Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Керівник ГО «Єдина родина всіх народів» [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору, в якому просить суд договір в частині улаштування вузла для обліку спожитої теплової енергії співмешканцем квартири [ADDRESS] визнати недійсним. Свій позов обґрунтовує тим, що між мешканцями будинку за адресою [ADDRESS] та СПД - фізичною особою [PERSON] був укладений договір по улаштуванню вузла обліку теплової енергії за адресою [ADDRESS]. За рахунком - фактурою № СФ-0000315 від 05 вересня 2015 року одержувач [PERSON] отримала тепло лічильник та комплектуючи на загальну суму 22960,00 гривень, за які розрахувалася власними коштами. За усним договором [PERSON] зі співмешканцями будинку за оплату по договору з [PERSON] - [PERSON] була уповноважена сплатити кошти із розрахунку з кожного співмешканця відповідно до частини опалювальної площі його квартири до загальної площі будинку. За декларованою співмешканцем квартири № 18 опалювальна площа складає - 53,8 кв.м, загальна площі будинку - 5665 кв.м. Сума до сплати за договором в частині квартири 18 складає - 0,95% від суми договору 0,95х39700 гривень = 377, 15 гривень. Відповідач цієї розрахованої суми не сплатив. На загальних зборах 12.06.2016 року співвласників будинку за адресою [ADDRESS] відповідач категорично був незгодний з улаштування вузла обліку теплової енергії, який на його погляд обмежує подачу тепла саме на його оселю (2 кімнати, 2 пристроєних приміщення, 2 підвальних приміщення під прибудовами (понад 20 кв.м), що більш ніж в півтори рази перевищує задекларовану ним опалювальну площу у розмірі 53,8 кв.м. Відповідач не сплачує за отримані послуги, має величезні борги, так станом на 01.06.2016 року загальна сума боргу 9295,02 грн. зокрема перед КП «Теплопостачання м. Одеси» в розмірі 4261,99 гривень. Відповідач перекладає тягар оплати за спожиту особисто ним теплоенергію на ветеранів війни (якою є позивач - вдова учасника бойових дій), інвалідів (якою є позивач) та інших соціально незахищених співмешканців, оскільки не задекларована ним частка - 53,8 кв.м в півтори рази менша дійсної, опалюваної площі. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не неодноразовий виклик суду не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є розписки про отримання судових повісток. Представник КП «Теплопостачання м. Одеси» подали до суду письмові пояснення, в яких зазначили, що, 17.09.2015 року на адресу теплопостачальної організації надійшла заява за підписом представника ініціативної групи [PERSON] про надання технічних умов для встановлення вузла обліку теплової енергії у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], 53.24.09.2015 року відповідні технічні умови були направлені представникам КП ЖКС «Черьомушки» та ініціативної групи без укладення Договору на поставку на поставку теплової енергії. Таким чином, мешканці живого будинку [ADDRESS] перебувають у прямих розрахунках, тобто кожний з них сплачує за спожиту теплову енергію самостійно за власним особовим рахунком. При нарахуванні оплати за спожиту теплову енергію за таких обставин КП «ТМО» керується п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затвердженою постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630): у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та (або) виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинком. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є співвласником приватизованої квартири [ADDRESS]. Як вбачається з довідки про стан сім'ї та реєстрацію, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - відповідальний квартиронаймач; [PERSON] - чоловік. 27 серпня 2015 року між мешканцями будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] іменований надалі «Замовник» в особі голови ініціативної групи з одного боку та Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON], що є платником єдиного податку, іменований надалі «Виконавець», що діє на підставі свідоцтва держаної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності [NUMBER], ідентифікаційний код [NUMBER] від 23.03.2000 року, з іншого боку укладено договір, відповідно до частини 1 п.1 якого, Замовник доручає а Виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт по улаштуванню вузла обліку теплової енергії за адресою [ADDRESS]. Договір у відповідності до діючого законодавства укладений в простій письмовій формі та підписаний сторонами. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. З цих підстав суд робить висновок про те, що договір № 130/U-15 у відповідності до діючого законодавства укладений в простій письмовій формі, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором про надання послуг. Оскільки оспорювальний договір є двостороннім правочином, а до участі у справі залучено тільки одного його учасника - мешканця квартири № 18, суд в межах заявлених вимог не вбачає можливості визнати цей договір частково недійсним, за правилами ст.215 ЦК України, як того вимагає позивачка, тільки в частині улаштування вузла для обліку спожитої теплової енергії співмешканцем квартири № 18. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, які передбачають, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а сам правочин має бути спрямований на реальне настання правих наслідків, що обумовлені ним. З позовною заяви вбачається, що позивачка акцентує увагу на несплаті відповідачем грошової суми, розрахованої до сплати за договором в ач стіні квартири № 18, розмір якої становить 377 гривень 15 копійок. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] щодо визнання правочину частково недійсним з підстав ст.ст. 203, 215 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки вимоги про часткове визнання недійсним оспорю вального договору не зможуть бути реалізовані в стадії виконання рішення суду, тому суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх цивільних прав не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. З цих підстав суд вважає недоведеним порушення прав [PERSON] - керівника ГО «Єдина родина всіх народів», представника громади будинку [ADDRESS], при укладанні договору між мешканцями будинку [ADDRESS] з СПД-ФО [PERSON], тому відмовляє в задоволенні позову про визнання цього договору частково недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed