Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна підприємства при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕТО». Далі позивач зазначає, що 19.10.2018 року близько 04 год. 00 хв., перебуваючи за кермом автомобіля «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, на пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, поблизу будинку № 34, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не впорався з кермом та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пошкоджено транспортний засіб, який належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ» та знаходиться у тимчасовому користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО». У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд (з урахуванням уточнень до позовної заяви) стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» матеріальну шкоду завдану працівником у розмірі 228 735 (двісті двадцять вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 50 коп. Представник відповідача у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву (а.с.171-172 том 1), в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО». В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на ті обставини, що сума у розмірі 228 735 грн. 00 коп. не є сумою матеріальної шкоди, яка повинна бути стягнута з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО», бо не враховується фізичний знос, не визначена вартість пошкодженого транспортного засобу, вартість придатних залишків транспортного засобу «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, при експертному дослідженні. Окрім цього стороною позивача не доведено правомірність користування пошкодженим майном та не надано відповідних доказів, які б обумовлювали необхідність покладання матеріальної відповідальності на відповідача, як працівника, у її повному обсязі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ», у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав письмові пояснення (а.с.1-3 том 2), в яких просив задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна підприємства при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У такій заяві по суті справи представник третьої особи заперечує проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у позовній заяві. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві (з урахуванням уточнень до неї). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволені позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ»у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності, та позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» задовольнити в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» № 17-166/8к від 01 червня 2017 року [PERSON] переведено з 01.06.2017 року з посади водія автотранспортних засобів Відділення швидкого реагування на посаду охоронника 3-го розряду у тому ж підрозділі з окладом згідно штатного розпису (а.с. 9 том 1). Матеріалами справи підтверджено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» та [PERSON] був укладений Договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.10). Також, відповідачем власноруч підписано підписку матеріально відповідальної особи, відповідно до якої [PERSON] ознайомлений з правилами роботи і зобов`язується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно - матеріальних цінностей та коштів, а також, дотримуватись порядку та строків подання звітності (а.с.12, том 1). Судом також встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 року по справі № 204/794/19 закрито справу відносно [PERSON] на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с.68-69 том 2). Разом із цим, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] , 19.10.2018 року о 04 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, біля буд. 36 по пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди водію [PERSON] та пасажиру було спричинено тілесні ушкодження, а транспортному засобу механічні пошкодження. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, особистих пояснень [PERSON] , 18.10.2018 року останній разом із іншим працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» [PERSON] , знаходячись на робочому місті в робочий час, вживали спиртні напої, внаслідок чого скоїли дорожньо - транспорту пригоду та завдали матеріальної шкоди підприємству, що підтверджується також Актом перебування на роботі у нетверезому стані працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО», [PERSON] та [PERSON] , складеного 19.10.2018 року о 07 год. 00 хв. (а.с.15-16, том 1). Факт перебування [PERSON] у нетверезому стані засвідчено також висновком КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16 ДОР», оформленим у вигляді листа від 23.10.2018 року, що містить інформацію про рівень алкоголю в крові відповідача - 1,6 % станом на 19.10.2018 року, аналіз крові на алкоголь № 1493 від 19.10.2018 (а.с.17 том 1) . Судом також встановлено, власником автомобіля «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, є Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНРОМ». Матеріалами справи підтверджено, що вказаний транспортний засіб було передано таким власником в строкове платне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» на підставі договору оренди від 01.03.2016 року та акту прийому-передачі від 01.03.2016 року (а.с. 184-186, том 1). Згідно п. 2.1. вказаного договору у разі пошкодження автомобіля з вини орендаря, останній зобов`язаний відшкодувати орендодавцю в повному розмірі шкоду, пов`язану з таким пошкодженням, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Згідно висновку експертного дослідження № 204/18А від 14.12.2018 року, виконаного судовим експертом Пилипенко А.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 228 735 грн. 00 коп. (а.с.102-116 том 1). Судом також встановлено, що згідно платіжного доручення № 13326 від 23.09.2019 року ТОВ «Вето» здійснило платіж на адресу ТОВ «Конром» у розмірі 228 735 грн. 00 коп. із призначенням платежу: «відшкодування матеріальної шкоди в повному розмірі згідно висновку експерта від 14.12.2018 року» (а.с. 5 том 2). У зв`язку з тим, що позивач вважає себе особою, яка набула право вимоги до заподіювача шкоди, а відповідач у добровільному порядку не відшкодовує завдані збитки, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За загальним правилом юридична особа, яка відшкодувала збиток, нанесений його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) або цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до зазначеного працівника - фактичного винуватця завданого збитку - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). В даному випадку обставина перебування у трудових правовідносинах відповідача із ТОВ «Вето», підтверджена вищевказаними письмовими доказами, і сторонами не оспорювалась. Як було встановлено судом, позивач, у користуванні якого знаходився транспортний засіб «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, відшкодував у повному обсязі шкоду, заподіяну ДТП, власнику такого майна ТОВ «Конром». Правомірність користування транспортного засобу випливає із договору оренди від 01.03.2016 року та акту прийому-передачі від 01.03.2016 року, що укладено між юридичними особами, тобто між суб`єктами підприємництва, і який не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення в силу вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України. Вказана шкода була заподіяна без взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, лише за участю транспортного засобу «Renault Logan», а відтак в даному випадку відсутні підстави для застосування інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для компенсації за спричинену такому майну матеріальну шкоду. Згідно п. 20 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.92 право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Факт протиправної поведінки відповідача, його вина та прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією працівника і шкодою, яка настала внаслідок вказаної ДТП встановлені постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 року по справі № 204/794/19, що набула чинності у передбаченому законом порядку. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, оскільки вина такого працівника встановлена відповідним актом судової влади, а факт відшкодування такої шкоди позивачем третій особі підтверджено відповідним доказом у вигляді платіжного доручення, то суд доходить висновку, що в силу вимог ст. 1191 ЦК України позивач набув право зворотної вимоги до того працівника, з чиєї вини було заподіяну таку шкоду. В свою чергу у працівника, як особи, що заподіяла шкоду внаслідок порушення покладених на неї трудових обов`язків, виник обов`язок відповідати за наслідок вчиненого делікту, що виражається у компенсації за рахунок свого майна завданої шкоди. Частина 1 ст. 130 КЗпП України закріплює загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, згідно яких працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За змістом ч. 2 ст. 132 КЗпП України матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Зокрема, повна матеріальна відповідальність за пряму дійсну шкоду, заподіяну у нетверезому стані, встановлена п. 4 ст. 134 КЗпП. Обмежуючи, за загальним правилом, матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації їх працівниками, законодавець не визнав за можливе поширити цю пільгу на працівників, що завдали шкоди у нетверезому стані. Відповідно до п. 10 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.92 при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п. 4 ст. 134 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається. В даному випадку позивачем надано беззаперечні докази щодо перебування відповідача у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом в момент скоєння ДТП. Зокрема, суду надано постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2019 року по справі № 204/794/19 якою встановлено, що [PERSON] , 19.10.2018 року о 04 год. 00 хв. керував автомобілем «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, листом КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16 ДОР» від 23.10.2018 року, що містить інформацію про рівень алкоголю в крові відповідача - 1,6 % станом на 19.10.2018 року, аналіз крові на алкоголь № 1493 від 19.10.2018 р. Будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів, що спростовували б інформацію з приводу стану алкогольного сп`яніння відповідача, яка міститься у вказаних письмових доказах, з боку сторони відповідача суду не подано. Суд зазначає з цього приводу, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, в силу вказаної вимоги процесуального закону суд вважає доведеним обставину того, що спричинення відповідачем шкоди внаслідок вказаного ДТП відбулось під час перебування такого учасника справи у нетверезому стані. А відтак є наявними правові підстави, що визначені п. 4 ст. 134 КЗпП України, для покладання на таку особу повної матеріальної відповідальності. При покладені матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч. 2 ст. 130 КЗпП України). Оскільки в даному випадку наявні правові підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, то така особа має компенсувати пряму дійсну шкоду. Відповідно до вимог ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.92 р. під прямою дійсною шкодою пропонується розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи., організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Як встановлено судом, висновком експертного дослідження № 204/18А від 14.12.2018 року, виконаного судовим експертом Пилипенко А.С., відновлення пошкоджень транспортного засобу визнано економічно не доцільним через характер та вартість отриманих пошкоджень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Logan», д/н [NUMBER] , 2016 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначена у розмірі його ринкової вартості в сумі 228 735 грн. 00 коп. Власник також визнав вказаний транспортний засіб фактично знищеним, та погодився прийняти компенсацію у розмірі його ринкової вартості. Заперечуючи проти вказаного висновку, як належного та допустимого доказу, сторона відповідача будь-яких доказів, щоб спростовувати визначений розмір матеріальної шкоди суду не надала. Будь-яких клопотань про призначення експертизи до суду не надходило, хоча таке право роз`яснювалось учасникам справи, про що свідчить запис у протоколі судового засідання (а.с. 21-22, том 2). У зв`язку із чим суд вказує, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування відповідачем обґрунтованості доводів позивача, оскільки це не звільняє відповідача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних, достатніх та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень. Таким чином, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність права вимоги у позивача за даним позовом, підстав для покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача, як працівника, та доведеності розміру спричиненої шкоди у передбаченому законом порядку. У зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, і з [PERSON] слід стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» матеріальну шкоду у розмірі 228 735 (двісті двадцять вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп. При стягненні на користь позивача вартості пошкодженого автомобіля, суд не може вирішувати питання про передачу (після відшкодування відповідачем позивачеві завданих збитків) залишків пошкодженого автомобіля відповідачеві, оскільки відповідач не заявляв про це. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 50 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved