Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Короткий виклад доводів пред`явленого позову. В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилалась на те, що розпорядженням Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року у власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 20 серпня 2009 року [PERSON] уклала з позивачем договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила приватизовану нею земельну ділянку у власність [PERSON] . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року було визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року, а земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, було повернуто у власність держави в особі Київської ОДА. Ринкова вартість спірної земельної ділянки становить 1052710 гривень. Крім того, [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 24085 гривень на зведення паркану на придбаній земельній ділянці. Ці обставини свідчать про те, що у зв`язку з припиненням права власності на земельну ділянку позивачу заподіяна майнова шкода в загальному розмірі 1076795 гривень (1052710 + 24085). Тому [PERSON] просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 1076795 гривень. В ході підготовчого провадження представник позивача [PERSON] подала заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.57-59): просила суд стягнути з Бориспільської РДА на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 1076795 гривень та моральну шкоду в розмірі 300000 гривень. Крім того, представник позивача [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.79-80): просить суд стягнути з відповідача на користь її довірителя майнову шкоду в розмірі 1076795 гривень та моральну шкоду в розмірі 162000 гривень. Інформація про рух цивільної справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 березня 2021 року (а.с.46) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2021 року (а.с.47-48) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 травня 2021 року (а.с.104) підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 червня 2021 року (а.с.110) [PERSON] було залучено до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не з`явився у судові засідання. Бориспільська РДА у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується судовою кореспонденцією (а.с.50, 75, 113, 118, 130). Крім того, представник відповідача [PERSON] подав відзив (а.с.51-53), в якому він не визнає позов та просить суд відмовити в його задоволенні. [PERSON] також не з`явилась у судові засідання. Вона у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки (а.с.119) та іншою судовою кореспонденцією (а.с.131-132). Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Розпорядженням Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 22 лютого 2009 року на підставі цього розпорядження місцевого органу виконавчої влади їй був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №907316. У такий спосіб [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 20 серпня 2009 року [PERSON] уклала з позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.9, 28-29), за яким вона відчужила у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району. 12 листопада 2009 року на підставі цього правочину позивачу був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №010449 (а.с.10, 30-31). 10 серпня 2015 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на придбану нею земельну ділянку. Ця обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42014027 від 10 серпня 2015 року (а.с.32-33). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року (а.с.40-45) було визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року, а земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 3220882600:04:001:0906 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, було повернуто у власність держави в особі Київської ОДА. Спірні правовідносини регулюються главою 82 «Відшкодування шкоди» підрозділу 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми права та усталена судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим та органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, кінцевий набувач, чиє право власності на земельну ділянку припинено, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до особи, в якої була придбана земельна ділянка, про відшкодування збитків на підставі ст.661 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець зобов`язаний відшкодувати покупцеві завдані йому збитки. Вказане відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц. Зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування збитків, заподіяних кінцевим набувачам. Так, кінцеві набувачі, із власності яких витребовуються земельні ділянки, мають право відновити їхні права на підставі ч.1 ст.661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що розпорядженням Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , а не позивача. [PERSON] не перебувала з відповідачем у жодних правовідносинах, зокрема, у правовідносинах з приводу приватизації земельної ділянки. Ці обставини свідчать про те, що розпорядженням Бориспільської РДА №6698 від 7 листопада 2008 року не тільки не заподіяно шкоди [PERSON] , а також не порушено права позивача. Як вбачається з правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, після припинення права власності на земельну ділянку [PERSON] має право звернутись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] збитків та моральної шкоди. Ця обставина свідчить про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його права. В пред`явленому позові (а.с.3), письмових поясненнях (а.с.121, 123) та письмовому виступі у судових дебатах (а.с.137-138) [PERSON] та її представник [PERSON] посилаються на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Стретч проти Сполученого Королівства», «Проніна проти України», «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Бульвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Рисовський проти України», «Раймондо проти Італії», «Філіпс проти Сполученого Королівства», «Аркурі та інші проти Італії», «Ріела та інші проти Італії», «Ісмаїлов проти Російської Федерації», «Гладишева проти Російської Федерації», «Пчелінцева та інші проти Російської Федерації» та «Кривенький проти України». Однак обставини перелічених справ відрізняються від обставин цієї цивільної справи. Тому підстави для застосування вказаних рішень Європейського суду з прав людини як джерела права при вирішенні спору, що виник між позивачем та Бориспільською РДА, відсутні. Зокрема, ні [PERSON] , ні [PERSON] за законом не могли набути у власність спірну земельну ділянку, що розташовується у водоохоронній зоні Канівського водосховища річки Дніпро. Вони могли та мали знати про це перед набуттям права власності на земельну ділянку, щонайменше, співвіднісши чіткі законодавчі заборони з місцем розташування об`єкта нерухомого майна. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.1173 ЦК України, за вимогою про стягнення шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу державної влади, належним відповідачем є держава, а не місцевий орган виконавчої влади. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] помилилась не тільки щодо способу захисту права, а також відносно відповідача, вказавши ним Бориспільську РДА. За правилами, передбаченими ст.51 ЦПК України, суд не має права самостійно визначати відповідача за пред`явленим позовом, оскільки вжиття цього процесуального заходу відноситься до виключних повноважень позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. В матеріалах цивільної справи міститься копія договору №2, укладеного 3 січня 2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] (а.с.38), копія квитанції до прибуткового касового ордера №2/13 від 3 січня 2013 року (а.с.39) та висновок експерта №9701 від 29 квітня 2021 року (а.с.81-89). Зі змісту цих доказів вбачається, що позивач витратив грошові кошти в розмірі 24085 гривень на зведення паркану, а також зазнав моральну шкоду в орієнтовному розмірі 27 мінімальних заробітних плат. Однак підстави для покладення на Бориспільську РДА обов`язку з відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди відсутні. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що паркан був зведений на спірній земельній ділянці, придбаній [PERSON] . Ці обставини свідчать про те, що договір №2, укладений 3 січня 2019 року між ФОП [PERSON] та позивачем, квитанція до прибуткового касового ордера №2/13 від 3 січня 2013 року та висновок експерта №9701 від 29 квітня 2021 року є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з Бориспільської РДА на користь позивача майнової та моральної шкоди відсутні. Тому у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту рахунку-фактури на оплату експертних послуг №СФ-1904212 від 19 квітня 2021 року (а.с.94) та квитанції №36305529 від 19 квітня 2021 року (а.с.95) вбачається, що вартість судово-психологічної експертизи становить 15000 гривень. Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі. Крім того, особою, яка оплатила проведення цієї експертизи, є взагалі стороння особа [PERSON] , а не позивач. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на проведення судово-психологічної експертизи відсутні.

Outcome: dismissed