Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , [PERSON] (далі Позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про визнання втратившим право користування домоволодінням. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм, [PERSON] та\~ [PERSON] , на праві спільної часткової приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 31.07.2014 року. Далі позивачі зазначають, що у вищевказаному домоволодіння зареєстрований син позивача [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] (далі Відповідач), але з грудня 2015 року у вищевказаному домоволодіння не проживає, не сплачує за житлово - комунальні послуги, знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі змушені звернутися до суду та просити визнати\~[PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням [ADDRESS] ,\~що є\~підставою для\~подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі та їх адвокат в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.53).\~ Відповідач у судове засідання\~не з`явився,\~про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду\~\~не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.07.2014 року за № 24984163, [PERSON] та [PERSON] на підставі спільної часткової приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7). Судом також встановлено, що на підставі розпорядження в.о. міського голови № 897-р від 26.11.2015 року вулицю «вул. Крупську» перейменувано на «вул. Баллінську». Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є зареєстрованим за вказаною адресою, але у такому домоволодінні фактично не проживає з грудня 2015 року, що підтверджується відповідними актами сусідів від 17.09.2019 року, 27.12.2019 року (а.с.10-11). Доказів поважних причин відсутності відповідача протягом вказаного часу у зазначеному житловому приміщенні суду не представлено. Суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості подати докази по справі як особисто, так й через свого представника або за допомогою поштового зв`язку, оскільки він повідомлявся судом про розгляд цивільної справи у встановленому чинним процесуальним законом порядку. До судового засідання відповідач\~\~не з`явився,\~\~належних та допустимих доказів до поважності причин неявки суду не представив, не надав жодного заперечення чи пояснення по суті спору. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст.\~4,5 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст.\~317, ч. 1,\~2\~ст. ст.\~319,\~321 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається\~\~своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того,\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Виходячи з порівняльного аналізу норм статей 383, 321,391, 405\~ЦК України та статей\~64,\~150,\~156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей\~381,\~391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~64,\~150,\~156 ЖК Української РСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно з ч.1ст.405\~ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ця норма ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (це право ст.401\~ЦК називає сервітутом). Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім`ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту. Згідно зі ст.401\~ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з п.4 ч.1ст.406\~ЦК України сервітут може бути також припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З аналізу вказаної норми матеріального закону вбачається, що припинення сервітуту має власник, а таке право пов`язане з тим, що встановлення сервітуту не повинно супроводжуватися значним обмеженням прав власника майна. При цьому право вимагати припинення такого сервітуту належить виключно власникові, а обставини які мають істотне значення, можуть полягати у порушенні договірних умов, використання всупереч досягнутим домовленостям, порушення меж користування, способу тощо. Також відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За таких умов, суд доходить висновку, що в даному випадку особистий сервітут не може бути продовжений по відношенню до вказаного відповідача, адже така сторона у спірному житловому приміщенні не мешкає тривалий час, спільного господарства з позивачами така особа не веде, не несе витрати з утримання такого приміщення, та будучи зареєстрованим у домоволодінні позивачів, порушує їх права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Таким чином, вказана вимога позивачів про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Одночасно із цим, суд зазначає, що згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про зняття з реєстрації місця проживання особи, яке набуло чинності у встановленому законом порядку, є відповідною підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. \~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до приписів\~\~ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved