Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа - Чорноморська міська рада в особі служби у правах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 2. Свої вимоги позивачка мотивує тим, відповідач [PERSON] - її колишній чоловік, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2002 року до 19 липня 2011 року. Від шлюбних відносин у них [INFO] року народився син [PERSON]. 3. Позивачка стверджує, що проживати у шлюбі було не можливо, оскільки відповідачу шлюбні відносини були не потрібні, матеріальне ні її, ні дитину не забезпечував. Де на сьогодні мешкає відповідач їй не відомо. Зв'язку з ним ні в неї а ні у доньки не має ніякого. З дня припинення подружніх стосунків відповідач сина не бачив, не спілкується з ним, матеріальну допомогу на утримання сина не надав. Відповідач ніколи не цікавився сином, його життям, йому невідомо про досягнення хлопчика, він не знає який в нього характер, коли і як він хворів, які він полюбляє іграшки, книжки, чим захоплюються в житті, в який школі і в якому класі він навчається, як навчається, які його життєві досягнення. Відповідач і дитина живуть відокремлено, по бажанню батька - відповідача, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. 4. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився, заяв про відкладення справи в канцелярію суду не надходило (60). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Представник позивача надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила проводити судове засідання без її участі. 6. Представник третьої особи надала до суду висновок, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 7. Представник позивача подала через канцелярію суду заяву про допит свідків, з метою підтвердження нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими правами. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, в зв'язку з тим, що в судове засідання сторони не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 9. Згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідачів за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. 10. 19 жовтня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 10. Відповідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] у сторін [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.8). 11. Відповідно до копії рішення Павлоградського міжрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2011 року по справі № 2-3173/2011 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). 12. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на «Погореловська» (а.с.10). 13. Відповідно до Висновку виконавчого комітету Чорноморської міської Ради як органу опіки та піклування № 1-17-382 від 12.06.2018 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] є доцільним (а.с. 46 - 47). 14. Неповнолітній [PERSON] був опитаний головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради, де висловив свою думку відповідно до позбавлення батька батьківських прав відносно нього та вважає це правильним, так як його не пам'ятає, він про нього не турбується (а.с. 48). 15. Неповнолітній [PERSON] мешкає разом з мамою (позивачкою) [PERSON], її чоловіком - [PERSON] та сестрами [PERSON], 2012 року народження, та [PERSON], 2016 року народження (а.с. 13). 16. Хлопчик навчається у Великодолинської НВК «Загальноосвітня школа І-Ш ступенів» Овідіопольський район Одеської області (а.с.16). 17. Відповідно до довідок з місця навчання дитини з дитячої лікарні відповідача [PERSON] не бачили, про його існування нікому не відомо (а.с. 14-16). 18. Письмові пояснення свідка [PERSON], яки підтверджують про відсутність у вихованні дитини [PERSON], якого вона ніколи не бачила (а.с. 61-62). 19. Письмові пояснення свідка [PERSON] про нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими правами відносно дитини (а.с.64-65). V. Оцінка Суду. А. Щодо позбавлення батьківських прав. 20. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). 21. Для Суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції). 22. Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, Суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. 23. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Так само, Суд знаходить, що втручання у право відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Тобто, в даному випадку при втручанні у право відповідача вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані. 24. Судом за обставинами справи встановлено, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною належного виховання, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані обставини, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. 25. Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітнього [PERSON], [INFO], і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). 26. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України». 27. Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками. В ситуації, що розглядається розлучення відповідача з дитиною відбулося за ініціативи відповідача, який жодним чином не продемонстрував Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною. За таких обставин, без бажання відповідача, держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. В свою чергу [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком, надав згоду на позбавлення батьківських прав відповідача. Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться, тому що вони тривалий час разом не проживають. Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини . Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам малолітнього [PERSON], [INFO]. в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини. 28. Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що син протягом більшого періоду свого життя проживає окремо від батька, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини). 29. Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). 30. В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в його сімейне життя та при визначенні «якнайкращих інтересів дитини». Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так змінити своє відношення до виховання дитини. 31. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи. Б. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. 32. Згідно із частиною другою статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. 33. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 34. У зв'язку із чим, відповідно до статті 182 СК України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, Суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 12 січня 2018 року, що є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 35. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 36. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 37. Отже, у зв'язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. З цих підстав,

Outcome: approved