Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

І. СУДОВА ПРОЦЕДУРА 26.11.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить виділити йому у особисту приватну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу 33,8 кв.м, житлову площу - 17,3 кв.м; автомобіль TOYOTA AVENSIS, 1999 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] ; земельну ділянку [NUMBER] , кадастровий номер 5123755800:01:002:2141, площею 0,05 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території селищної Таїровської ради Овідіопольського району Одеської області, а [PERSON] виділити у особисту приватну власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу 65,6 кв.м, житлову площу - 38,6 кв.м; припинити право спільної сумісної власності на майно після його поділу в натурі; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати (судовий збір, оплата за проведення експертизи автотранспортного засобу, витрати на правову допомогу тощо). До позовної заяви додана заява про забезпечення доказів шляхом витребування у відповідачки [PERSON] копії письмових доказів та їх оригіналів для огляду суду та призначення судової автотоварознавчої експертизи та судових оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз для визначення вартості майна, яке підлягає поділу. 11.12.2018 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі третіми особами малолітню [PERSON] та Київську районну адміністрацію ОМР як орган опіки та піклування. 23.01.2019 ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу та судову оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу та зупинено провадження у справі. 12.02.2019 до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] з процесуальних питань стосовно застосування до відповідачки [PERSON] заходів процесуального примусу та вжиття судом заходів для забезпечення проведення оціночно-будівельної експертизи трикімнатної квартири. 19.02.2019 до суду надійшов висновок експерта Кеосак І.П. від 11.02.2019 за результатами автотоварознавчої експертизи. 13.03.2019 до суду були повернуті матеріали цивільної справи із супровідним листом та клопотанням експерта Митнікова Г.П. 14.03.2019 ухвалою суду поновлено провадження у справі та продовжено підготовче провадження у справі. 21.03.2019 стороною відповідача подано відзив на позовну заяву. 04.04.2019 позивач [PERSON] надав відповідь на відзив. 09.04.2019 до суду надійшли заперечення адвоката Богатової М.А. на позов та клопотання про внесення змін до відзиву. 09.04.2019 ухвалою суду виділені матеріали цивільної справи направлено для продовження експертного дослідження судовому експерту Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» Митнікову Г.П. 09.04.2019 представник [PERSON] заявив клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для оцінки трикімнатної квартири та земельної ділянки й житлового будинку (не є предметом спору), але в наступних судових засідання просив його не розглядати. 10.06.2019 до суду надійшов висновок експерта № 002/19, складений судовим експертом Митніковим Г.П. 05.06.20019 за результатами оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз. 14.06.2019 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. 08.07.2019 представник [PERSON] заявив клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для переоцінки трикімнатної квартири та земельної ділянки, але в наступних судових засідання просив його не розглядати. До судового засідання з`явився позивач [PERSON] , який надав особисті пояснення, та його представник - адвокат Склярова Л.Ю., які підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники позовні вимоги не визнали та надали пояснення у підготовчих та судових засіданнях, просили відмовити у задоволенні позову. 18.05.2019 третя особа Київська районна адміністрація ОМР подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, письмові пояснення стосовно предмету спору не надавала. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР прийняв участь у справі тільки під час надання неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , пояснень. Від імені малолітньої (неповнолітньої) [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснення надавала і її мати [PERSON] як законний представник. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що з 08 грудня 1992 року він та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району у Миколаївській області (актовий запис № 18). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року, яке набрало силу 19 липня 2018 року, шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу вони придбали у спільну сумісну власність: - за договором купівлі-продажу (реєстровий № 730), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. 14 березня 2009 року, однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; - за договором купівлі-продажу (реєстровий № 2983), посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М. 11 грудня 2009 року, трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; - за договором купівлі-продажу (реєстровий № 2272), посвідченим приватним нотаріусом Одеської області Куркан Г.М. 04.12.2012, земельну ділянку [NUMBER] , кадастровий номер 5123755800:01:002:2141, площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території селищної Таїровської ради Овідіопольського району Одеської області. Все нерухоме майно оформлено на відповідачку [PERSON] . Також вони придбали автомобіль TOYOTA AVENSIS, 1999 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований РЕВ-4 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 19.08.2010 на ім`я відповідачки, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Зазначає, що він та відповідачка не можуть досягти між собою згоди щодо поділу належного їм на праві спільної сумісної власності майна в позасудовому порядку. Запропонований ним варіант поділу майна не порушує права сторін та відповідає законодавству, поділ можливий в натурі, враховує фактично склад майна, його вартість та існуючий варіант користування спільним сумісним майном. Загальна вартість 1/2 частки майна, яку він бажає отримати після його поділу, є трохи меншою вартості 1/2 частки майна, яка залишається відповідачці у запропонованому ним варіанті. Після розірвання шлюбу в його користуванні залишилася однокімнатна квартира та автомобіль, а в користуванні відповідачки - трикімнатна квартира. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] скористалася свої правом на надання письмового відзиву на позов, в якому її представник [PERSON] заперечувала проти позову та вказувала на помилковість визначення позивачем вартості спільного майна та посилалася на звіт про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складений оцінювачем [PERSON] , яким станом на 14 лютого 2019 року визначена ринкова вартість земельної ділянки та складає 1 080 000 (один мільйон вісімдесят тисяч) гривень та на звіт про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складений оцінювачем [PERSON] , яким станом на 14 лютого 2019 року визначена ринкова вартість трикімнатної квартири та складає 1 377 000 (один мільйон триста сімдесят сім тисяч) гривень. Також вона зазначала, що в період шлюбних відносин за рахунок спільних коштів подружжя була істотно збільшена вартість житлового будинку та здійснено благоустрій земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач і позивач зробили капітальний ремонт будинку та облаштовували його. Тому спірний будинок, про який позивач у позові не згадує, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і має бути поділений між сторонами, а відповідачка [PERSON] має право на частку в зазначеному майні з урахуванням проведених поліпшень. На придбання квартири [ADDRESS] кошти у сумі 15 000 доларів надала [PERSON] , яка доводиться матір`ю відповідачці [PERSON] . Також зазначала, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, оскільки розмір аліментів, які отримує відповідачка [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , є недостатнім для забезпечення її нормального фізичного, духовного розвитку та лікування. В підготовчому та судовому засіданнях позивач [PERSON] підтвердила, що все нерухоме та рухоме майно придбано у шлюбі і належить їй та позивачу на праві спільної сумісної власності. Вона заперечувала проти поділу спільного майна способом, запропонованим позивачем, та зазначила, що незгодна з вартістю трикімнатної квартири та земельної ділянки, визначеної експертом, та запропонувала свій варіант поділу майна, згідно якого однокімнатну квартиру та автомобіль можливо виділити у особисту власність позивачу, трикімнатну квартиру можливо виділити у особисту власність їй та визнати право власності на земельну ділянку по 1/2 частці за нею та позивачем. Після розірвання шлюбу в її користуванні залишилася трикімнатна квартира. В квартирі мешкає донька їх малолітня донька [PERSON] та чоловік, з яким вона зареєструвала шлюб. У відповіді на відзив позивач [PERSON] просив відхилити заперечення представника відповідача [PERSON] проти його позовних вимог як необґрунтовані, а надані докази відхилити як такі, що не відповідають вимогам належності, достовірності та достатності. Свої доводи він обґрунтував тим, що не є фахівцем у визначені питань вартості спірного майна та приблизно її розрахував, виходячи з відомостей про вартість аналогічного майна, отриманих з доступних йому публічних джерел, а тому просив суд призначити експертизу для його оцінки у зв`язку із відсутністю домовленості стосовно його вартості із відповідачкою. Зазначав, що надані [PERSON] звіти про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складені оцінювачем [PERSON] , в якості підтвердження вартості земельної ділянки та трикімнатної квартири не є висновком експерта і не замінюють його. Крім того, поставив під сумнів правильність та достовірність визначення їх вартості, посилаючись на відсутність у Звітах про оцінку земельної ділянки та трикімнатної квартири відомостей про огляд об`єктів оцінки оцінювачем та описів спірних об`єктів нерухомого майна та детальної інформації про реквізити правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилися їх оцінка, що унеможливлює достовірно встановити, що предметом оцінки були саме ці об`єкти. У запереченнях проти відповіді на відзив представник [PERSON] адвокат Богатова М.А. просила відмовити позивачу у позові та навела аргументи, які, на її думку, підтверджують належність, достовірність, допустимість і достатність Звітів про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складених оцінювачем [PERSON] , в якості підтвердження дійсної ринкової вартості земельної ділянки та трикімнатної квартири. Зазначала, що необхідно витребувати правовстановлюючі документи, які підтверджують право приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки він істотно збільшився за рахунок спільних зусиль сторін, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і має бути поділений між ними. Вказувала, що відповідачка в період шлюбу працювала та отримувала заробітну плату у розмірах, за яку можливо було придбати спірне майно, та на відсутність доказів на підтвердження участі позивача у придбанні спільного майна та на отримання коштів на придбання трикімнатної квартири у [PERSON] , недостатній розмір аліментів, що сплачує позивач, для фізичного, духовного розвитку та лікування доньки, що має бути враховано при поділі майна, оскільки донька залишилася проживати з нею. Також зазначала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не відповідає ст.16 ЦК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники позовні вимоги не визнали, підтримали свою позицію, викладену у письмовому відзиві на позов, та просили відмовити у позові в повному обсязі. Третя особа неповнолітня [PERSON] , [INFO] з`явилася у судове засідання та у присутності представника органу опіки та піклування надала особисті пояснення суду. Вона пояснила, що їй відомо зі слів матері про поділ у суді трикімнатної квартири, однокімнатної квартири, земельної ділянки та дачі, адресу якої вона не пам`ятає, а також що батько заперечував фінансову участь мами у придбанні цього майна. Після розірвання шлюбу батьків вона залишилася проживати у трикімнатній квартирі з матір`ю і їй в цій квартирі комфортно, та через три місяці у квартиру поселився чоловік її матері [PERSON] , хоча батько на його поселення згоди не давав. Її батько проживає у однокімнатній квартирі, яку до розірвання шлюбу здавали в оренду. На земельній ділянці, яку вони придбали, не має будівель. Батько сплачує аліменти на її утримання на аліментну картку, а також сплачує додаткові кошти, але тільки перед судовими засіданнями. Після розірвання шлюбу з батьком вона спілкується та вони бачилися біля 30 разів. Вважає, що матері необхідно виділити більшу частку у майні, так як вона з нею проживає і у майбутньому їй потрібно бути навчатися. Зазначила, що коштів, які сплачує батько, їй недостатньо, а також, що їй невідомо про намір батька розпорядитися отриманим ним майном на її користь. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З 08 грудня 1992 року позивач та відповідачка перебували у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кудрявцівської селищної ради Веселинівського району у Миколаївській області (актовий запис № 18). 14 березня 2009 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу (реєстровий № 730) однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка має загальну площу 33,8 кв.м, житлову площу - 17,3 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. 11 грудня 2009 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу (реєстровий № 2983) трикімнатної квартири [ADDRESS] , яка має загальну площу 65,6 кв.м, житлову площу - 38,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М. 04 грудня 2012 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу (реєстровий № 2272) земельної ділянки 26/11, масив 11 , кадастровий номер 5123755800:01:002:2141, площею 0,05 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території селищної Таїровської ради Овідіопольського району Одеської області, посвідчений приватним нотаріусом Одеської області Куркан Г.М. 16 лютого 2010 року [PERSON] уклала біржову угоду, на підставі якої придбала автомобіль TOYOTA AVENSIS, 1999 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим РЕВ-4 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 19.08.2010, виданим на її ім`я. В період шлюбу у трикімнатній квартирі проживав без реєстрації позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , які були в ній зареєстровані. У період шлюбу у цій квартирі сторони провели реконструкцію із збільшенням загальної площі з 65,6 кв.м до 88,2 кв.м, житлової площі з 38,6 кв.м до 46,0 кв.м. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2018 року, яке набрало силу 19 липня 2018 року, шлюб між ними був розірваний. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від сіх виді заробітку (доходів), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімум на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.05.2018 і до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] . Після розірвання шлюбу трикімнатна квартира знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] та третьої особи неповнолітньої [PERSON] . В цю же квартиру поселився і чоловік [PERSON] , з яким вона під час розгляду справи зареєструвала шлюб, про що вона пояснила у судовому засіданні, а позивач [PERSON] користується однокімнатною квартирою та в його користуванні залишився автомобіль, що сторони підтвердили в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти з пенсії та за власним бажанням в межах своїх можливостей надає доньці додаткову допомогу коштами та речами. Наприклад в останньому судовому засіданні підтверджено, що дитина проходить лікування у ортодонта і [PERSON] передав на лікування 10 000 грн. Це підтвердила суду й мати дитини - відповідач [PERSON] . Між сторонами по справі не досягнуто згоди щодо вартості майна та варіанту його поділу в позасудовому порядку. Згідно висновку № 25КДТЗ судового експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Кеосак І.П., складеного за результатами автотоварознавчої експертизи 11.02.2019, ринкова вартість автомобіля TOYOTA AVENSIS, 1999 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату огляду 07.02.2019 складає 102 574,06 (сто дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. Згідно висновку № 002/19 судового експерта Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» Митнікова Г.П., складеного за результатами оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи 05.06.2019, ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки 10.05.2019 склала 671 955 (шістсот сімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн.; ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] складає 1 176 318 (один мільйон сто сімдесят шість тисяч триста вісімнадцять) грн., а з урахуванням збільшення загальної та житлової площі за рахунок проведення реконструкції її вартість складає 1 473 983 (один мільйон чотириста сімдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят три) грн.; ринкова вартість земельної ділянки 26/11, масив 11 , кадастровий номер 5123755800:01:002:2141, площею 0,05 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована на території селищної Таїровської ради Овідіопольського району Одеської області, складає 559 115 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто п`ятнадцять) грн. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Встановлені судом факти свідчать, що між сторонами по справі виникли правовідносини щодо набуття подружжям під час шлюбу майна у спільну сумісну власність та його поділу, які регулюються наступними нормами сімейного та цивільного права. Ст. 60 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 68 Сімейного кодексу України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Ст. 71 ч.ч. 1, 2 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Ст. 368 ч. 3 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ч.ч. 2, 3 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень пункту 10а постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за її відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено і не заперечувалося сторонами, що спірне майно було придбано в період шлюбу, а тому не має правового значення посилання відповідачки на відсутність доказів на підтвердження участі позивача у його придбанні. Отже, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ч. 3 ЦК України спірне майно належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності. Поділ спільного сумісного майна може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Загальна вартість рухомого та нерухомого майна, що підлягає поділу, становить 2 807 627,06 грн., та розрахована судом на підставі висновків судових експертів, а отже вартість 1/2 частки майна становить 1 403 813.53 грн. Суд вважає, що висновки експертів є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які підтверджують вартість спірного майна, оскільки кожний від спірного майна оглянутий, описаний, сфотографований експертами та оцінені як індивідуально визначені речі. Всі висновки містять детальний опис проведених кожним експертом досліджень з посиланням на правовстановлюючі документи, на законодавство та методики, що були підставою для їх проведення, та відповіді на поставлені питання, а також відповідають іншим вимогам для висновків експертизи, встановленим ст.102 ЦПК України. Суд не приймає до уваги в якості письмових доказів звіт про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складений оцінювачем [PERSON] за замовленням [PERSON] , яким визначена ринкова вартість земельної ділянки станом на 14 лютого 2019 року та складає 1 080 000 (один мільйон вісімдесят тисяч) гривень, та звіт про експертну грошову оцінку (висновок про вартість об`єкта оцінки) від 14 лютого 2019 року, складений оцінювачем [PERSON] за замовленням [PERSON] , яким визначена ринкова вартість трикімнатної квартири та складає 1 377 000 (один мільйон триста сімдесят сім тисяч) гривень, оскільки в них відсутній детальний опис видів майна, відсутнє посилання на правовстановлюючі документи та фотовізуальні характеристики об`єктів оцінки не додані у зв`язку із відмовою замовника. Отже, відсутність цих даних перешкоджає суду встановити, що предметом оцінки були саме спірні трикімнатна квартира та земельна ділянка. Досліджуючи та аналізуючи варіант поділу майна, запропонованого позивачем, суд виходить з того, що сукупна вартість однокімнатної квартири, земельної ділянки та автомобіля, які він просить виділити йому, становить 1 333 644,06 грн. (із рахунку 102 574,06 грн. + 559 115 грн. + 671 955 грн.), а вартість трикімнатної квартири 1 473 983 грн. Враховуючи вартість майна, суд вважає, що його можливо поділити в натурі, виділивши кожному окремі речі, а саме: позивачу [PERSON] - однокімнатну квартиру, земельну ділянку та автомобіль, загальною вартістю 1 333 644,06 грн., а відповідачці - трикімнатну квартиру, вартість якої з урахуванням поліпшень, зроблених в період шлюбу, становить 1 473 983 грн., і такий варіант буде відповідати вимогам ст.ст.70, 71 Сімейного кодексу України. Також суд враховує, що право користування трикімнатною квартирою має неповнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , в якій зареєстровано її місце проживання, а також в цій квартирі зареєстрована і фактично проживає відповідач [PERSON] , а однокімнатна квартира та автомобіль знаходяться у користуванні позивача, що сторони не заперечували у судовому засіданні. Також суд вважає, що надані свідком [PERSON] пояснення не спростовують зазначених висновків щодо варіанту поділу майна, оскільки свідок зазначила, що кошти у сумі 15000 доларів США вона доньці та її чоловіку не позичала, оскільки вони нічого у неї не просила, а дала дітям, тобто дочці та її чоловіку сама назавжди, і не вимагає їх повернення. При цьому суд враховує, що у матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази наявності у свідка коштів у зазначеній нею сумі, а крім того, передача коштів може бути підтверджена тільки письмовими доказами. Факт отримання коштів підтвердила тільки відповідачка, а позивач заперечував факт отримання ним коштів від свідка. Таким чином, суд вважає, що зазначений варіант максимально відповідає інтересам сторін, оскільки враховує його склад, вартість та існуючий порядок користування ним, що склався після розірвання шлюбу між сторонами, а також інтереси дитини, яка має право користування трикімнатною квартирою, в якій їй комфортно проживати, та після поділу майна зберігає це право. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що поділ майна згідно пропозиції відповідачки виділити їй у власність трикімнатну квартиру та 1/2 частину земельної ділянки, а позивачу [PERSON] - однокімнатну квартиру, автомобіль та 1/2 частину земельної ділянки, порушує принцип поділу майна в натурі та не відповідає рівності часток, оскільки у такому випадку вартість 1/2 частки майна, яка виділяється [PERSON] , буде складати 1 054 086,56 грн., а вартість 1/2 частки майна, яка виділяється [PERSON] , буде складати 1 753 540,5 грн. Також суд вважає, що відповідачка не довела наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, а проживання з нею доньки [PERSON] само по собі не є підставою для збільшення її частки при поділі майна. Твердження представника відповідачки, що позивач самоусунувся від участі в утриманні доньки, спростовується розрахунком заборгованості по аліментам, складеним старшим державним виконавцем Другого Київського відділ державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Кісс К.В. 14.03.2019, в якому встановлена відсутність заборгованості по аліментам та наявність їх переплати. Здійснення позивачем додаткових витрат на утримання доньки визнано самою дитиною - третьою особою [PERSON] , 2006 р.н., та її матір`ю - відповідачем [PERSON] . Недостатність на їх думку додаткових витрат має суб`єктивний оціночний характер, доказами не підтверджено. Суд також враховує невизначеність та суперечливість позиції відповідача [PERSON] щодо додаткових витрат, оскільки під час розгляду справи відповідач [PERSON] не заперечувала факт здійснення позивачем додаткових витрат на доньку, але в судовому засіданні неодноразово зазначала, що у цій допомозі позивача немає потреби і вона не бажає, щоб позивач її сплачував. Надані відповідачкою [PERSON] довідка ОНВК № 84 «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» ОМР № 674 від 21.12.2018, з якої вбачається, що [PERSON] навчається в 7-ому класі цього навчального закладу, та довідка КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» ОМР № 01-03/675 від 22.12.2018, з якої вбачається, що дитина спостерігається у цьому лікувальному закладі, перебуває на диспансерному обліку, не містять інформації про необхідні матеріальні потреби доньки на навчання та лікування. На їх підставі неможливо встановити, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому відповідно до ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України суд не приймає їх як належні та достатні письмові докази в якості підстави для відступлення від рівності часток сторін та збільшення частки відповідачки при поділі спірного майна. Також суд враховує ту обставину, що до вирішення питання між собою про поділ майна, відповідачка поселила в спільній трикімнатній квартирі свого чоловіка, та не допустила позивача у квартиру під час її огляду експертом, тобто порушила право позивача як співвласника, розпорядившись цим майном без його згоди до вирішення питання щодо його поділу, чим порушила ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved