Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 06 грудня 2018 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що 25 лютого 2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки [NUMBER]. Крім того, 19 червня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та позичальником було укладено додатковий договір №1 до договору про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки [NUMBER], згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 9000 грн. Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбаченому вищевказаним договором і станом на 16 листопада 2015 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 9423,50 грн. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов'язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальником кредитів, несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», згідно договору добровільного страхування кредитів №055/22 від 01 серпня 2014 року. В зв'язку з вищевикладеним АТ «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке виконуючи свої зобов'язання по договору №055/22 від 01 серпня 2014 року визнало факт неповного погашення позичальником грошового зобов'язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провів виплату страхового відшкодування в розмірі 9423,50 грн.. В період з 26.12.2017 року по 04.06.2018 року [PERSON] було частково сплачено сума боргу в розмірі 1500 грн. Після виплати суми страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу розмірі 8923,50 грн. В подальшому позивачем через канцелярію суду подана заява, в якій він повідомив, що при розрахунку завданих збитків в порядку регресу ним була допущена помилка, тому просив суд стягнути з [PERSON] завданні збитки в порядку регресу у розмірі 7923,50 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 36) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у її відсутність суду не надала, не подала відзив. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки [NUMBER]. Крім того, 19 червня 2015 року між Акціонерним товариством «Ощадбанк» та позичальником було укладено додатковий договір №1 до договору про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки [NUMBER], згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 9000 грн. (а.с.13-16). Позичальник належним чином не виконував умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбаченому вищевказаним договором і станом на 16 листопада 2015 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 9423,50грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 20-21). Майнові інтереси Акціонерного товариства «Ощадбанк», що пов'язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальником кредитів, несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених договорами, були застраховані у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») згідно добровільного договору добровільного страхування кредитів №055/22 від 01 серпня 2014 року (а.с.8-12). В зв'язку з вищевикладеним Акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» виконуючи свої зобов'язання по договору №055/22 від 01 серпня 2014 року визнало факт неповного погашення позичальником грошового зобов'язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 9423,50 грн., що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням № 3889 від 24.12.2015 року(а.с.24). 18.01.2016 ПрАТ «УПСК» склав на адресу відповідача вимогу №РУФ/22/180/16/9, в якій запропонував відповідачу в досудовому порядку відшкодувати суму заподіяного збитку та у найкоротший термін, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання цієї Вимоги, перерахувати 9423,50 грн. на розрахунковий рахунок ПрАТ «УПСК» (а.с.25). 01 жовтня 2018 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір №01/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору. З урахуванням викладеного до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаних збитків в порядку регресу у розмірі 9423,50 грн. ( а.с.56-62) В період з 26.12.2017 року по 04.06.2018 року [PERSON] було частково сплачено суму боргу в розмірі 1500 грн. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. В контексті норм, закріплених ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Отже, в розумінні ст.ст.993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» у позичальника - відповідача виникло зобов'язання перед ПрАТ «УПСК» відшкодувати завдані збитки в розмірі 7923,5 грн. За приписами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми заборгованості. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, який понесений позивачем і документально підтверджений. Зокрема, згідно дублікату квитанції № 0.0.1197095698.1 від 27 листопада 2018 року (а.с.1) позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Беручи до уваги наведене, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження сплати ним завданих збитків в спірному розмірі, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved