Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 23.06.2020 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вона та відповідач мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося, з лютого 2020 року вона та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. З того часу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх розвитком та здоров`ям, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, чим ставить її у скрутне матеріальне становище, так як їй одній важко утримувати дітей. Відповідач офіційно ніде не працює, проте є фізично здоровим, працездатним, інших дітей, крім їх старшого сина, на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, а тому має можливість виконувати обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей, проте добровільно коштів на їх утримання не надає. Оскільки відповідач отримує нерегулярний та мінливий дохід, тому просить аліменти стягувати у твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, 16.07.2020 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, що зазначені в позові (а.с.18). 2. Виклад позиції відповідача. Правом на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався і відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.06.2020 року (а.с.12-13). 16.07.2020 року відповідач [PERSON] подав до Шаргородського районного суду заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] , не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.19). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно із заявою від 16.07.2020 року, просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.18). 2. Відповідач [PERSON] подав заяву від 16.07.2020 року про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] , не заперечує щодо задоволення позовних вимог, просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.19). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 23.06.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 16.07.2020 року з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.12-13). 2. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати судове засідання у відсутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання [PERSON] позовних вимог [PERSON] 5. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 6. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2012 року (а.с.4). Позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] відповідно (а.с.5-7). Діти сторін - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.9), що не заперечується відповідачем, оскільки останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позовній заяві, натомість подав заяву про визнання позову. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем. При цьому, судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, працездатний, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем з огляду на його заяву про повне визнання позову. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач не висловив, оскільки відзиву на позов із викладенням своїх заперечень на позовну заяву до суду у строк, встановлений в ухвалі від 23.06.2020 року, не подав. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дітей ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей - [PERSON] та [PERSON] , покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дітей. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей та зважаючи на заяву останнього про визнання позову. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. VІ. Висновки суду З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і обсяг обов`язків по їх утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей без участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і обсяг обов`язків по їх утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивач просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в силу вимог ч.1 ст.184 СК України, а відповідач заперечень щодо цього не має. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, слід визначити в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23.06.2020 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved