Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Вимоги позивача мотивовані тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно Договору дарування житлового будинку з належними до нього будівлями від 02.08.2002 року. В даному будинку крім позивача зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] . Більше року відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку та не з`являються. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 01.03.2021 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а відповідачів вирішено додатково повідомити через розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.03.2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] . 06.05.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п`ятнадцяти днів відповідачами до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча судом вживались заходи для належного їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та за допомогою розміщення оголошення про виклик на веб-сторінці (веб-порталі) судової влади України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився проте подав заяву в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, просить розгляд справи проводити в її відсутності. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, в спрощеному позовному провадженні (ч. 2 ст. 281 ЦПК України), може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] згідно Договору дарування житлового будинку з належними до нього будівлями серії ВАА №198077 від 02.08.2002 року, яким належить по 1/2 частини житлового будинку. Згідно довідки виданої Монастириською міською радою від 24.02.2021 року №817 встановлено, що до складу сім`ї [PERSON] входять (зареєстровані) [PERSON] , [INFO] - син та [PERSON] , [INFO] - син. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] та [PERSON] права на користування житлом є відсутність останніх понад один рік за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , підтверджується Актом обстеження будинковолодіння щодо проживання зареєстрованих громадян, а саме [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , складеного 15.12.2020 року (Монастириська міська рада), згідно якого встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , проте протягом останніх семи років там не проживають. V. Джерела права й акти їх застосування. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідачів у спірному будинку. Також, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі понад один рік не користуються житловим будинком з надвірними будівлями, що по [ADDRESS] , який належить на праві співвласності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved