Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] , П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М., про визнання недійсним правочину. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] належало [PERSON] та її сину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.10.1998 року за № 6/2175-98. Позивач [PERSON] зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з чим, в травні 2020 року вона звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М. з метою оформлення права власності на частину нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Однак, 22.05.2020 року постановою Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М. було відмовлено, у зв`язку з тим, що 24.01.2020 року державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було вчинено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50805659 на [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою № 210008340 від 20.05.2020 року. Позивач, [PERSON] , також зазначає, що вона є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з чим, в травні 2020 року вона звернулася до державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. з метою оформлення права власності на частину нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Однак також, 26.05.2020 року постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. було відмовлено, у зв`язку з тим, що 24.01.2020 року державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було вчинено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50805659 на [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою № 210008340 від 20.05.2020 року. Відповідно до інформації наведеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності у [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., є акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, серія та номер: б/н виданий 13.08.2014 року, видавник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області. Позивачі вважають, що акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, серії та номер: б/н виданий 13.08.2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, є незаконним та таким, що порушує їх права. Позивачі вказують, що їм взагалі не було відомо про існування виконавчого провадження, жодної постанови, повідомлення, виклику від державного виконавця позивачі не отримували, на оспорювану квартиру не накладався арешт. У зв`язку з вищевикладеним позивачі змушені звернутися до суду та просити суд визнати недійсним Акт про передачу майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., стягувачу в рахунок погашення боргу, серії та номер: б/н виданий 13.08.2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50805659 від 24.01.2020 року, вчинене державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивачів, та Позивачі у відкрите судове засідання не з`явилися, надав суду заяву в якій просили слухати справу у їх відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - 2 - П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву в якій просили розглядати справу без їх участі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М., у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, також, у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву в якій просять розглядати справу без їх участі та винести рішення відповідно до діючого законодавства. Від відповідача [PERSON] будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.12.2020 року вирішено витребувати з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Дніпропетровській області (місце знаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) належним чином завірені копії матеріалів наявних виконавчих проваджень боржниками у яких є спадкодавець [PERSON] , яка є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , або спадкоємці [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) або матеріали іншого виконавчого провадження в рамках якого державним виконавцем було складено акт про передачу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , стягувачу в рамках погашення боргу, серія та номер : б/н виданий 13.08.2014 року. Ухвалою суду від 01.12.2020 року вирішено витребувати у П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії документів, які стали підставою для виникнення права власності у [PERSON] на підставі яких було вчинено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50805659 на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зокрема, але не виключено з акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, серія та номер : б/н виданий 13.08.2014 року.. Відповідач - 1 - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник відповідача - 3 - Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, також, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті на підставі наявних у матеріалах справи доказах. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1998 року, посвідченого Виконкомом міської Ради народних депутатів на підставі спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 23.10.1998 за № 6/2175-98 (а.с.23). Із матеріалів справи вбачається, що 03.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Вказаний договір було посвідчено 03.03.1999 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. зареєстрована в реєстрі за № 1196 (а.с.28). Матеріалами справи підтверджено [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2003 року (а.с.33). Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.11.2009 року (а.с.32). Матеріалами справи також підтверджено, що 20.05.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М., однак постановою Приватного нотаріуса Міхеєвої Т.М. від 20.05.2020 року було відмовлено позивачу [PERSON] , у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] її матері [PERSON] , на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що 24.01.2020 року державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було вчинено державну реєстрацію права власності , індексний номер № 50805659 на вказану квартиру за [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою № 210008340 від 20.05.2020 року (а.с.38). Також матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.05.1984 року [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 373, де батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що 11 вересня 2004 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 253, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , в якому зазначено прізвище дружини після реєстрації шлюбу, як « [PERSON] » (а.с.22). Матеріалами справи також підтверджено, що 20.05.2020 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю., однак постановою державного нотаріуса Олехнович Л.Ю. від 26.05.2020 року було відмовлено позивачу [PERSON] , у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] , на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що 24.01.2020 року державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було вчинено державну реєстрацію права власності , індексний номер № 50805659 на вказану квартиру за [PERSON] , що підтверджується інформаційної довідкою № 210008340 від 20.05.2020 року (а.с.34-35). Судом встановлено, що вказана державна реєстрація речового права на спірну квартиру за [PERSON] була вчинена державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. на підставі заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав від 24.01.2020 року, та акту про передачу стягувачеві в рахунок погашення боргу № б/н, що виданий 13.08.2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується матеріалами реєстраційної справи та відповідним листом вказаного органу нотаріату від 27.01.2021 року № 94/01-16 (а.с. 106-110). Одночасно із цим судом встановлено, що Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вказаний акт про передачу стягувачеві в рахунок погашення боргу № б/н, що виданий 13.08.2014 року, майна у вигляді спірної квартири не складався та не видавався. Більш того, у вказаному відділі на виконанні не перебувало жодних виконавчих проваджень, де боржниками або стягувачами були б [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] або [PERSON] , що підтверджується відповідними письмовими поясненнями вказаного органу ДВС від 02.02.2021 року № 02133/2104 (а.с. 101). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір стосовно дійсності вказаного акту від 13.08.2014 року, та правомірності рішення державного реєстратора про вчинення реєстрації щодо переходу речового права на нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України. Суд вказує, що відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі відповідних норм цивільного законодавства. Разом із цим, Закон України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон) допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження, Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону). З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акту про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду України по справі № 6-1655цс16 від 16.11. 2016р., постанові Верховного суду по справі № 206/2421/16-ц від 07.2019 року. Одночасно з тим, частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду. Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. А тому суд, застосовує до правовідносин, що виникли між сторонами положення статті 393 ЦК України, та вважає за можливе визнати недійсним Акт про передачу майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., стягувачу в рахунок погашення боргу, серії та номер: б/н від 13.08.2014 року, видавцем якого вказано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Визнаючи такий акт недійсним, суд виходив з того, що останній було видано всупереч вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 р.за № 745/4038 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), та вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження», що регламентують порядок видання такого акту. Зокрема, судом встановлено, що спірний акт було видано без наявного зареєстрованого та існуючого виконавчого провадження, без винесення компетентним та уповноваженим державним виконавцем відповідної постанови про передачу майна стягувачу, і як наслідок, такий акт не був складений та затверджений компетентною посадовою особою органу ДВС, що повністю підтверджуються відповідними письмовими поясненнями представника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.02.2021 року № 02133/2104. Наведене у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість позову у вказаній частині та недійсність спірного акту як такого. Окремо суд зазначає, що оскільки Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вказаний спірний акт не складався та не видавався, то позовні вимоги до такого органу ДВС пред`явлені без належних на це підстав, і задоволенню не підлягають. Також суд вказує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова від 17 квітня 2018 р. у справі № 815/6956/15). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, мотивованим у постанові від 28 листопада 2018 р. у справі № 490/5986/17, в разі оскарження дій державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін (п.57). Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (п. 58). Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру (п. 36). Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.п.1.2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктом 9 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Так само, відповідно до п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, у тому числі, інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Як вказувалось вище, судом встановлено, що спірне рішення про державну реєстрацію речового права на спірну квартиру за [PERSON] було прийняте державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. на підставі поданих [PERSON] заяви про державну реєстрацію прав від 24.01.2020 року, та вищевказаного спірного акту про передачу стягувачеві в рахунок погашення боргу № б/н, що виданий 13.08.2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. В даному випадку, оцінка дій державного нотаріуса як державного реєстратора безпосередньо залежить від рішення суду щодо дійсності акту про передачу стягувачеві в рахунок погашення боргу майна позивачів, а отже ці правовідносини є похідними від спору про право і суд має їх розглянути в порядку цивільного судочинства. Оскільки судом зроблено висновок про недійсність вказаного акту про передачу стягувачеві в рахунок погашення боргу майна позивачів, то рішення державного реєстратора про внесення до бази даних державного реєстру відомостей про виникнення у відповідача [PERSON] речового права на підставі такого недійсного акту, слід вважати таким, що прийняте баз належних на те правових підстав. Таким чином, встановивши, відсутність у державного реєстратора підстав для прийняття рішення про внесення записів про державну реєстрацію прав до баз даних вказаного реєстру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50805659 від 24.01.2020 року, також підлягають задоволенню. Окремо суд зазначає, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо навіть позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Відтак суд вимушений відмовити у задоволені вимог у вказаній частині позову до державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. Суд також зауважує, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, враховуючи підстави та предмет спору, суд стягує із відповідача [PERSON] на користь позивачів витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial