Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області Карленко Ю.К. 12.02.2021 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 «КМР», у якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Криворізької міської ради 8191,52 грн, у рахунок відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2020 [PERSON] визнано винуватою за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме за заподіяння потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими ушкодженнями [PERSON] проходив лікування в стаціонарному хірургічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», де на його лікування витрачено грошові кошти в сумі 8191,52 грн. КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», яка фінансується за рахунок бюджету та Криворізька міська рада, яка є органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, як управитель та розпорядник вказаного підприємства, з моменту закінчення лікування [PERSON] не вжили жодних заходів щодо стягнення з [PERSON] коштів на лікування потерпілого. Невідшкодування витрат\~на лікування\~потерпілого від\~кримінального правопорушення\~призводить до\~ненадходження коштів\~до бюджету,\~що суттєво\~порушує економічні\~інтереси держави\~та територіальної\~громади. у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з указаним позовом в інтересах держави. Присутня у судовому засіданні представник позивача Криворізької північної окружної прокуратури Мотрук В.В., підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представники позивачів Криворізької міської ради та КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» у судове засідання не з`явилися. До початку розгляду справи по суті від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.63-64,78). Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило (а.с.58,71). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності учасників процесу, які не з`явилися. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд постановив, у силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2020 (а.с.13-14), [PERSON] , 15.04.2020, приблизно у період часу з 23 год. 00 хв. до 23 год. 30 хв., разом із своїм співмешканцем [PERSON] , знаходячись за місцем спільного проживання в приміщенні кімнати кухні житлового будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з [PERSON] , діючи умисно, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, взявши правою рукою зі столу кухонного ножа, завдала потерпілому [PERSON] два удари ножем в область черевної порожнини. У результаті злочинних дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото різаних поранень живота передньої черевної стінки в навколо пупковій області з ушкодженням великого сальнику, тонкої кишки та лівої бічної поверхні живота з ушкодженням селезінки з кровотечею та розвитком гемоперитонеума, які згідно з висновком судово-медичного експерта від 22.05.2020 № 753, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. [PERSON] визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні\~за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки та покладено на неї обов`язки, визначені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2020 набрав законної сили 08.08.2020. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» є установою охорони здоров`я населення. Згідно з визначення, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Відповідно до пп. «а» п. 3 ч. 1 ст. 89 БК України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать, зокрема, видатки на охорону здоров`я, в т.ч. на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно зі ст. 49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування», районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Згідно зі статутом КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР», затвердженого наказом управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради від 04.08.2020 № 142-ум, підприємство є лікувальним закладом охорони здоров`я комунальним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої та тритинної/високоспеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та статутом. Підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Кривого Рогу згідно з рішенням Криворізької міської ради від 27.02.2019 року № 3582. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР (а.с.15-19). Оскільки КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР» є комунальним підприємством, яке належить до сфери управління Криворізької міської ради, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, самостійно не здійснює захист своїх інтересів, та просить вирішити питання про відшкодування понесених витрат за рахунок винної особи, делегуючи свої повноваження прокурору, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, наявні всі підстави для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 № 11, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії то закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. З абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як слідує з довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР», потерпілий [PERSON] , через отримані ним тілесні ушкодження внаслідок злочинних дій засудженої [PERSON] , знаходився на лікуванні у хірургічному відділені з 16.04.2020 по 24.04.2020, що складає 8 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня в квітні 2020 року становила 1023,94 грн. Загальна сума витрат даного закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] склала 8191,52 грн. [PERSON] , всупереч положенням ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на спростування вказаних обставин, так само, як і не надано жодних доказів на підтвердження сплати вищезазначеної суми коштів у добровільному порядку. Таким чином, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР» понесла витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] , і між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2020, який набрав законної сили, суд прийшов до висновку, що обов`язок по відшкодуванню даних витрат необхідно покласти на відповідача, а тому, заявлений позов підлягає до задоволення та з [PERSON] слід стягнути відшкодування витрат на лікування потерпілої особи від кримінального правопорушення в сумі 8191,52 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», то судовий збір у розмірі 908,00 грн, згідно зі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved