Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Командир військової частини [NUMBER] [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання військового обов`язку. Посилається на те, що згідно його наказу №128 від 24.06.2017 року, [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду інструктора навчального взводу, навчальної батареї відділення підготовки фахівців ракетних військ. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідач неодноразово порушував вимоги ст.ст.11,12,13,49,24,19 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.\~ Так, 16 вересня 2017 року у зв`язку з відсутністю на службі, [PERSON] притягнутий до дисциплінарної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність». За відсутність на військовій службі більше трьох годин, 18.09.2017 року [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за контрактом у зв`язку зі службовою невідповідністю. 28.09.2017 року відповідач здав справи та посаду, та вибув до Хустського\~ РВК Закарпатської області для зарахування на військовий облік. Згідно наказу командира військової частини, визначено провести відрахування обмундирування в сумі 3154 грн. 47 коп. обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. Згідно довідки №70, виданої начальником речової служби військової частини, відповідач отримав речове право, однак був достроково звільнений за порушення військової дисципліни і строк носіння обмундирування не закінчився, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини [NUMBER] на суму 3154 грн.47 коп. У відповідності до п.31.6 наказу Міністра Оборони України від 11.06.2008 року №260 про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам - [PERSON] було повністю позбавлено\~ премії та здійснено відрахування в сумі 690 грн. 46 коп. На теперішній час сума заборгованості складає 2464 грн.28 коп., які\~ позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача -\~ військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання за підписом командира військової частини (№ 2970/2 від 30.09.2020) про розгляд справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач\~ [PERSON] та його адвокат Фарковець М.І. в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Відзиву на позов, доказів на спростування позовних вимог відповідачем не подавалось. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Статтею 2 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (далі - особи). Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо). Статтею 12 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Статтею 7 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами. Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей. Згідно з п.4 розділу III «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України» від 29.04.2016 №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Статтею 1 ЗУ «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» передбачено, що військове майно є державним майном, закріпленим за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна, зокрема, належить речове майно. Стаття 177 ЦК України передбачає, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] від 24.06.2017 року, [PERSON] призначено інструктором навчального взводу навчальної батареї, відділення підготовки фахівців ракетних військ і артилерії\~ з посадовим окладом 685 грн. на місяць, шпк «сержант».( а.с.5). За результатами проведеного службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі молодшого сержанта [PERSON] , на останнього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення за службовою невідповідністю» та притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 3154 грн.47 коп. ( а.с.). Даний наказ доведено до відома відповідача, про що свідчить його підпис на аркуші доведення (а.с.9). Згідно довідки №70, нарахування вартості майна, строки носіння яких не закінчилися щодо солдата [PERSON] , вартість майна, що належить до утримання становить 3154,47 грн. (а.с.10). Згідно витягу з книги грошових стягнень та нарахувань, за номенклатурою на 2019 р. №284/23211 ст.92, з [PERSON] стягнуто 690,19 грн. із суми, що підлягала стягненню - 3154,47. Залишок до стягнення становить - 2464/28 грн. Судом встановлено, що на період проходження військової служби [PERSON] був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Дане майно видається військовослужбовцю в особисте користування. Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців. Розрахунок зносу речового майна здійснюється відповідно до норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232. Відповідач [PERSON] зазначені в позові обставини не заперечив, наказ про звільнення з формулюванням «звільнення за службовою невідповідністю» не оскаржував. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути 2464.28 грн., на відшкодування вартості обмундирування, строк носіння якого не минув. Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.\~

Outcome: approved