Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Керівник Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825584600:07:052:0309), що знаходиться за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 17 жовтня 2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, який в подальшому її продав [PERSON] Наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка витребуванню у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оскільки [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 грудня 2015 року №22-7710-СГ отримав у приватну власність (право зареєстровано 20 січня 2016) земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 6821281000:03:008:0010) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Варовецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, а тому на час отримання спірної земельної ділянки він вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Тому, прокурор просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ, витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:052:0309) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений за пред`явлення цього позову. В судовому засіданні прокурор Семенюк Н.В. позов підтримала, просила його задоволити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Макарова М.В. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним наказу, оскільки при розгляді заяв [PERSON] . Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло відповідно до норм чинного земельного законодавства, так як в даних заявах [PERSON] повідомляв, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався, а підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, не було. Разом з тим, виданий управлінням наказ про передачу земельної ділянки у власність є актом індивідуальної дії і вичерпав себе в момент прийняття шляхом виконання, тому його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки. Спірним наказом не лише передавалась земельна ділянка у власність, а й затверджувалась відповідна документація із землеустрою, яка в цілому відповідає законодавству. Також відсутні підстави для стягнення з управління судового збору, оскільки саме [PERSON] ввів в оману Головне управління шляхом шахрайства, тому на нього слід покласти усі судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи у встановленому законому порядку повідомленими про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов суду не подали. Заслухавши пояснення прокурора, представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Ч.3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації - державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Судом встановлено, що згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер 6825584600:07:052:0309), що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 17 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстр Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Вищевказаний наказ було прийнято після того, як [PERSON] отримав у приватну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 29 грудня 2015 року №22-7710-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер 6821281000:03:008:0010), що розташована на території Варовецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області,. Всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою від 30 червня 2016 року надав недостовірну інформацію про те, що не використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Враховуючі викладені вище обставини, з яких видно, що відповідач [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ) двічі використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23 вересня 2016 року №22-25196-СГ, який прийнятий із порушенням вимог ч.4 ст.116 ЗК України є неправомірним і підлягає до скасування. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, Хмельницька область, Шепетівський район, Михайлюцька сільська рада, кадастровий номер 6825584600:07:052:0309 припинено на підставі договору купівлі-продажу, бланк НВХ782851, серія та номер:1082, виданий 18 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О.С., згідно якого [PERSON] вказану земельну ділянку продав відповідачу [PERSON] . Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17538496. При цьому, [PERSON] придбав вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Згідно із п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Оскільки у справі не доведено протилежного, суд вважає [PERSON] добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Разом з тим, оскільки сама земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, то вона підлягає витребуванню у [PERSON] . Згідно постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 у справі за № 6-92цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Суспільний інтерес, який полягає в поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 у справі № 6-1376цс16. Судові витрати, зокрема сплачені позивачем в сумі 3524 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданим до матеріалів справи платіжним дорученням.

Outcome: approved