Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» 29 грудня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що хворий [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в диспансерно-полікнічному відділенні № 1 КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 16.01.2014 року. З 10.12.2014 року діагноз НЛ (10.12.2014) правої легені (інфільтративний), деструкція (+), МБТ (+), М(-), К(+), Резист. 0, Гіст. 0, кат. 2, ког. 4 (14). Супутнє захворювання: цукровий діабет, інсулінозалежний. Неодноразово лікарем-фтизіатром дільничним диспансерно-поліклінічного відділення № 1 здійснювалися виклики до диспансеру, було попереджено про можливість примусової госпіталізації згідно рішення суду, але хворий до диспансеру не з'явився, до лікування не приступив. [PERSON] є бактеріовиділювачем, порушує протиепідемічний режим чим ставить епідемічну небезпеку для своєї родини та населення. Заявник у своїй заяві просив суд зобов'язати [PERSON] пройти обов'язковий курс стаціонарного лікування в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» та зобов'язати Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області виконати примусову доставку [PERSON] до КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради». Представник КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.285 ЦПК України, справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на підставі висновку ЛКК № 21 від 24 грудня 2014 року знаходиться на обліку в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 16 січня 2014 року з діагнозом: НЛ (10.12.2014) правої легені (інфільтративний), деструкція (+), МБТ (+), М(-), К(+), Резист. 0, Гіст. 0, кат. 2, ког. 4 (14). Супутнє захворювання: цукровий діабет, інсулінозалежний (а.с. 3). Лікарем-фтизіатром дільничним диспансерно-поліклінічного відділення № 1 здійснювалися виклики до диспансеру, було попереджено про можливість примусової госпіталізації згідно рішення суду, але хворий до диспансеру не з'явився, до лікування не приступив. Згідно ст. 53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» з метою охорони здоров'я населення органи і заклади охорони здоров'я зобов'язані здійснювати спеціальні заходи профілактики та лікування соціально небезпечних захворювань (туберкульоз, психічні, венеричні захворювання, СНІД, лепра, хронічний алкоголізм, наркоманія), а також карантинних захворювань. Порядок здійснення госпіталізації та лікування таких хворих, у тому числі і у примусовому порядку, встановлюється законодавчими актами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачено, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. На підставі ст. 286 ЦПК України розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. Зважаючи на те, що [PERSON] є бактеріовиділювачем, розповсюджувачем інфекції туберкульозу, не дотримується протиепідемічного режиму та становить епідемічну загрозу для суспільства, порушує права громадян на безпечні умови життя, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про обов'язкову його госпіталізацію до протитуберкульозного закладу КЗ «Дніпропетровського протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» на строк три місяці. Рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до протитуберкульозного закладу, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації на встановлений законом строк. Відповідно до п. 21-1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана: здійснювати за рішенням суду привід осіб, хворих на заразні форми туберкульозу, до протитуберкульозного закладу. На підставі викладеного,

Outcome: approved