Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 26.12.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та мешкає в ньому з 2006 року. Відповідач ніколи не проживав та не проживає у даному житлі, тому просить визнати [PERSON] - таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . ІІ . Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.33). До суду надав заяву, згідно якої просить справу за його позовом розглядати без його участі, позов підтримує, просить задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.36). Відповідач про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.19,20,24,25,27,28, 30,32,34,35), причини неявки суду невідомі, заяв, клопотань та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило. Ухвалою від 05.05.2020 суд вирішив провести заочний розгляд цивільної справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку та земельних ділянок від 26.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3278 (а.с.3-4), витягом з Державного реєстру правочинів, сформованого 31.05.2006 (а.с.5), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2005 року (а.с.6). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.12.2019 за № 22226 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (частина) (а.с.7). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 10.01.2020 (а.с.16) та відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 20.01.2020 за № 0905/264 (а.с.22) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.09.2010. Крім того, вказані обставини підтверджуються копією будинкової книги, згідно якої [PERSON] з 08.09.2010 значиться зареєстрованим за спірною адресою (а.с.9-10). Згідно акту від 04.05.2020 складеного комісією у складі: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в присутності голови вуличкому № 2 [PERSON] та власника будинку [ADDRESS] , громадянина [PERSON] , склали цей акт про те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у [ADDRESS] , за цією адресою не проживає з 08.09.2010 року, а проживає за невідомою адресою (а.с.37). ІV. Оцінка суду. Згідно ст.ст. 317, 321 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми, згідно зі ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України. Таким чином, на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач значиться зареєстрованим в будинку, що належить позивачу, однак він тривалий час, а саме близько десяти років, в даному приміщенні не проживає, в добровільному порядку зняти його з реєстрації не вбачається за можливе, оскільки фактичне місце його проживання не відоме, крім того він не є членом сім`ї позивача та договір найму з ним не укладав, а тому, залишаючись зареєстрованим в спірному приміщенні, чинять перешкоди власнику у володінні та користуванні належним йому будинком. Таким чином, згідно ст. 405 ЦК України, порушені права [PERSON] як власника підлягають судовому захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме частиною житлового будинку [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved