Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 06 вересня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.08.2006 року, яка станом на 17.08.2020 року становить 31962,94 грн і складається з 25818,46 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 6144,48 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 17.08.2006 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до заяви. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно із п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповерненого в строк кредиту у відповідності до ч. 2 ст.625 ЦК України, які встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд». Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням прав та інтересів позивача. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача не надходило, відзив на позовну заяву не надано. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність та зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме: заборгованість за тілом кредиту в сумі 25818,46 грн. \~Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ.\~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 17.08.2006 року [PERSON] підписала заяву про отримання банківських послуг, а саме отримання кредитної картки. Сума кредитного ліміту 300 грн., визначена базова відсоткова 36 % із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії ліміту відповідає строку дії картки (а.с. 20). Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк» відповідачу за кредитним договором б/н було видано кредитні картки: № [NUMBER] з датою відкриття 17.08.2006 та строком дії 07/13; № [NUMBER] з датою відкриття 22.07.2013 та строком дії 07/17 та № [NUMBER] з датою відкриття 24.06.2017 та строком дії 06/21 (а.с.19). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов обслуговування кредитної картки встановлено наступний кредитний ліміт: 15.09.2006 р. 300 грн., 04.10.2006 р. 1800,00 грн, 28.07.2007 р. 2000 грн., 16.06.2009 р. 1600 грн., 10.08.2019 року 3200,00 грн., 27.09.2010 р. 3800,00 грн., 07.09.2013 р. 4600,00 грн., 25.04.2017 р. 15000 грн., 29.09.2017 р. 19000 грн., 15.05.2018 року розмір кредитного ліміту 20000 грн., 15.09.2019 року розмір кредитного ліміту - 25000 грн (а.с. 18). Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 17.08.2006 року, укладеного між сторонами по справі станом на 17.08.2021 року заборгованість за простроченим тілом кредита 25818,46 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6144,48 грн. Загальна сума заборгованості 31962,94 грн. (а.с. 15-17). Позивачем додано Умови і правила надання банківських послуг, які не містять підпису про ознайомлення з ними [PERSON] (а.с. 21-30). З виписки за кредитним договором вбачається, що [PERSON] користувалася кредитною карткою в період з 16.09.2006 року до 24.12.2021 року (а.с. 39-57). ІV. Норми права. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~\~суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основної заборгованості за кредитом, стягнути 6144,48 грн заборгованості за простроченими відсотками. Розмір нарахованих процентів відповідач не визнала, про що зазначила в заяві до суду. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.08.2006 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частину спірного договору. Суд враховує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.08.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.09.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.08.2006 року шляхом підписання заяви. Судом встановлено, що в заяві про отримання кредитної картки, яка 27 серпня 2006 року підписана [PERSON] , визначена базова відсоткова 36 % із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 20 на звороті). Тобто, згідно із вказаною заявою, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 3 % на місяць. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, з 01 червня 2015 року і до 31 липня 2020 року відповідачці нараховувались проценти у розмірі 3,6% на місяць, тобто 43,2% річних (а.с. 10-16); з 01 серпня 2020 року і до 30 червня 2021 року в розмірі 3,50 на місяць, тобто 42 % річних (а.с. 16-17). У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачкою було погоджено підвищення процентної ставки до 42 % та 43,2% річних АТ КБ «ПРИВАТБАНК» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано. Крім того, в період, коли банк почав застосовувати підвищені процентні ставки, діяла редакція ст. 1056-1 ЦК України, частина 3 якої передбачала, що встановлений\~\~ договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду заявлений до стягнення розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 липня 2019 року по 17 серпня 2021 року обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені (а.с. 15-17). Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 3 % на місяць (36 % річних), погодженої сторонами, позивачем суду не надано. Даний порядок обрахунку процентів за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Відтак, розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, не можна вважати правильним. Суд враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду у визначеному законом порядку, розрахунку заборгованості по процентах, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 36 % річних (3% на місяць). Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентах у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування. Отже, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 6144,48 грн. заборгованості за простроченими відсотками, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, слід відмовити. Суд бере до уваги те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17.08.2006 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за простроченим тілом кредиту 25818,46 грн, а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Зазначений розмір заборгованості за тілом кредиту визнається і відповідачем. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 31962,94 грн, а задоволено 25818,46 грн, тобто на 80,78 % (25818,46 х 100/31962,94). За таких обставин з\~\~ [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1698,00 грн судового збору (2102,00 х 80,78 %/100%). На підставі ст. ст. 526, 530, 1046, 1048-1050, 1052, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: partial