Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 19.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати Договір позики №793435924, укладений між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» недійсним. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року провадження по справі відкрито. 30.04.2021 року від ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] , в якому ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» просить стягнути з позивача заборгованість за Договором в розмірі 17016,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7250,00 грн., за процентами - 9766,62 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2021 року витребувано з ТОВ «СМАРТВЕЙЮКРЕЙН» екземпляр Договору позики, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН». 08.06.2021 року від ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.10.2021 року від представника відповідача - адвоката Рулякова В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Позивач до судового засідання не з`явився, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки справа перебуває в провадженні суду вже значно тривалий час, а позивач був належним чином повідомлений, суд для недопущення порушення законних прав сторін по справі, вважає за можливим розглянути справу. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно з нормами статті 17 вказаної Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Суд бере до уваги той факт, що розгляд справи триває значний час, за цей період обом сторонам у справі була надана можливість довести свої вимоги, заперечення, міркування та надати пояснення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а тому, не відкладаючи розгляд справи, можливе вирішення спору по суті. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для відкладення розгляду справи. Обом сторонам у справі суд надав можливість довести свої вимоги та заперечення, крім того в справі не визначена обов`язкова явка сторін до судового засідання, а тому відкладення розгляду справи в даному випадку не є обов`язковим. Таким чином, суд має всі обумовлені законом підстави для розгляду справи, з урахуванням вимог цивільного процесуального закону, наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, наданих у попередніх засіданнях. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 29.04.2020 року по справі № 520/5083/16-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що між ним та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено договір № 793435924, відповідно до якого [PERSON] було отримано позику. Однак позивач вважає, що даний договір є недійсним, оскільки ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте договір [PERSON] підписано не було. Відповідачем було проігноровано вимоги законодавства та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що [PERSON] ,як позичальнику бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману про отримання кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Порядок акцептування пропозиції відповідача не відповідає положенням абзацу 3 частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір про надання позики, укладений між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» є таким, що не прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Крім того, позивач зазначає, що спірний договір містить ознаки кредитного договору, при тому в договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, а у разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Однак працівниками ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, ніж зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Також позивача було введено в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, та [PERSON] не було проінформовано про непомірно велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язань. Позивач вказує, що йому було повідомлено про значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладення спірного договору.Крім того, при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, оскільки позивачу було запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду з вимогою про визнання Договору позики №793435924, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» недійсним, з метою захисту своїх законних прав та інтересів. 30.04.2021 року від представника ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» - адвоката Рулякова В.В. до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] , в якому ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» просить стягнути з позивача заборгованість за Договором в розмірі 17016,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7250,00 грн., за процентами - 9766,62 грн., а також судові витрати: судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В зустрічній позовній заяві представник ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» посилається на те, що 07.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено договір № 7934355924, відповідно до якого на картковий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. Договір укладено між сторонами у повній відповідності із вимогами ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» з додержанням вимог чинності правочину, викладених у ст. 203 ЦК України. 01.12.2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору, якою збільшено суму кредиту на 2250,00 грн, що також були перераховані на картковий рахунок позичальника. ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором надав [PERSON] суму кредиту в розмірі 7250,00 грн. Однак, [PERSON] в повному обсязі зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість, яка на дату подання зустрічної позовної заяви становить 17016,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7250,00 грн., за процентами - 9766,62 грн. На підставі наведеного, представник ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» просить задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі та стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором, судові витрати та витрати на правничу допомогу. 08.06.2021 року від представника ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» - адвоката Рулякова В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача зазначає, що 24.10.2020 року позивачем було завантажено Мобільний додаток та створено у ньому власний обліковий запис. Позивач в обов`язковому порядку ознайомився із запропонованими умовами договору, Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та Положеннями про порядок обробки персональних даних, що є невід`ємною частиною кожного договору, який укладається з Товариством. Якщо користувач в Мобільному додатку не підтвердить, що він ознайомлений із публічною пропозицією (офертою), він не зможе укласти договір та отримати кредитні кошти, оскільки цей процес автоматизований.Позивачем було підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту виходячи з обраних ним умов кредитування, також було підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позивача та фінансової ситуації, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позивача, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язання за договором. Позивачем було здійснено ідентифікацію в Мобільному додатку та надано інформацію, що може бути відома тільки лише йому: особисті дані про себе (включаючи реєстраційний номер облікової картки платника податків) та реквізити платіжної картки. Позивач самостійно, в межах встановленого Мобільним додатком ліміту, обрав суму кредиту, строк отримання кредиту та банківську картку для отримання кредитних коштів. Кредитодавець згенерував та надіслав позивачу в Мобільному додатку одноразовий ідентифікатор, який позивач власноручно ввів в необхідне поле у Мобільному додатку. При укладені договорів такого типу не використовуються кваліфікаційні електронні підписи (електронний цифровий підпис) як різновиди електронного підпису. 07.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи електронний договір № 7934355924, відповідно до якого на картковий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. 01.12.2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору, якою збільшено суму кредиту на 2250,00 грн. Позивач частково виконав взяті на себе зобов`язання за договором погашенням суми процентів за кредитом у розмірі 2537,00 грн, що в свою чергу підтверджує що договір є укладеним та дійсним. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 07.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, через Мобільний додаток електронний договір №7934355924, відповідно до якого на картковий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн, строк кредитування 97 днів, пільговий період 27 днів, термін платежу 12.02.2021 року. Кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того позивачем 07.11.2020 року було підписано паспорт кредиту, що містить інформацію про умови кредитування, яка надається клієнту до укладення договору, а також було підписано Додаток №1 до договору про графік платежів та електроне повідомлення про прийняття (акцепт) оферти. /а.с.8-10/. Згідно п. 2.1, 2.2 Договору, кредит надається позичальнику виключно за допомогою мобільного додатку кредитодавця, доступного в інтернет-магазинах мобільних додатків AppStore та GooglePlay під оригінальною назвою Smartiway (надалі - Мобільний додаток), за умови ідентифікації Товариством Позичальника та акцептування Позичальником відповідної оферти щодо укладення цього договору у Мобільному додатку з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Цей Договір є укладеним з моменту одержання кредитодавцем електронного повідомлення Позичальника про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти)в електронній формі, підписаної з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором в Мобільному додатку Товариства. Згідно п. 3.1., 3.2 Договору, протягом строку кредитування розмір процентів складає 1,49% процента та у пільговий період 1,29% процента від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 545,34% процента, та у пільговий період 472,14% процента річних. Згідно п. 8.1 Договору, невід`ємною частиною Договору є Правила. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту затверджених наказом ТОВ «СМАТІВЕЙЮКРЕЙН» № 200820/1 від 20 серпня 2020 року, Положенням конфіденційності Smartiway сайту та мобільного додатку «Smartiway», Положення про порядок обробки персональних даних та наданої згоди на обробку персональних даних, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця: www.smartiway.com.ua. Згідно Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАТІВЕЙЮКРЕЙН», затверджених директором ТОВ «СМАТІВЕЙЮКРЕЙН» Наказом 200820/1 від 20 серпня 2020 року, ці правила регламентують та визначають: умови та порядок укладання договорів про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Ці Правила є невід`ємною частиною Договору укладеного з Позичальником. Ці Правіла набирають чинності з 20 серпня 2020 року та діють до моменту зміни та викладення цих Правил в новій редакції /а.с. 41-50/. 01.12.2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду про зміну Договору кредитної лінії № 7934355924 від 07.11.2020 року, якою збільшено суму кредиту на 2250,00 грн. /а.с. 56/. 04.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено Додаткову угоду про зміну Договору щодо пролонгації пільгового періоду або строку кредитування на один календарний день /а.с.57/. 05.12.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено Додаткову угоду про зміну Договору щодо пролонгації пільгового періоду або строку кредитування на тридцять календарних днів /а.с. 58/. ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №7934355924 від 07.11.2020 та додатковою угодою до Договору від 01.12.2020 року, що підтверджується довідкою 22042021/3 від 22.04.2021 року /а.с. 52/. Однак, [PERSON] не надав своєчасно ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі, а лише частково сплатив проценти за користування кредитом у розмірі 2537,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість, яка на дату подання зустрічної позовної заяви становить 17016,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7250,00 грн., за процентами - 9766,62 грн. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимогами статті 204 ЦК України роз`яснено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1-3 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу вчиняються у письмовій формі. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України, Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно дост. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.638договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Частинами 1-3 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію», що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до такої інформації. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що при зверненні до відповідача з метою укладення Кредитного договору та отримання коштів, позивачем було здійснено ідентифікацію в Мобільному додатку та надано інформацію, що може бути відома тільки лише йому: особисті дані про себе (включаючи реєстраційний номер облікової картки платника податків) та реквізити платіжної картки. Позивачу була надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про основні умови кредитування з урахуванням побажань Заявника, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором та інші, а наявний електронний підпис [PERSON] на паспорті кредиту, Договорі № 7934355924 від 07.11.2020 року, графіку платежів, електронному повідомленні про прийняття (акцепт) оферти підтверджує його ознайомлення з умовами кредитування та згоду на ці умови. Позивачем не заперечується, що 07.11.2020 року на його особисту банківську картку відповідачем перераховано кошти в розмірі 5000,00 гривень, а 01.12.2020 року - у розмірі 2250,00 грн. За наведених обставин суд приходить до висновку, що договір укладений між сторонами 07.11.2020 року в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, а позивач повністю погодився з умовами кредитного договору (в якому зокрема і чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом) що підтверджується наявністю його підпису. А дії відповідача під час вчинення даного електронного правочину, відповідають вимогам чинного законодавства. Встановлені судом обставини, спростовують доводи позивача про те, що укладений між ним та відповідачем Договір є недійсним, так як він фактично оформив даний договір відповідно до визначеної правилами та погодженої сторонами процедури, здійснив його підписання з застосуванням одноразового ідентифікатора та отримав кошти в кредит. Крім того, суд враховує Постанову Верховного суду України від 04.09.2019 року по справі № 752/4239/15-ц стосовно визнання кредитного договору недійним на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У даному випадку, судом встановлено, що сторони, досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, а відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що укладений між ним та відповідачем договір є недійсним, та що позивачу не було відомо про всі умови отримання коштів. Зважаючи на викладене та позиції Верховного Суду, викладені у Постанові від 04.09.2019 року по справі № 752/4239/15-ц, та Постанові від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19, підстав для визнання спірного кредитного договору з заявлених позивачем підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» немає. Крім того, суд бере до уваги, що в позовній заяві позивач посилається на порушення відповідачем ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість положень кредитного договору, але не зазначає, що саме у даному кредитному договорі позивач вважає несправедливою умовою, а лише зазначає перелік статей законодавства. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в силу ст. 81 ЦПК Українине надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимогст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, разом з тим позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладанні договору застосував нечесну підприємницьку практику, в свою чергу відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі та позивач не мав претензій стосовно умов договору при його укладенні. Посилання позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються інформацією викладеною у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАТІВЕЙЮКРЕЙН» та Паспорті кредиту. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання Договору позики №793435924, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» недійсним - не підлягають задоволенню. Щодо стосується зустрічних позовних вимог, то суд зазначає наступне. 07.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» було укладено договір № 7934355924, відповідно до якого на картковий рахунок [PERSON] , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. 01.12.2020 року між сторонами було укладено Додаткову угоду про зміну Договору кредитної лінії №7934355924 від 07.11.2020 року, якою збільшено суму кредиту на 2250,00 грн. Судом достеменно встановлено, та не заперечувалось з боку [PERSON] , що кредитні кошти були отримані останнім в повному обсязі. Оскільки [PERSON] не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, у нього виникла заборгованість, яка складає 17016,62 грн. та на дату винесення рішення є непогашеною. Таким чином, [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та його умовами, а відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За таких обставин суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН» порушені, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення зустрічного позову сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «СМАРТІВЕЙЮКРЕЙН». В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що на підтвердження понесення судових витрат у вказаному розмірі стороною позивача за зустрічним позовом надані належні докази (Договір 12/20 про правове забезпечення підприємницької діяльності від 31.12.2020 року), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved