Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

КП «Спецжитлофонд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що у [ADDRESS] у період з 01.12.2001р. по 01.05.2007р. проживала [PERSON], яка використовуючи житлову площу в будинку, користувалась та споживала всі види комунальних послуг та добровільно не сплачувала квартирну плату та комунальні послуги. У період з 01.05.2006р. по 01.05.2007 р. у відповідача виникла заборгованість по квартирній платі та платі за житлово-комунальні послуги, яка складає 860 грн. 53 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з наведених вище підстав та просив його задовольнити. Відповідач проти позовної заяви заперечувала, вказала суду на те, що ця справа вже вчетверте розглядається в судах першої інстанції м. Києва. Також [PERSON] зазначила, що з березня 2006 року орендована нею квартира опинилась в зоні реконструкції і з того часу всі комунальні вигоди були відключені і користуватись ними вона не мала змоги. Крім того, відповідач наголосила, що позивач пропустив позовну давність тривалістю у три роки. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, встановив наступне. Рішенням Київської міської Ради народних депутатів від 01.03.2001р. № 217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» було створено комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (а.с. 6). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.07.2001р. № 1607 „Про гуртожитки на вул. Нижньоюріківській, 4, вул. Празькій, 30» та акту прийому-передачі основних засобів від 01.10.2001р. будинок на [ADDRESS] було закріплено за КП «Спецжитлофонд» на праві повного господарського відання (а.с.7, 8). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06.08.2004р. № 1461 «Про використання жилих приміщень у будинку [ADDRESS]» та акту прийому-передачі від 01.11.2010р. будинок було передано у повне господарське відання територіальної громади Подільського району м. Києва та визнано житловим будинком з загальними квартирами (а.с. 9, 10). За час знаходження вказаного будинку на балансі КП «Спецжитлофонд» виконував функції з утримання будинку та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. У період з 01.12.2001р. по 10.05.2007 р. у квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON], що підтверджується довідкою про проживання, копією рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.10.2006р. (а.с. 11, 12). Відповідно до договору оренди жилого приміщення №1356 від 01.10.2001 р. квартира [ADDRESS] надавалась в орендне користування [PERSON] (а.с. 13-14). Термін дії договору продовжувався додатковими угодами: №1від 18.04.2002р., №2 від 31.05.2002 р. №3 від 07.10.2002р., №4 від 09.01.2003р., №5 від 01.04.2003р., №6 від 08.07.2003р., № 7 від 14.01.2004 р. (а.с. 16, 17, 18, 19). В порядку досудового врегулювання спору відповідачу за останнім відомим місцем проживання було надіслано вимогу-попередження з пропозицією сплатити заборгованість в добровільному порядку (а.с. 26). Відповідач отримав вимогу-попередження 19.06.2009р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27). 17.04.2013р. Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані комунальні послуги на користь КП «Спецжитлофонд» у розмірі 2080,73 грн. (а.с. 28). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2013 р. заяву [PERSON] про скасування судового наказу від 17.04.2013р. задоволено, судовий наказ скасовано, оскільки між сторонами виник спір про право (а.с. 29). Причиною спору стала відмова відповідача сплатити позивачеві заборгованість за житлово-комунальні послуги в добровільному порядку. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У своїх запереченнях та у судовому засіданні [PERSON] просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с. 69-71, 88-89). Позивач звернувся до суду з даним позовом 16.06.2014 року, а заборгованість просить стягнути за період 01.05.2006р. по 01.05.2007 р. Крім того, у судовому засіданні представник позивача визнав, що позовна давність була пропущена (а.с. 81-82). Представником позивача не наведено поважних причин пропуску позовної давності і поновити позовну давність він не просить. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено у повному обсязі, підстави присудження на користь позивача судових витрат, понесених ним у зв'язку із розглядом справи, також відсутні. З урахування викладеного, на підставі ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed