Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов шляхом подання позовної заяви до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , у якому просять стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 478676,51 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4813,75 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що перебувають в шлюбу, під час шлюбу вони придбали автомобіль марки «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 05 липня 2013 року вони отримали травми внаслідок ДТП за наступних обставин. Так, [PERSON] 05 липня 2013 року близько 11 години 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Renault Magnum», державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом, належним ПП «Транс-Сервіс», порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху і допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачам, в результаті чого в автомобілі позивачів був сильно пошкоджений кузов, [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а [PERSON] - легкі тілесні ушкодження. 01 листопада 2013 року вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Станом на сьогоднішній день завдана позивачам шкода не відшкодована Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року на користь позивачів з ПП «Транс-сервіс» стягнуто в рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди 152519,14 гривень. При ухваленні рішення судом було взято за основу висновок експертного авто-товарознавчого дослідження, а також те, що під час розгляду справи страховою компанією ПАТ «СК «Країна» здійснено страхові виплати: [PERSON] - 4588 гривень, [PERSON] - 49500 гривень. Згідно з зазначеним висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 05 жовтня 2013 року ринкова вартість транспортного засобу склала 202019,14 гривень, що і являє собою вартість матеріального збитку, а з вирахуванням сплаченої на користь позивачів страховою компанією суми, сума яка підлягала виплаті відповідачем, склала 152519,14 гривень. При цьому вказано, що відновлення транспортного засобу є економічно необґрунтованим. При цьому, як зазначають позивачі, судом, при вирішенні питання щодо розміру матеріальних збитків, взято за основу висновок щодо вартості пошкодженого автомобіля станом на 2013 року, без урахування інфляційних процесів, внаслідок яких суттєво збільшилась вартість пошкодженого транспортного засобу. Однак постановою суду касаційної інстанції від 14 березня 2019 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги щодо збільшення суми відшкодування згідно постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області, на тій підставі, що позивачами не були заявлені вимоги про сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних. Відповідно до здійсненого позивачами розрахунку суми інфляційних виплат з посиланням на судову практику, сума інфляційного збільшення становить за період з 05 жовтня 2013 року 330745,51 гривня, а відповідно встановлена експертизою вартість транспортного засобу з урахуванням інфляції становить 532764,51 гривня. Отже, з вирахуванням сплаченої позивачам страхової суми підлягає стягненню з відповідача сума відшкодування 478676,51 гривня. Крім того, оскільки відповідачем до теперішнього часу не виконані зобов`язання по відшкодуванню шкоди, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від суми 152519,14 гривень, яка встановлена постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018, з моменту набрання зазначеною постановою законної сили, за період з 23.05.2018 по 10.06.2019, що складає 4813,75 гривень. З огляду на викладене, позивачі просять стягнути з відповідача борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 478676,51 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4813,75 гривень. Аргументи учасників справи. 10 вересня 2019 року від представника відповідача Приватного підприємства «Транс-Сервіс» - адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача посилається на те, що необґрунтованими є вимоги позивачів про стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за період з 05 жовтня 2013 року та 3 % річних за період з 23 травня 2018 року по 10 червня 2019 року, оскільки, у відповідності до положень статті 625 ЦК України, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних можлива за умови прострочення виконання грошового зобов`язання. У свою чергу, зобов`язання виконати рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди виникнуло у відповідача з 14 березня 2019 року, тобто з моменту ухвалення Верховним судом постанови у справі, у якій в тому числі вирішувались вимоги про відшкодування матеріальної шкоди (до цього часу виконання було зупинено ухвалою ВССУ), а тому вини відповідача у довготривалому розгляді справи в суді немає. Обов`язку виконувати рішення суду в зв`язку із зупиненням його виконання повноважним органом у відповідача не було. Представник відповідача також зазначає, що 3% річних позивач просить стягнути з дня постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області, а інфляційні збитки з 5 жовтня 2013 року, не зрозуміло, чому зазначені суми позивач рахує з різних дат, при чому доказів виникнення зобов`язання саме 5 жовтня 2013 року та правового обгрунтування позивачами не надано. Втрати позивачів виникли в зв`язку з невиконанням рішення суду про відшкодування збитків, спір стосовно розміру збитків вирішено судом, а тому надалі розмір збитків вже не може переглядатись. Позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, вже було розглянуто по суті судом. Тобто розмір матеріальної шкоди вже був предметом судового розгляду, остаточно визначений Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року, з відповідача стягнуто суму матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 152519,14 гривень, яка повністю виплачена відповідачем, рішення суду виконано в повному обсязі. Також, під час розгляду вказаної справи позивачі не скористались своїм правом збільшити позовні вимоги та пред`явити додаткові позовні вимоги до відповідача щодо стягнення суми матеріальної шкоди з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних. Так само, не обґрунтованими є доводи позивачів щодо збільшення вартості їх пошкодженого автомобіля, оскільки загальновідомим є те, що автомобілі з часом дешевшають. Згідно інформації з інтернет-ресурсів вартість автомобіля марки «Ford Mondeo» 2011 року випуску становить такий саме розмір як і було визначено експертом в 2013 році. Крім того, позивачами не надано доказів того, коли саме Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» була сплачена страхова виплата, що в свою чергу впливає на розмір суми індексу інфляції та 3% річних. Наданий позивачами розрахунок інфляційних збитків не відповідає вимогам закону. Також представник відповідача надав заяву про застосування позовної давності до позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків позивач рахує з 05 жовтня 2013 року, а тому загальна позовна давність спливла 05 жовтня 2016 року. 20 листопада 2019 року позивачами надано до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивачі, посилаючись на судову практику, зазначають, що під час розгляду судом першої інстанції справи про відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, заявлена до відшкодування сума повинна була повною мірою покрити шкоду спричинену дорожньо-транспортною пригодою. Крім того, не бажаючи затягувати судовий розгляд, позивачі не пред`являли додаткових позовних вимог щодо відшкодування індексу інфляції та 3% річних. Більш того, вказана справа за період з 2015 по 2018 роки двічі переглядалась судом апеляційної інстанції, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Касаційним судом України, що унеможливило позивачів збільшити позовні вимоги, оскільки це можливо лише під час розгляду справи судом першої інстанції. Також позивачі зазначають, що станом на день пред`явлення даного позову, їм не було відомо про сплату відповідачем суми матеріальної шкоди, визначеної постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року, у зв`язку з чим ними буде направлено до суду клопотання про зміну розміру позовних вимог. Крім того, позивачі вказують, що стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних є самостійними вимогами та не пов`язані із збільшенням основної суми боргу. Рух справи. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Передано справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої ДТП з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Транс-Сервіс» на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області про відкриття провадження у справі від 26 червня 2019 року повернуто апелянту. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2019 року цивільну справу позовом [PERSON] , [PERSON] до приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року уточнену позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа - [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, подану до Харківського районного суду Харківської області 28 травня 2020 року залишено без розгляду. Участь у справі сторін та інших осіб. Позивачі та їх представники у судове засідання повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 12 липня 2021 року від позивачів надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа та його представник у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладення судового розгляду, призначеного на 23 листопада 2021 року, від учасників справи, до суду не надходило. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.223 ЦПК України суд вважає наявними підстави для проведення розгляду справи по суті у відсутності сторін, третьої особи та їх представників. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа № 350/1857/14-ц (провадження № 2/350/63/2015) за позовом [PERSON] , [PERSON] до ПП «Транс-Сервіс», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року позов [PERSON] , [PERSON] до ПП «Транс-Сервіс», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП - задоволено частково. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 574499 гривень матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 30000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» в доход держави судовий збір в розмірі 3654 грн. В решті позову відмовлено. Автомобіль марки «Ford Mondeo», чорного кольору, ідентифікаційний номер [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , передано ПП «Транс-Сервіс». Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Транс-Сервіс» Батюченко Світлани Олександрівни задоволено частково. Рішення Рожнятівського районного суду від 25 травня 2015 року в частині відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнити частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 152519,14 гривень матеріальної шкоди. Стягнуто з Приватного підприємства «Транс-Сервіс на користь держави 893,04 гривень судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 2760,96 гривень судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та на користь Приватного підприємства «Транс-Сервіс» - 1284,20 гривень судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. В решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного суду від 14 березня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року залишено без змін. Як вбачається із змісту вказаних судових рішень, під час розгляду зазначеної справи судами встановлено, що 5 липня 2013 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Renault Magnum», державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом, що належить ПП «Транс-Сервіс», допустив зіткнення із автомобілем марки «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Крім цього, пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а [PERSON] - легкі тілесні ушкодження. Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 1 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (4 250,00 гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №102 від 5 жовтня 2013 року, проведеного за заявою [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Mondeo», реєстраційний номер [NUMBER] на момент дослідження становить 241851,40 гривень, а ринкова вартість транспортного засобу - 202019,14 гривень. Оскільки, відповідно до п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відновлення цього транспортного засобу є економічно необґрунтованим, то експерт дійшов висновку, що вартість матеріального збитку складає 202019,14 гривень. ПАТ «СК «Країна», в якій було застраховано автомобіль відповідача, за страховим випадком здійснено страхові виплати [PERSON] в розмірі 49500,00 гривень, а [PERSON] - 4588,00 гривень, що також не заперечується сторонами у даній справі. Постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравчуна Д.В. від 26 червня 2019 року виконавче провадження № 59321623 з примусового виконання виконавчого листа № 350/1857/14-ц від 29 травня 2018 року про стягнення з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 152519,14 гривень матеріальної шкоди та 5000,00 гривень моральної шкоди закінчено. З мотивувальної частини постанови вбачається, що згідно наданого платіжного доручення та перевірки рахунку відділу, борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі. Постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравчуна Д.В. від 26 червня 2019 року виконавче провадження № 59323333 з примусового виконання виконавчого листа № 350/1857/14-ц від 29 травня 2018 року про стягнення з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 30000,00 гривень моральної шкоди закінчено. З мотивувальної частини постанови вбачається, що згідно наданого платіжного доручення та перевірки рахунку відділу, борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі. Сплата боргу за вказаними виконавчими провадженнями також підтверджується наданими копіями платіжних доручень №№ 3846, 3847 від 25 червня 2019 року та не заперечується сторонами. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. Згідно ч. 3, 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Як вже було зазначено, постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року встановлено факт заподіяння шкоди позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригодив, та стягнуто в тому числі стягнуто з Приватного підприємства «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 152519,14 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Тобто обов`язок відповідача щодо виплати суми відшкодування матеріальної шкоди виник на підставі постанови суду від 23 квітня 2018 року. Вказану постанову позивачами оскаржено до суду касаційної інстанції, та за результатами розгляду касаційної скарги постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року залишена без змін. Доказів того, що під час розгляду касаційної скарги позивачів було зупинено виконання постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року відповідачем надано не було. Надана позивачем ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року зупиняла виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2017 року, на підставі яких у відповідача не виникнуло зобов`язання щодо відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку із скасуванням зазначених рішень в цій частині. За змістом статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. З огляду на викладене, оскарження судового рішення суду касаційної інстанції не зупиняє його виконання. За таких обставин, зобов`язання Приватного підприємства «Транс-Сервіс» перед [PERSON] щодо виплати матеріальної шкоди, з урахуванням положень статті 253 ЦК України, якою передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, виникнуло з 24 квітня 2018 року. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що зобов`язання відповідача перед позивачами виникнуло з 14 березня 2019 року, тобто з моменту ухвалення Верховним судом постанови про залишення без змін постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2018 року, є безпідставними. Як встановлено судом сума відшкодування завданої матеріальної шкоди встановлена судовим рішенням в сумі 152519,14 гривень та повністю сплачена Приватним підприємством «Транс-Сервіс» 25 червня 2019 року на користь позивача [PERSON] , а отже, відсутні правові підстави для визначення нової вартості пошкодженого транспортного засобу з урахуванням індексу інфляції, а відповідно і включення зазначеної суми в розмір інфляційних втрат, про що зазначають позивачі. Позивачами не зазначений період, за який вони просять стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції, про що також зазначає представник відповідача у відзиві на позов, але зі змісту позовної заяви, а саме здійсненого позивачами розрахунку індексу інфляції із зазначенням індексів інфляції за кожен місяць, вбачається, що позивачі просять стягнути з відповідача суму інфляційних витрат за період з жовтня 2013 року по лютий 2019 року. Однак, з урахуванням того, що зобов`язання Приватного підприємства «Транс-Сервіс» перед [PERSON] виникнуло на підставі рішення суду з 24 квітня 2018 року, відповідно з цієї дати необхідно обраховувати суму встановлених індексів інфляції, та, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу розрахунок інфляційний витрат суд здійснює в межах позовних вимог - за період до лютого 2019 року включно. Встановлені індекси інфляції, що є загальновідомою інформацією: травень 2018 року - 100,0 %; червень 2018 року - 100,0 %; липень 2018 року - 99,3 %; серпень 2018 року - 100,0 %; вересень 2018 року - 101,9 %; жовтень 2018 року - 101,7 %; листопад 2018 року - 101,4 %; грудень 2018 року - 100,8 %; січень 2019 року - 101,0 %; лютий 2019 року - 100,5 %. 100,0 % x 100,0 % x 99,3 % x 100,0 % x 101,9 % x 101,7 % x 101,4 % x 100,8 % x 101,0 % x 100,5 % = 1,06765345. 152 519,14 x 1,06765345 - 152 519,14 = 10318,45. Таким чином, інфляційні втрати [PERSON] щодо суми матеріальної шкоди становлять суму 10318,45 гривень. Також позивачі просять стягнути з відповідача 3% річних за період з 23 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року у розмірі 4813,75 гривень. Однак, перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачами, судом встановлено, що такий розрахунок здійснений з 23 квітня 2018 року, тоді як зобов`язання Приватного підприємства «Транс-Сервіс» [PERSON] виникнуло з 24 квітня 2018 року. Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що сума 3%, яка підлягає стягненню, складає 5177,29 гривень. Так, 152 519,14 x 3 % / 100 % x 413 / 365 = 5177,29. Таким чином, з урахуванням того, що у Приватного підприємства «Транс-Сервіс» з перед [PERSON] виникнуло зобов`язання щодо виплати матеріальної шкоди з 24 квітня 2018 року, сума матеріальної шкоди фактично відшкодована Приватним підприємством «Транс-Сервіс» 25 червня 2019 року, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, з Приватного підприємства «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума інфляційних втрат у розмірі 10318,45 гривень та сума 3% річних у розмірі 4813,75 гривень. Окремо суд зазначає, що необґрунтованими є позовні вимоги [PERSON] до Приватного підприємства «Транс-Сервіс» щодо відшкодування суми інфляційних витрат та 3 % річних, у зв`язку з несплатою відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 152519,14 гривень, оскільки вказану суму матеріальної шкоди було стягнуто судовим рішенням лише на користь [PERSON] , отже будь-які правові підстави для виникнення зобов`язання відповідача перед [PERSON] відсутні. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми необхідно відмовити. Позов [PERSON] до Приватного підприємства «Транс-Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми підлягає частковому задоволенню. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог відповідно до заяви представника відповідача суд не вбачає, оскільки розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснюється судом за період з 24 квітня 2018 року, а з даним позовом позивачі звернулись до суду 21 червня 2019 року. Щодо судових витрат. Позивачі відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору за подання даного позову. Виходячи з положень, передбачених Законом України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діяв станом на день подання позовної заяви), сума судового збору, яка підлягала сплаті при пред`явленні позову до суду, повинна складати 4834,90 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 151,32 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial