (а.с. 33-34 т.1), а у судовому засіданні нею подана позовна заява третьої особи до [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43-46 т.1). Того ж дня у судовому засіданні [PERSON] було подано заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с. 35-37 т.1). 08.08.2016 року від позивача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні подано заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної вартості квартири [ADDRESS] та дійсної вартості квартири [ADDRESS] (а.с. 73 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року вищевказана заява була задоволена, призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості спірних квартир, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с 75-76 т.1). 05.01.2017 року на адресу суду від Дніпропетровського НДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4209/4210-16 від 14.12.2016 у зв`язку із тим, що судовому експерту не було надано безперешкодний доступ до об`єкта дослідження (а.с. 78-81 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2017 року відновлено провадження у даній цивільні справі та призначено судове засідання (а.с. 82 т.1). 26.01.2017 року у судовому засіданні [PERSON] заявив клопотання про повторне призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке в той же день було задоволено ухвалою суду та призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості спірних квартир, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 109 т.1). 23.06.2017 року Дніпропетровським НДІСЕ на адресу суду направлено висновок судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 434/435-17, з якого встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки складає: 559 654 грн. У висновку також зазначено, що у зв`язку із ненаданням доступу до квартири [ADDRESS] оцінка квартири не проводилась (а.с. 111-122 т.1). 23.06.2017 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 123 т.1). 10.08.2017 року представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні заявила клопотання щодо повторного направлення справи для проведення експертизи, оскільки при проведенні експертизи не був наданий доступ до квартири [ADDRESS] та не була встановлена вартість даного житла (а.с. 137 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 року дане клопотання задоволено, призначено у даній цивільній справі проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної вартості квартири [ADDRESS] , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 142 т.1). 26.04.2018 року на адресу суду від Дніпропетровського НДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи №3960-17 від 28.03.2018 року, адже не було надано доступу до об`єкта дослідження, квартири [ADDRESS] (а.с. 147-151 т.1). 17.07.2018 року відновлено провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 162 т.1). 01.08.2018 року представником відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засідання було заявлене клопотання про призначення по даній справі судово-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості квартири [ADDRESS] (а.с. 165-166 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року дане клопотання задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості квартири [ADDRESS] , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 168 т.1). 07.08.2019 року від судового експерта Дніпропетровського НДІСЕ на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить забезпечити прибуття експерта та надати безперешкодний доступ до об`єкту дослідження 29.08.2019 року з 10-00 години за адресою: [ADDRESS] (а.с. 185 т.1). 27.08.2019 року на адресу позивача за первісним позовом [PERSON] , та відповідача за первісним позовом [PERSON] , а також на адресу третьої особи [PERSON] судом направлено лист, в якому викладені вимоги, зазначені судовим експертом у клопотанні від 07.08.2019 року (а.с. 187 т.1). 21.12.2019 року на адресу суду від Дніпропетровскього НДІСЕ надійшов висновок експерта №4509-18 від 16.10.2019 року, з якого встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] з округленням складає 385 413 грн. (а.с. 193-206 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання (а.с. 207 т.1). 29.01.2020 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із апеляційним розглядом справи, де вона є стороною (а.с. 210 т.1). 30.01.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою позивача за первісним позовом та третьої особи. 25.02.2020 року представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні подано уточнену позовну заяву (а.с. 224-226 т.1). Надалі третя особа [PERSON] та позивач за первісним позовом [PERSON] у призначені судові засідання не з`являлися, про день та час розгляду справи належним чином були повідомлені шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті судової влади, причини неявки суду не повідомили. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування житловою площею - залишено без розгляду (а.п. 250 т.1). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] [PERSON] , [PERSON] - залишено без розгляду (а.п. 249 т.1). При розгляді справи судом було з`ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, досліджено докази, які містяться у матеріалах справи, було заслухано сторін по справі, допитано свідків [PERSON] та [PERSON] 22 липня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року, шлюб було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року (а.с. 9 т.1). Від шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] , про що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 153 (а.с. 8 т.1). У період шлюбу, 23 грудня 2003 року позивачем за зустрічним позовом [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , про що вбачається із договору купівлі-продажу ВАР №789125, р. №1-4621 від 23.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. (а.с. 23 т.1). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , про що вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2825302 від 13.02.2004 року (а.с. 24 т.1). Також у період шлюбних відносин, 28 вересня 2006 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] , про що вбачається із копії Договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року, ВЕВ 797908 р. №1223, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Лівінською Л.М. (а.с. 40 т.1). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №5927287 від 17.05.2016 року, наданою позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВЕВ №797908 р.№1223, 08.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Лівінською Л.М. (а.с. 28 т.1). З наданого [PERSON] витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12802165 від 07.12.2006 року вбачається, що дійсно квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, її частка 1/1 (а.с. 38 т.1). Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, надано суду копію розписки від 05 вересня 2006 року, з якої вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі еквівалентній двадцяти тисячам доларів США для купівлі квартири в [ADDRESS] для сім`ї, строк повернення грошей - 5 вересня 2016 року (а.с. 48 т.1). З приводу встановлення достовірності розписки та факту передачі коштів, а також дійсності проживання у квартирі в смт Іларіонове [PERSON] з її чоловіком, у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила що, вона дізналася, що [PERSON] та [PERSON] збираються придбати квартиру, вона порекомендувала написати розписку. Вона диктувала текст розписки, а [PERSON] писала. Свідок зазначила, що в розписці було написано, що [PERSON] передала [PERSON] 20000 доларів США. Також вона повідомила, що розписку писали на початку вересня чи серпня. [PERSON] зазначила, що в квартирі в смт. Іларіонове мешкали [PERSON] та її чоловік. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона з сусідкою сиділи на лавочці, [PERSON] з [PERSON] підійшли до них та сказали, що хочуть купити квартиру, вони сказали, що в будинку продається квартира, потім вони пішли до [PERSON] додому писати розписку. Розписку вона не читала, розписалася в розписці. Підтвердила, що [PERSON] передала 20000 доларів США [PERSON] для продажу квартири. Також зазначила, що в квартирі проживали [PERSON] та її чоловік, ніхто більше не проживав. На виконання ухвали суду судовим експертом Дніпропетровського НДІСЕ було проведено судову оціночно-будівельну експертизу квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівльної експертизи №434/435-17 від 18.05.2017 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки складає: 559 654 грн. (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні) (а.с. 113-122 т.1). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 4509-18 від 16.10.2019 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] з округленням складає 385 413 грн. (триста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тринадцять гривень) (а.с. 194-205 т.1). Зміст спірних відносин полягає у тому, що сторони не досягли згоди щодо порядку розподілу майна (квартир), придбаними ними за період шлюбу, що і зумовило наявність між ними спору. V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дані правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що первісна позовна заява [PERSON] та позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до предмета спору, [PERSON] були залишені судом без розгляду, то суд вирішує справу лише в межах вимог уточненої зустрічної позовної заяви [PERSON] . Статтею 3 СК Украі?ни визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 21 СК Украі?ни шлюбом є сімеи?нии? союз жінки та чоловіка, зареєстровании? у органі державноі? реєстраціі? актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК Украі?ни. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом було встановлено і ніким не оспорювалося у судовому засіданні, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, адже вона була придбана під час спільного проживання сторонами у шлюбі в інтересах сім`ї і для сім`ї. Також було встановлено, що у шлюбі була придбана квартира [ADDRESS] , яка була зареєстрована за [PERSON] . Сторони по справі у судовому засіданні прямо не заперечували проти того факту, що і дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Та обставина, що [PERSON] нібито передала 20000 доларів США [PERSON] для купівлі вищевказаної квартири жодним чином не виключає факту її належності до спільної сумісної власності подружжя, адже кошти надавалися в інтересах сім`ї. Також суд зазначає, що майно, придбане за запозичені кошти та оформлене на одного з подружжя, все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України «Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» Крім того, як було з`ясовано судом під час розгляду цієї справи, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року (а.с. 215-217 т.1), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року (а.с. 218-220 т.1), в задоволенні позовних вимог за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою власністю [PERSON] відмовлено повністю. Синельниковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у даному рішенні дійшов до обґрунтованого висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, відтак дане нерухоме майно може бути поділено між сторонами в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна подружжя, суд виходить із наступного. Частинами 1, 2 статті 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, як це передбачено частиною 2 статті 364 ЦК України. Здійснюючи поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд насамперед керується принципом рівності часток подружжя у спільному майні. При розгляді справи не було встановлено істотних обставин, за яких суд може відійти від цієї засади та збільшити частку одного з подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що як [PERSON] так і [PERSON] належить у рівних частинах нажите ними у шлюбі майно. При цьому предметом позову є два окремих об`єкта нерухомого майна. Як було визначено судовою оціночно-будівельною експертизою, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на дату оцінки складає: 559 654 грн., а ринкова вартість квартири [ADDRESS] з округленням складає 385 413 грн. Таким чином, загальна вартість спільного майна подружжя, що є предметом поділу, становить 945 067 грн., а половина складає 472 533,50 грн. Враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільному майні, а також обставини, які склалися між сторонами, зокрема їх спосіб життя та наявність у [PERSON] місця роботи. Наближеного до смт.Іларіонове, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , у свою чергу, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Беручи до уваги, що квартира [ADDRESS] є дорожчою за вартістю, то з [PERSON] необхідно стягнути грошову компенсацію вартості Ѕ частки [PERSON] у розмірі 559 654,00-472 533,50 = 87120,50 (грн.) Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про поділ майна подружжя - підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , на користь якого вирішено дану справу, поніс наступні судові витрати: судові збори 2000,00 грн. (а.п. 19 т.1) та 2725,34 грн. (а.п. 223 т.1), що загалом складає 4725,34 грн., та за висновки судової експертизи 5284,80 грн. (а.п. 221), 4118,40 грн. (а.п. 222 т.1), що загалом складає 9403,20 грн.

Outcome: approved