Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із цим позовом і в обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком та батьком її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який наразі фактично мешкає із нею. Відповідач не мешкає разом із нею та сином з 10.11.2018, судом 11.03.2019 видано наказ про стягнення з нього аліментів, однак аліменти він не сплачує, борг станом на 01.09.2020 становить 41929,95 грн. Вона самостійно піклується про стан здоров`я дитини, про її всебічний розвиток. З 10.11.2018 відповідач не виявляє батьківської турботи щодо сина, не цікавиться його життям і здоров`ям, не приймає жодної участі у вихованні і підготовці до самостійного життя. [PERSON] свідомо протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками, не забезпечує дитині належного харчування, медичного огляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, не спілкується з ним, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. З цих підстав вважає, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав щодо їхнього спільного сина, про що і просила суд. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Додала, що вони із відповідачем одружилися в Азербайджані, і по поверненню до України мешкали в м. Мирнограді з її батьками. Їй невідомо, де він мешкає зараз і чи працює. Після народження дитини, коли їх виписали з пологового будинку, 10.11.2018 чоловік пішов з дому після сварки і з того часу не живе з сином. Їхні зустрічі є поодинокими і випадковими, коли вони стикаються на вулиці. Тоді відповідач не питає про сина, не бажає слухати відомості про нього, та, посилаючись на справи, уходить за декілька хвилин. Під час таких зустрічей його поведінка є такою, що викликає у неї підозру про перебування відповідача у стані, який викликано вживанням якихось заборонених речовин. Іноді він телефонує, але не з питаннями про дитину, а у своїх справах, як-то, щодо сприяння нею у продовженні його тимчасової реєстрації для проживання на території України. Пару разів він хотів, щоб вона принесла сина до кафе, де він перебував із друзями, але вона не погодилася на це, бо вважає це місце непридатним для знаходження там дитини. Зараз вона мешкає з іншим чоловіком та сином по [ADDRESS] , вони разом опікуються дитиною, утримують та виховують. Відповідач, знаючи місце проживання її батьків, не звертався до них і не шукав її і сина. Свій номер телефону він постійно змінює та вона не може зв`язатися із ним, він дзвонить сам з різних номерів, рідко. Коли син захворів, на її прохання допомогти із коштами на лікування колишній чоловік відмовив, станом здоров`я дитини не зацікавився. На території України родичів відповідач не має, батьки мешкають в Азербайджані, вона спілкувалася із ними лише одного разу, коли народилася дитина, за допомогою відеозв?язку. Вони також не цікавляться онуком. Дитина батька не знає, не реагує на нього під час рідких зустрічей, вважає батьком [PERSON] , з яким вона мешкає і який хоче після одруження з нею всиновити [PERSON] . Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву він суду не надіслав, про свою позицію у справі не повідомив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Скрипник Г.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і послалася в цьому на наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вказала, що відповідач до органу опіки та піклування щодо будь-якого питання соціального захисту дитини не звертався, він дійсно свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків і поважних причин цього не встановлено. Позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 04.09.2020 до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла до суду 21.09.2020. 21.09.2020 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19.10.2020, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, а третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. 19.10.2020 судом отримано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, через неявку відповідача підготовче засідання у справі відкладене на 05.11.2020. 05.11.2020 ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 24.11.2020, задоволене клопотання позивача про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 24.11.2020 через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 10.12.2020. 10.12.2020 у зв`язку із повторною неявкою до суду відповідача, що повідомлявся у встановлений законом спосіб про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] , з 18.08.2017 по 09.01.2020 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який народився [INFO] , є громадянином Азербайджана і був тимчасово зареєстрований в Україні за адресою: [ADDRESS] , з 01.06.2018 по 08.06.2019 (а.с.6,8-28,42). Дитина [PERSON] народилася [INFO] в м. Мирнограді від батьків [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Місце проживання дитини [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.31), але фактично дитина мешкає із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2019 року і по т.ч. (а.с.32). Позивач [PERSON] працює на посаді юрисконсульта Мирноградського ВУВКГ КП «Вода Донбасу» і її заробітна плата за липень-серпень 2020 року складає 9097,56 грн (а.с.39). 11.03.2019 Димитровським міським судом Донецької області у справі №226/486/19 видано судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 18.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.33). 09.04.2019 державним виконавцем Мирноградського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області відкрите виконавче провадження №58824969 зі стягнення аліментів (а.с.34-35), ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 21.10.2019 оголошено розшук боржника [PERSON] (а.с.36). Заборгованість відповідача за аліментами за період з 18.02.2019 по 01.09.2020 складає 41929,95 грн (а.с.38). Висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради №025 від 15.10.2020 визначено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] є доцільним і відповідатиме інтересам дитини (а.с.53-54). Станом на час розгляду справи дитина перебуває у віці повних двох років і через її вік судом не може бути з`ясована її думка у справі. В ході судового розгляду справи за клопотанням позивача також опитано свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що товаришує з [PERSON] півтори роки, відносини між ними близькі, вони працюють на одному підприємстві, а також проводять разом вільний час. За цей період біологічний батько дитини позивача жодного разу не з`являвся, вона його не бачила. Півроку тому вона була свідком телефонної розмови сторін, яка відбувалася підвищеними тонами. Ніяких знаків уваги дитині батько не надає, не допомагає матеріально, все покладено на мати. Батьком дитина вважає [PERSON] , який живе з позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її дочкою, жила у них разом зі своїм чоловіком [PERSON] . 06.11.2018 дочку з дитиною виписали з пологового будинку, а 10.11.2018 зять не прийшов додому через сварку з дочкою з приводу нехватки грошей, і більше вдома вона його не бачила. Допомоги ніякої він не надає, дитиною не цікавиться, аліменти не сплачує. З серпня 2019 року дочка не живе з ними, мешкає з дитиною та іншим чоловіком окремо, онук вважає цього чоловіка своїм батьком. З самого початку відповідача цікавила лише реєстрація місця його проживання, оскільки він є громадянином Азербайджану і йому потрібні підстави для знаходження в Україні. Онуком повністю опікуються дочка та її новий чоловік. Свідок [PERSON] пояснив, що з серпня 2019 року він та [PERSON] мешкають разом і разом виховують її сина, біологічним батьком якого є відповідач [PERSON] . Відповідач під час їхніх поодиноких зустрічей поводить себе неадекватно, погрожує як йому, так само й позивачеві. В листопаді 2019 року він подзвонив їй, хотів побачитися, судячи з голосу, був нетверезий. Вони не хотіли йти, але той погрожував, нецензурно лаявся, тому вони пішли до нього назустріч. Коли зустрілися, він вихоплював дитину, ображав [PERSON] . Вони зверталися з цього приводу до поліції. Потім він телефонував перед днем народження сина у 2020 році, кликав до кафе, однак позивач відмовилася вести туди дитину. За весь час їхнього спільного проживання відповідач не цікавився сином, не надає жодної допомоги, не хоче навіть чути про життя дитини, коли йому намагаються про це казати. Він бажає лише вирішити свої проблеми з реєстрацією, бо зараз в нього нелегальний статус. Дитину утримує він (свідок), вважає себе батьком, і [PERSON] називає його так. Планує одружитися із позивачем і всиновити [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що позивач - його дочка, а відповідач був його зятем. Йому треба було осісти в Україні, його сім`ї - також, вони з Азербайджану. Зять хотів отримати вид на проживання в Україні, вони із дружиною тимчасово зареєстрували його у себе на прохання дочки. Але після народження онука він пішов з дому, оскільки сварився із дочкою через відсутність грошей. Коли онук захворів і требо було придбати ліки, які були лише у м. Дніпро або у РФ, дочка попросила у нього телефоном грошей, однак він відмовив. Коли онуку виповнився 1 рік, відповідач приїхав, прийшов у двір, дочка вийшла до нього, і він також вийшов, бо мав сумнів в адекватності зятя. Той постояв 15 хвилин та пішов. Також він бачив зятя навесні 2020 року, коли той прийшов до дочки з приводу документів на своє проживання. Зятя вважає альфонсом, який жив для себе, але за їхній рахунок. Дитина йому зовсім не потрібна. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її майбутньою невісткою, живе з її сином. Дитина позивача зове сина батьком, він виховує її та утримує. Відповідача вона бачила лише одного разу біля магазину «АТБ», коли вона на вулиці з Тімуром чекала сина і невістку з магазину. Відповідач підбіг і одразу пішов, дитиною не цікавився. Грошей він не дає, про хлопчика не питає, йому треба тільки громадянство. V. Оцінка суду. Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 N789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, і відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому наведені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач систематично, протягом тривалого часу з моменту народження дитини свідомо ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи виключно в інтересах дитини з метою захисту її прав, суд, визнаючи, що законодавство України і усталена практика Європейського Суду з прав людини визначає позбавлення батьківських прав крайньою мірою при вирішенні подібних справ, не вбачає жодних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі. Враховуючи всі обставини справи, з метою захисту інтересів малолітнього [PERSON] суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно нього. При цьому суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, відомості про наявність у нього проблем зі здоров`ям відсутні, з показів опитаних свідків вбачається, що він мешкає в м. Мирнограді, отже, обставин, які б об`єктивно могли перешкоджати йому опікуватися дитиною, не встановлено. Його ухилення від виконання батьківських обов`язків триває все життя дитини, якій наразі виповнилося повних два роки. Дитина не знає батька, не відчуває його піклування, любові та турботи, не отримує від нього жодного виду допомоги. Стягнуті судовим наказом на утримання дитини аліменти відповідач не сплачує, з моменту стягнення і дотепер накопичується заборгованість [PERSON] за аліментами. Суд наголошує, що незважаючи на позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, він зобов`язаний виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дитини до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved