Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на Ѕ частину квартири. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 07 листопада 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27.09.2021 шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу позивач з відповідачем за спільні кошти придбали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Покупцем за договором купівлі-продажу є відповідач, на останнього оформлено право власності на спірну квартиру. Після розірвання шлюбу, відповідач заперечує право позивача на Ѕ частку квартири, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі 28.09.2021 позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Ухвалою суду від 01.10.2021 позов було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. На виконання вказаної ухвали позивачем усунуто недоліки, про що подано заяву від 06.10.2021. Ухвалою від 22.10.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 годину 25.11.2021. 25.11.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява, в якій зазначено, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі, просить проводити розгляд справи без її участі. 25.11.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що позовні вимоги він визнає, просить проводити розгляд справи без його участі. Суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини Відповідно до свідоцтва про шлюб (виданого повторно) серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 07.11.2009 у виконавчому комітеті Малинівської сільської ради Житомирської області (а.с.9). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). 11.01.2014 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г., [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.11-12). Відповідно до п.3.2 Договору, покупець на час набуття вказаної квартири перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка окремою заявою дала згоду на укладення цього Договору. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в реєстрі за №11. Квартира [ADDRESS] , має наступні характеристики: Загальна площа 50,2 км.м, кількість кімнат 3, площею 11,6 кв.м, площею 15,8 кв.м та площею 7,9 кв.м, кухня площею 5,6 кв.м, ванна площею 2,2 кв.м, туалет площею 1,1 кв.м, коридар площею 4,8 кв.м, вбудована шафа площею 0,4 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250562118109. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2014 належить на праві власності, чатка1/1, квартира [ADDRESS] (а.с.13). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо визнання права власності на квартиру, придбану в період шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). В силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Судом встановлено, що сторони з 07.11.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу 11.01.2014 року придбали нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, виходячи із законодавчо закріплених презумпції спільності права власності на майно, набуте подружжям у шлюбі, та принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, враховуючи наявні в справі докази, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення, що визначають підстави повернення позивачу судового збору містяться у ч. 1 ст. 142 ЦПК України у якій зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від суми сплаченого судового збору, а інші 50% підлягають поверненню з державного бюджету.

Outcome: approved