Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 03 липня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» та громадянином [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] . Крім того, 28 листопада 2014 року між АТ «Ощадбанк» та позичальником було укладено додатковий договір №1 до договору № 1970037, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 3700 грн. Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбаченому вищевказаним договором, і станом на 15 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 3369,23 грн. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що повязані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальником кредитів, несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» згідно добровільного договору добровільного страхування кредитів №055/22 від 01 серпня 2014 року. В звязку з вищевикладеним, АТ «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке виконуючи свої зобовязання по договору №055/22 від 01 серпня 2014 року визнало факт неповного погашення позичальником грошового зобов?язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 3369,23 грн. Після виплати суми страхового відшкодування у відповідача виникло зобов?язання перед ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» відшкодувати завдані збитки в розмірі 3369,23 грн. Право вимоги виникло у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» з моменту виплати страхового відшкодування 29 березня 2016 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію про відшкодування збитків. 05 лютого 2019 року між ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» та позивачем фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір 05/02/2019 про відступлення права вимоги. Відповідно до змісту вказаного договору, право вимоги на відшкодування в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 3369,23 грн., виплаченого ПрАТ ««Українська пожежна страхова компанія» АТ «Ощадбанк» за договором про відкриття та обслуговування рахунку з випуску платіжної картки № [NUMBER] , перейшло до позивача ФОП [PERSON] . Посилаючись на правила статей 1191, 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», просив стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3369,23 грн. Крім того, просив стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору та 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 06 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі статтею 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 16 серпня 2019 року, 12 вересня 2019 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 3 вересня 2019 року та 24 вересня 2020 року до суду повернуто конверти із вкладеннями. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причинами повернення відправлень вказано відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України, справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 03 липня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Головного управління по місту Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» та громадянином [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] . 28 листопада 2014 року між АТ «Ощадбанк» та позичальником було укладено додатковий договір №1 до договору № 1970037, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 3700 грн. (а.с. 16-19). Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбаченому вищевказаним договором, станом на 15 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 3369,23 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 22). Відповідно до умов договору добровільного страхування кредитів №055/22 від 01 серпня 2014 року, майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що повязані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальником кредитів, несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» (а.с. 12-15). 15 лютого 2016 року АТ «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» з повідомленнням про невиконання [PERSON] умов договору, утворенням заборгованості по кредиту, та заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування (а.с. 20-21). ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» визнало страховим випадком факт неповного погашення позичальником грошового зобов?язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 3369,23 грн. 01 лютого 2017 року ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» на адресу відповідача було направлено вимогу про відшкодування страхової виплати у розмірі 3369,23 грн. Вказані обставини підтверджуються страховим актом № 055/12/130/16 від 29 березня 2016 року (а.с. 23), випискою по рахунку ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» за 29 березня 2016 року (а.с. 24), вимогою № РУФ/12/130/16/1 від 01 лютого 2017 року (а.с. 25). 05 лютого 2019 року між ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» та позивачем фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір 05/02/2019 про відступлення права вимоги. Відповідно до змісту вказаного договору, право вимоги на відшкодування страхового відшкодування в розмірі 3369,23 грн., виплаченого ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» АТ «Ощадбанк» за договором добровільного страхування кредитів №055/22 від 01 серпня 2014 року,перейшло до позивача ФОП [PERSON] (а.с. 8-11). Відомості про компенсацію відповідачем витрат по виплаті страхового відшкодування на момент розгляду справи відсутні, жодних заперечень щодо позову відповідач суду не надав. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні приписи містяться у статті 993 ЦК України. Спірні правовідносини, регулюються положеннями статті 27 Закону України «Про страхування»і статті 993 ЦК України. Дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію. Суд наголошує, що позивач помилково ототожнив поняття «суброгація» і «регрес», внаслідок чого просить в позовній заяві застосувати до спірних відносин ст. 993 та ст. 1191 ЦК України, назвавши позовну заяву про стягнення відшкодування в порядку регресу. Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це правило поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування (передання страхувальником страховикові права на стягнення заподіяної шкоди з третіх (винних) осіб у межах виплаченої суми). Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора. Основна відмінність регресу від суброгації полягає в тому, що право регресу виникає з відносин із заподіяння шкоди (тобто позадоговірних, деліктних відносин), а право суброгації - із страхових відносин, які є договірними. При суброгації заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинені збитки особа свій обов`язок щодо їх компенсації не виконала, тому заміна сторін у зобов`язанні не замінює й порядку обчислення та перебігу строку позовної давності згідно з частиною 1 статті 262 ЦК України. За регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається заново - з моменту виконання основного зобов`язання. Оскільки при суброгації нове зобов`язання щодо відшкодування шкоди не виникає, а лише відбувається заміна кредитора в існуючому зобов`язанні - до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, то перебіг позовної давності заново не починається (постанови ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18); КГС ВС від: 30 січня 2018 року у справі № 910/12500/17, 10 липня 2018 року у справі № 905/2970/16). Відповідно до положень статтей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, при передачі зобов`язань за договором страхування від одного страховика іншому передаються всі права та обов`язки як боржника так кредитора, відповідно до операцій, які здійснюються за таким договором страхування. На підставі наведених положень, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до позивача відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Згідно з приписами частин 3 та 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Своєї позиції щодо перебігу строку позовної давності відповідач не висловив, заяви про застосування позовної давності не подав. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Cуд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволення як такі, що виникли за договором відступлення права вимоги в порядку суброгації. Розподіл судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Крім того, позивачем були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень згідно договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року. Згідно положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Обсяг та вартість наданих послуг і виконаних робіт визначено в договорі № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, додатковій угоді № 78 від 27 березня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, акті здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 27 березня 2019 року, квитанції № 78 від 27 березня 2019 року (а.с. 26-29). Вказані витрати пов?язані з розглядом справи, документально підтверджені, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок, та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved