Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Міністерство оборони України звернулось до суду з позовом в інтересах ДП «Львівський військовий лісокомбінат», зазначивши, що [PERSON] , займаючи посаду директора вказаного вище підприємства, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України наказом № 110-ОС від 08.05.2018 року, звільнив із займаної посади інженера лісового господарства ДП «Львівський військовий лісокомбінат» - [PERSON] . \~ \~ \~ \~Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року наказ про звільнення [PERSON] було визнано незаконним і скасовано; [PERSON] поновлено на посаді і стягнуто на його користь 55826 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 3000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного суду від 13.05.2019 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 року залишено без змін. Оскільки 13.06.2019\~року виплати\~за час\~вимушеного прогулу\~та моральної\~шкоди було\~здійснено [PERSON] \~за рахунок\~ДП «Львівський\~військовий лісокомбінат»,\~позивач посилаючись\~на ст.ст.134,\~136,\~237\~КЗпП України,\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~підприємства 58826 грн. 34 коп. шкоди, завданої незаконним звільненням працівника, а також понесені по справі судові витрати на користь Міністерства оборони України. В судовому засіданні представник позивача в особі ДП «Львівський військовий лісокомбінат» підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк звернення до суду; не доведено факту завдання підприємству прямої дійсної шкоди з вини [PERSON] ; підприємство не понесло додаткових фінансових навантажень на фонд заробітної плати у зв`язку з тим, що на місце звільненого працівника не приймалася інша особа; ст.237 КЗпП України не передбачає стягнення виплаченої звільненому працівнику моральної шкоди. Крім того, представник відповідача зазначив, що незважаючи на підписання [PERSON] наказу про звільнення [PERSON] , відповідальність за прийняття цього незаконного рішення мають нести особи, які були відповідальними за юридичне обслуговування і кадрову роботу в ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~З матеріалів\~справи вбачається,\~що наказом\~Міністра оборони\~України №\~10-ДП\~від 12.03.2018\~року [PERSON] було призначено на посаду директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат». \~ \~ \~ \~Наказом №\~110-ОС\~від 08.05.2018\~року за підписом\~ [PERSON] \~було звільнено\~із займаної\~посади, посади інженера лісового господарства ДП «Львівський військовий лісокомбінат» - [PERSON] , на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року наказ про звільнення [PERSON] визнано незаконним і скасовано; [PERSON] поновлено на посаді і стягнуто на його користь 55826 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 3000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного суду від 13.05.2019 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.10.2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 року залишено без змін. Вказані судові рішення набрали чинності і ними встановлено, що [PERSON] незаконно звільнено з роботи на підставі наказу, виданого [PERSON] , котрий на той час займав посаду директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат». У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином,\~на користь\~ [PERSON] \~було стягнуто\~кошти в\~загальному розмірі\~58826 грн. 34 коп., а саме 55826 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 3000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Платіжним дорученням № 1799 підтверджується, що 13.06.2019 року ДП «Львівський військовий лісокомбінат» перерахувало [PERSON] 58826 грн. 34 коп. В той же час, за судовим рішенням стягувачеві підлягало до виплати 55826 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Частиною 3 ст.233 КЗпП України, визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, встановлюється річний строк, з дня виявлення заподіяної шкоди. \~ \~ \~ \~Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року визначено, що днем виявлення шкоди при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації вважається день підписання відповідного акту або висновку. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Як слідує з пояснень представника ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та узгоджується з матеріалами справи до виплаченого [PERSON] відшкодування було включено моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Враховуючи, що датою виплати підприємством відшкодування [PERSON] є 13.06.2019 року, річний строк пред`явлення вимоги про відшкодування до винної особи закінчився 19.06.2020 року. \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення шкоди з [PERSON] 28.03.2020 року, що підтверджується дато-штампом на конверті, отже він не пропустив строк пред`явлення вимоги. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Пунктом 8 ст.134 КЗпП України, передбачено повну матеріальну відповідальність службових осіб, за шкоду, завдану з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку незаконного звільнення або переведення працівника на іншу роботу. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~За змістом п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних службових осіб і обов`язок покрити шкоду, пов`язану з оплатою часу вимушеного прогулу, при допущенні будь-якого порушення закону, а не лише явного. \~ \~ \~ \~Таким чином, в судовому засіданні встановлено передбачені законом підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої незаконним звільненням працівника. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що заперечення представника відповідача в тій частині, що позивач пропустив звернення до суду та не довів передбачених законом підстав для покладення на [PERSON] обов`язку відшкодування шкоди, суд вважає необґрунтованими. \~ \~ \~ \~В той же час, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею 237 КЗпП України, на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Вказаною нормою, на яку позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не передбачено обов`язок особи, винної у незаконному звільненні працівника, відшкодувати підприємству, установі або організації шкоду, заподіяну виплатами, які були здійснені звільненій особі в якості моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Таким чином, вимога позивача про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 3000 грн., не ґрунтується на законі. З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягають відшкодуванню збитки в розмірі 55826 грн. 34 коп., виключно в межах сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] . \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial