Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» в особі представника Гусевої А.В., яка діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01.03.2016 по 01.09.2020 у сумі в розмірі 11 186 гривень 92 копійки, а також судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався на те, що, згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 219164005 від 05.08.2020 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у жилому приміщенні осіб від 06.08.2020 осіб, які перебувають на реєстраційному обліку за адресою вказаного жилого приміщення, не значиться. КП «Жилкомсервіс», власником та засновником якого є територіальна громада м. Харків в особі Харківської міської ради, є підприємством з надання послуг по утриманню будинків та прибудинкової території, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Посилався, що між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 зі змінами, внесеними у 2007 та 2009 роках, що передбачено вимогами ч. 2 ст. 633 ЦК України. Зазначив, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, відповідач, у свою чергу, своєчасно не здійснює оплату за послуги по утриманню будинків та прибудинкової території, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість за період з 01.03.2016 року по 01.09.2020 року у розмірі 11 186,92 гривень. Внаслідок наведених обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. 07 квітня 2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву КП «Жилкомсервіс», в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог КП «Жилкомсервіс» в повному обсязі, в обґрунтування обраної позиції посилалася, що позивачем не надано доказів того, що рахунки для сплати житлово-комунальних послуг відкрито на ім`я відповідача, відсутні документи, які б свідчили, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, у тому числі, в усній формі. Зазначила, що вона перебуває на реєстраційному обліку за адресою іншого жилого приміщення - будинку [ADDRESS] , де й фактично проживає, особовий рахунок за адресою квартири [ADDRESS] відкритий не на її ім`я, а на ім`я колишнього власника - [PERSON] . Також зазначила, що у жилому приміщенні, за адресою якого позивач просить стягнути заборгованість, вона не проживає, в квартирі проживають інші особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати КЦС по справі № 641/1128/18 від 03.02.2021 за наслідками перегляду в касаційному порядку рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 та постанови Харківського апеляційного суду від 03.03.2020 рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, постанову Харківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині вирішення вимог про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] - залишено без змін. 19.07.2019 Міжрайонним ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрите виконавче провадження № 59578468 та № 59578262 на підставі виданого 26.06.2019 Комінтернівським районним судом м. Харкова виконавчого листа про вселення [PERSON] у спірну квартиру. 08.07.2020 вказані виконавчі провадження були закінчені, проте відповідача не було вселено у квартиру. Також у відзиві на позовну заяву [PERSON] зроблено заяву про застосування до позовних вимог позовної давності. Представник позивача скористався процесуальним правом на подачу відповіді на відзив відповідача [PERSON] , яку подав через канцелярію суду 19 квітня 2021 року. У поданій заяві по суті справи зазначив, що посилання відповідача на п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 щодо права споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг не відноситься до послуг з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території, які надає Позивач, тому що ст. 5 цього Закону визначений перелік житлово-комунальних послуг, до яких належить: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Тому вважав, що вимоги п. 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону стосуються тільки комунальних послуг. Посилався, що КП «Жилкомсервіс» належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також посилався, що, відповідно до положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрать на управління багатоквартирним будинком. 27 травня 2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив представника КП «Жилкомсервіс», в яких відповідач посилається на обставини, як про них було зазначено у відзиві на позовну заяву КП «Жилкомсервіс». Представник позивача Жиляк Т.О., яка діє на підставі довіреності від 04.01.2021 року № 2-7/2021, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволені, посилаючись на обставини, які викладені у позовні заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача та представник відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Кіншов Д.С., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, заяву про застосування позовної давності до пред`явлених позивачем позовних вимог підтримав. Суд, вислухавши вступне слово представників сторін, дослідивши письмові докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 16.09.2014 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходить своє підтвердження Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 460138263101 від 05.08.2020, та є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП «Жилкомсервіс». Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 1186 від 20 грудня 2006 року КП «Жилкомсервіс» визнано виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групи будинків, згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 382 ЦК України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. З кожним громадянином м. Харкова шляхом офіційного публікування у спецвипуску газети «Слобода» № 95/1 від 28 листопада 2006 року тексту типового Договору про надання житлово комунальних послуг, було укладено договір про надання житлово комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами. Відповідно до розрахунку заборгованості на даний час за відповідачем існує заборгованість за період з 01.03.2016 року по 01.09.2020 року, станом на 01.09.2020 року в сумі 11 186,92 гривні за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у травні 2020 року сплачено вартість послуг в розмірі 1000,00 гривень. Як зазначено представником відповідача, відповідач [PERSON] не сплачує послугу, яка надається КП «Жилкомсервіс», адже вона в квартирі [ADDRESS] не проживає, послугу, яку надає позивач, не споживає, договір між нею та позивачем не укладався, особовий рахунок за адресою вказаного жилого приміщення відкрито на іншу особу. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводи відповідача про те, що відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, оскільки між нею, як споживачем, та між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» відсутні договірні правовідносини, - не приймаються судом до уваги, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Тобто у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. За змістом ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. З наведеного вбачається, що КП «Жилкомсервіс» надає відповідачу [PERSON] житлову послугу. У свою чергу, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Вимогами п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку). Таким чином, з наведеної норми закону вбачається, що споживач за період його тимчасової відсутності в житловому приміщенні має право на неоплату саме комунальних послуг, а КП «Жилкомсервіс» комунальних послуг не надає, а надає саме житлову послугу, а тому суд погоджується з доводами представника позивача з приводу того, що посилання відповідача на вимоги п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як на підставу наявності в неї права на неоплату наданих КП «Жилкомсервіс» послуг за причини її тимчасової відсутності в квартирі, за адресою якої утворилася заборгованість та яку просить стягнути з відповідача позивач, не розповсюджуються на житлову послугу, саме яку надає позивач відповідачу. Більш того, відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що вона надавала КП «Жилкомсервіс» документальне підтвердження її відсутності у квартирі [ADDRESS] понад 30 календарних днів. За правилами ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Також стороною відповідача не надано доказів щодо звернення до позивача з приводу надання неякісних послуг. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України. У квартирі за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва від 23.10.2013 року №170 «Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів-споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу, і відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо вона є, на іншого квартиронаймача або власника. Вказаний особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього документу будь-яких сум є правом кредитора, тобто КП «Жилкомсервіс». Таким чином посилання відповідача на те, що вона не повинна сплачувати послуги КП «Жилкомсервіс» через те, що особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] оформлений не на неї, а на [PERSON] , є безпідставними, адже саме [PERSON] , а не [PERSON] є власником вказаної квартири з 16.09.2014, а особовий рахунок оформлюється не на особу, а на житлове приміщення. Більш того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач зверталася до КП «Жилкомсервіс» з питання переоформлення особового рахунку на належну їй на праві власності квартиру на її ім`я, а КП «Жилкомсервіс» у здійсненні такого переоформлення їй відмовив. Надаючи оцінку доводам відповідача з приводу проживання у належній їй на праві власності квартирі інших осіб та наявності судових рішень, якими ухвалено вселити її у квартиру [ADDRESS] , суд звертає увагу, що, як це закріплено положеннями п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором, проте доказів на підтвердження того, що [PERSON] повідомляла КП «Жилкомсервіс» про проживання у належній їй квартирі інших осіб остання не надала. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості з 01 березня 2016 року по 01 вересня 2020 року є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою відповідача та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України. Згідно зі статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, суд розглядає позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» в межах позовної давності, тобто з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року, оскільки позивач 14 вересня 2020 року звернувся до суду з даною позовною заявою. Як вбачається з довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг заборгованість відповідача, з урахуванням застосування позовної давності, становить за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 суму в розмірі 7831,37 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1471,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial