Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача 1. Виклад позиції позивача [PERSON] 03.12.2020 року до Шаргородського районного суду Вінницької області для розгляду по підсудності від Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , 2004 року народження, та неповнолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження; судові витрати покласти на відповідача. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що з 22.11.2003 року до 12.08.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем вона має дітей - [PERSON] , 2004 року народження, та [PERSON] , 2008 року народження. З часу розлучення відповідач жодного разу не навідувався до дітей, з ними не спілкувався. Відповідач зовсім не піклується про дітей, не виявляє зацікавленості до їх життя, не цікавиться ні станом здоров`я, ні фізичним та духовним розвитком, ні навчанням, ні підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідних харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на дітей. Крім того, відповідач не спілкується з дітьми, що шкодить їх нормальному самоусвідомленню. Відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, оскільки має заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, у зв`язку із чим діти знаходяться на повному утриманні позивача. Також, позивач зазначає, що всі питання освіти та виховання дітей, піклування щодо стану здоров`я вона вирішує самостійно, без участі відповідача, який ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків впродовж тривалого часу вона звернулася до Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування з приводу вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку із чим їй надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Діти фактично позбавлені батьківського піклування з боку батька. Вважає, що позовні вимоги регулюються ст.ст.150, 157, 164-166, 180 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства». У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кравець В.А. не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином. При цьому, представник позивача [PERSON] - адвокат Кравець В.А. на електронну адресу суду 20.01.2021 року надіслала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, що зазначені в ньому, не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем (а.с.59-60). 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі - не подав, натомість подав до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , яка зареєстрована в суді 20.01.2021 року (а.с.53). В заяві до суду відповідач [PERSON] зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення його батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у його відсутності, наслідки визнання позову йому відомі. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Позивач [PERSON] разом з позовом надіслала до суду клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору (а.с.3). 2. 20.01.2021 року представник позивача - адвокат Кравець В.А. на електронну адресу суду надіслала заяви про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника (а.с.59-60); про всуп у справу представника (а.с.48-49); про заміну третьої особи у справі її правонаступником (а.с.38-39). 3. Відповідач [PERSON] 20.01.2021 року подав до суду заяву про визнання позову [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав та про розгляд справи у його відсутності (а.с.53). 4. Тульчинський міський голова Весняний В.М. 11.01.2021 року надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (а.с.36). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 14.12.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кинашівську сільську раду як орган опіки та піклування; задоволено клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору за подання та розгляд позовної заяви; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2021 року (а.с.30-31). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви представника позивача та відповідача від 20.01.2021 року про розгляд справи у їх та позивача відсутності у зв`язку із повним визнанням відповідачем позовних вимог і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача [PERSON] , її представника - адвоката Кравець В.А., відповідача [PERSON] , враховуючи поширення у світі коронавірусної хвороби COVID-19 та введення і дію на території України карантину. 3. Відповідно до ухвали суду в підготовчому судовому засіданні задоволено заяви адвоката Кравець В.А. про вступ у справу як представника; про заміну третьої особи у справі її правонаступником: допущено адвоката Кравець Віту Анатоліївну до участі в цивільній справі №148/1825/20 в якості представника позивача [PERSON] та надано доступ представнику позивача до електронної справи №148/1825/20 в підсистемі «Електронний суд»; замінено третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Кинашівську сільську раду як орган опіки та піклування на її правонаступника - Тульчинську міську раду Вінницької області як орган опіки та піклування та роз`яснено Тульчинській міській раді як органу опіки та піклування, що залучення її як правонаступника третьої особи не тягне за собою розгляду справи спочатку, а усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для Тульчинської міської ради так само, як вони були обов`язкові для Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування, яку вона замінила; підготовче судове засідання продовжено. 4. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання ним позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 5. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав. 6. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає. 7. Враховуючи, що сторони не прибули в підготовче судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює підготовче судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року до 12.08.2011 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.08.2011 року у справі №2-468/11 (а.с.5). Позивачу після одруження 07.06.2013 року з [PERSON] присвоєно прізвища « [PERSON] » (а.с.4, на звороті). Позивач та відповідач мають спільних дітей від шлюбу: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с.6, 7). Судом встановлено, що діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають з матір`ю, є членами багатодітної сім`ї, що вбачається із висновку органу опіки та піклування та посвідчення члена багатодітної сім`ї №049125, а також підтверджується довідкою УСЗН Тульчинської РДА від 02.10.2020 року (а.с.10, 14, 15). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] , відповідно до довідки Вінницького торговельно-економічного коледжу від 01.09.2020 року за №495, навчається у вказаному навчальному закладі на І курсі за спеціальністю «Харчові технології», термін навчання - з 01.09.2020 року до 31.01.2024 року за державним замовленням (а.с.11). Відповідач [PERSON] створив іншу сім`ю та проживає окремо від дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зокрема, проживає у [ADDRESS] , з дружиною [PERSON] , дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 10.11.2020 року за №4076 (а.с.57). На теперішній час діти сторін [PERSON] та [PERSON] знаходяться на повному вихованні та утриманні матері - позивача [PERSON] . Так, за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.04.2011 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі в розмірі по 250 грн. на кожну дитину, що вбачається із копії виконавчого листа (а.с.8), але аліментів не сплачує та допустив заборгованість, починаючи з серпня 2014 року, яка станом на серпень 2020 року становить 70361,34 грн., відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №46157362 (а.с.13). Вказані вище та проаналізовані судом обставини визнаються відповідачем [PERSON] , з огляду на його заяву про повне визнання позову [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав від 20.01.2021 року (а.с.53). За зареєстрованим місцем проживання Слободо-Шаргородською сільською радою відповідач [PERSON] охарактеризований як особа, яка не працює, проживає у с. Слобода-Шаргородська з дружиною та малолітніми дітьми і малолітньою дитиною дружини, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений судом, інших відомостей, в тому числі, які компрометують його особу, у сільській раді немає, що вбачається із характеристики від 14.09.2020 року (а.с.12). 23.09.2020 року опікунська рада при виконкомі Кинашівської сільської ради прийняла висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1982 року народження стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, оскільки має місце свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, що негативно впливає на та фізичне та духовне виховання дітей (а.с.10). Органом опіки та піклування встановлено та зазначено у висновку, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги, допустив заборгованість по аліментах, не може забезпечити дітей одягом, взуттям, продуктами харчування, медичним доглядом, тобто не здійснює належного виховання та утримання дітей, не здійснює та не бажає здійснювати їх виховання, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям, навчанням, підготовкою до самостійного життя. Також, орган опіки та піклування встановив, що усім необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, шкільним та навчальним приладдям дітей забезпечує позивач, яка приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей, що встановлено на підставі обстеження органом опіки та піклування умов проживання позивача та дітей (а.с.10). Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав з огляду на встановлені обставини, з метою захисту інтересів та прав неповнолітніх дітей сторін. Вказаний вище та проаналізований судом висновок органу опіки та піклування затверджено рішенням виконавчого комітету Кинашівської сільської ради за №62 від 23.09.2020 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» (а.с.9), відповідно до якого затверджено висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із ухиленням батька дітей від виконання батьківських обов`язків (а.с.9). Таким чином, дослідивши письмові заяви представника позивача та відповідача, а також письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який проживає окремо від своїх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до доньок, батьком яких записаний у свідоцтвах про народження, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям дітей, їх вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається їх матеріальним забезпеченням. Також, судом встановлено з аналізу досліджених доказів, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, починаючи з 2011 року, тобто з часу розлучення з матір`ю дітей, не проявляє щодо доньок батьківської турботи та піклування, тому свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, що виявилося у тому, що, проживаючи окремо від них, взагалі не спілкується з дітьми, не здійснює належного догляду, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, здоров`я та побут. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможний забезпечити дітям - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] належного піклування, утримання, допустивши заборгованість зі сплати аліментів у сумі понад 70000 грн., та виховання. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком опікунської ради при виконкомі Кинашівської сільської ради від 23.09.2020 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1982 року народження стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с.10), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, створенню належних умов проживання та догляду за дітьми, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до доньок, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення батька неповнолітньої дитини - [PERSON] та малолітньої дитини - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання, не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньок, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористався правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, а навпаки, подав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо, і у його діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітньої дитини [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] на належне піклування з боку батька [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дітей - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У зв`язку із тим, що діти сторін є неповнолітніми, за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем у ході підготовчого провадження, тому діти у підготовче судове засідання не викликалися і не допитувалися. Згідно із ч.3 ст.167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Оскільки діти проживають з позивачем, то за наслідками розгляду справи, відповідно до вимог ч.3 ст.167 СК України, їх слід передати матері [PERSON] . Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Разом з тим, судом встановлено, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей за рішенням Тульчинського районного суду від 20.04.2011 року (а.с.8), у зв`язку із чим вказане питання судом у цій справі не вирішується. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у підготовчому судовому засіданні докази, проаналізувавши подані сторонами заяви, дослідивши висновок Кинашівської сільської ради як органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із неповнолітніми доньками [PERSON] та [PERSON] , не приймає участі в їх вихованні, утриманні, оскільки допустив заборгованість по сплаті аліментів у розмірі понад 70000 грн., не цікавиться життям, здоров`ям дітей, тривалий час проживає окремо від дітей, що суперечить їх інтересам. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, а також подав заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] та не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, не навів доказів того, що він зацікавлений у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від доньок протягом тривалого часу, не приймає участі у їх вихованні, утриманні, взагалі не спілкується з доньками будь-якими способами - телефоном, шляхом поштового листування тощо, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дітей. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дітей [PERSON] та [PERSON] у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. При цьому суд виходить із захисту інтересів дітей. Крім того, враховуючи, що діти проживають з позивачем, то за наслідками розгляду справи, відповідно до вимог ч.3 ст.167 СК України, їх слід передати матері [PERSON] . VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплатила судового збору. Ухвалою суду про відкриття провадження від 14.12.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про звільнення від судового збору та звільнено її від сплати судового збору на користь держави за подання та розгляд позовної заяви до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с.30-31). Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] до нього про позбавлення батьківських прав до початку підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті. Частиною 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі, в тому числі, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 454 грн. (908 грн. х 50% = 454 грн.), а інша частина - 50 відсотків судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved