Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що розпорядженням Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області малолітня [PERSON] влаштована до КУ«Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» на повне державне забезпечення тимчасово за заявою матері, але термін перебування дитини у закладі сплинув, мати так і не звернулася з заявою про повернення дитини. Мати-[PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але там не проживає, останнє відоме місце проживанняє за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька малолітньої внесені відповідно до ч.1ст.135 СК України. За час перебування дитини у закладі відповідач жодного разу не відвідувала доньку, долею та здоров'ям малолітньої не цікавилась, моральної та матеріальної допомоги не надавала. Мати за весь час перебування дитини в Будинку дитини самоусунулась від виховання дитини та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не зробила жодної спроби повернути дитину. Враховуючи вищезазначене, адміністрація КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини «Сонечко» заперечує проти повернення дитини до матері. Також позивач заявив вимогу про стягнення аліментів на особовий рахунок дитини у розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідач в судове засідання не з'явилася, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] року народилася [PERSON] в с.Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до свідоцтва про народження батьками неповнолітньої є [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відомості про батька дитини записані за заявою матері відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.7).. Відповідач [PERSON]-мати малолітньої [PERSON], згідно характеристики, наданої сільським головою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, характеризується негативно, не працює, не навчається, веде аморальний спосіб життя, за місцем реєстрації не мешкає, постійного місця проживання не має. 01.12.2016р. до КЗ «Білгород-Дністровська ЦРЛ» з заявою про відмову забрати дитину [PERSON] з полового будинку, іншого закладу охорони здоров'я зверунась [PERSON] , у зв'язку з відсутністю умов проживання для дитини, тому просила тимчасово - на 6 місців влаштувати дитину до дитбудинку. Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області №601/А-2016 від 26.12.2016 р. влаштовано малолітню [PERSON],[INFO], до державного закладу на повне державне забезпечення строком на 6 місяців (а.с.9). Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області ухвалила висновок від 23.11.2017 р., згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ніде не працює, постійного доходу не має, не має постійного місця проживання, проживає у своєї сестри в будинку, який майже зруйнований. За час перебування малолітньої в КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко», [PERSON] жодного разу не з'являлась, долею та здоров'ям малолітньої не цікавилась, участі у вихованні не приймала, моральної та матеріальної допомоги не надавала, не зробила жодної спроби повернути дитину, матеріальної допомоги не надає. Суд вживав всі можливі заходи щодо виклику відповідача в судове засідання, однак [PERSON] в судові засідання не з'являлась, пояснень з приводу позовних вимог не надавала, доказів щодо перешкод у спілкування з дитиною суду не надавалось. Відповідач у добровільному порядку матеріально дитину не утримує. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об'єктивності у суду не має. Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні безперечно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини і на цих підставах повинна бути позбавлена батьківських прав. Однак, разом з тим, позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від виконання обов'язку утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, встановлено наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] й стягнення з неї аліментів на утримання малолітної [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2017 року і до досягнення донькою [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] року, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання малолітньої дитини. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.. щодо розгляду вимог нематеріального характеру про позбавлення батьківських прав та 704,80 грн. щодо вимог матеріального характеру про стягнення аліментів - всього в сумі 1409,60 грн.

Outcome: approved