Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін 17.06.2021 представник АТ «Акцент-банк» Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь АТ «А-банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2018 у розмірі 23164 грн 04 коп. станом на 15.04.2021, яка складається з наступного: 16520 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом, 6643 грн 90 коп. - заборгованість по відсотками, 0,00 грн - штрафу. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 2270 грн 00 коп. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого в нього перед позивачем станом на 15.04.2021 виникла заборгованість за цим договором у сумі 23164 грн 04 коп. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07.07.2021 позовна заява залишена без руху. 13.07.2021 представник позивач надіслав заяву разом з доданими до неї документами про виконання вимог ухвали суду від 07.07.2021. Ухвалою суду від 14.07.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами 17.07.2021, що підтверджується копією списку № 2382 згрупованих поштових відправлень рекомендованої кореспонденції та відомостями з АТ «Укрпошта» про вручення кореспонденції за штрих-номером 0840004510397, що знаходяться в матеріалах справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 2 ст. 191, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не може розцінювати як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного товариства «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 змінено організаційно-правову форму та назву позивача з Публічного Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що зазначено у п. 1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк» (а.с. 18). Відповідно до анкети - заяви відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8). У вказаній анкеті-заяві відсутній розмір кредиту або кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок та строки повернення кредиту, порядок та умови нарахування штрафних санкцій за порушення умов видачі кредиту тощо. Відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 26.05.2018 (а.с. 9). До кредитного договору банк додав Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», де зазначено, що базова процентна ставка на залишок заборгованості в місяць (після закінчення пільгового періоду) становить 3,9 %, розмір прострочених зобов`язань по кредиту - подвійна процентна ставка, що діє в тарифі (7,8 %) нараховується з 1-го дня виникнення зобов`язань, ефективна процентна ставка - 58,23 %. Крім цього, будь-яких доказів на підтвердження ознайомлення та згоди відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» до матеріалів справи не подано (а.с. 10-15). Відповідно до довідки про надання [PERSON] кредитних карток вбачається, що останньому було відкрито рахунок № [NUMBER] та надано кредитні картки: № [NUMBER] , видана 26.05.2018, строк дії до жовтня місяця 2021 року та № [NUMBER] , видана 30.09.2018, строк дії до вересня 2022 року (а.с. 37). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, з якої вбачається що за період з 26.05.2018 по 08.07.2021 відповідачу 26.05.2018 був встановлений кредитний ліміт 500,00 грн, який 13.06.2018 - збільшено до 15000,00 грн, який 21.08.2018 - збільшено до 16000,00 грн, який 15.12.2018 - збільшено до 21000,00 грн., який 20.03.2020 - зменшено до 20500,00 грн., 24.03.2020 - зменшено до 16521,00 грн., 28.06.2021 - зменшено до 16520,14 грн (а.с. 38). З розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC00001577722, укладеним між Акцент-Банком та відповідачем [PERSON] , вбачається, що загальна заборгованість станом на 15.04.2021 складає 23164 грн 04 коп., яка складається з наступного: 16520 грн 14 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 6643 грн 90 коп. - заборгованість по відсотками, 0,00 грн - штрафу. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами частини першою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина перша ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, довідку про відкриття рахунку, довідку за лімітами, розрахунок заборгованості та виписку з банку за період з 26.05.2018 по 08.07.2021. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованісті («тіла» кредиту) в розмірі 16520 грн 14 коп. підлягають задоволенню. В стягненні заборгованості по відсоткам в розмірі 6643 грн 90 коп. слід відмовити, виходячи з такого. Відповідно до частини другої ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою (далі - Правила). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила у відповідній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої ст. 3 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 . Згідно з частинами першою, другою ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Крім того, роздруківка із сайту (витяг з Умов та правил надання банківських послуг) позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Таким чином, вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У випадку сумнівів у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем (позичальником), умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій ст. 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Також судом встановлено, що позивачем не надано Умови та правила надання банківських послуг, які містять підпис відповідача, що могло б свідчити про його згоду з такими істотними умовами кредиту в конкретній редакції умов банківських послуг (послуги кредиту). Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме такі «Умови та правила надання банківських послуг» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що саме з такими умовами погодився відповідач, підписуючи Анкету-заяву. Відповідно відсутні докази того чи брав на себе відповідач зобов`язання зі сплати саме такого, зазначеного в Умовах, розміру пені, штрафів, процентів, у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, вказані «Умови та правила надання банківських послуг» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Із урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг» не є частиною укладеного між сторонами договору. Судом встановлено, що документ «Анкета-заява», підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, порядку і строків повернення кредиту, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору. З паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. З паспорта споживчого кредиту слідує, що інформація про умови кредитування, щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, інформація про умови повернення кредиту тощо зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018, з чим погодився відповідач, що підтверджується його підписом. При цьому, матеріали справи не містять відомості про умови кредитування, які діяли після 01.07.2018. Зі змісту частини другої ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та додатку 1 до цього Закону вбачається, що паспорт споживчого кредиту містить інформацію, яка надається до укладення кредитного договору, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у відповідному паспорті споживчого кредиту та залежать від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача. Таким чином, паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, тобто є документом, який передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. За таких обставин саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не підтверджує наявність домовленості сторін щодо розміру кредиту, процентів (за позовом - відсотків), неустойки, порядку і строків повернення кредиту, інших істотних умов кредитного договору. Відповідно до частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості по відсоткам є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо нарахування та розміру процентів (за позовом - відсотків), тому в частині їх стягнення з відповідача слід відмовити. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, від 17.07.2019 у справі № 175/4576/14-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). V. Розподіл судових витрат між сторонами Частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення № 6005315358586 від 17.04.2021 позивачем за подання позову до [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 2270 грн 00 коп. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23164 грн 04 коп. Задовольняючи вимоги лише в частині стягнення заборгованості за «тілом» кредиту у розмірі 16520 грн 14 коп., вимоги задовольняються на 71%. Відтак стягненню з відповідача підлягає пропорційна цьому сума судового збору в розмір 1611 грн 70 коп. (2270 х 71 : 100).

Outcome: partial