Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

\~ Лікар-психіатр КЛПЗ „Валківська психіатрична лікарня [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи її тим, що [PERSON] психічно хворіє з 2011 року та з цього часу 6 разів була госпіталізована до КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня», останній раз з 26.04.2016 року по 20.02.2017 року. Згідно рішення Прилдуцького міськрайонного суду від 26 березня 2015 року [PERSON] було визнано недієздатною та призначено її опікуном на час лікування [PERSON], [INFO]. В результаті огляду комісією лікарів-психіатрів зроблений висновок, що на теперішній час [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівн, який забезпечує її життєдіяльність. Подальше обстеження і лікування [PERSON] можливі тільки в умовах стаціонару, в звязку з чим заявник і просить примусово госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу. У судовому засіданні лікар психіатр [PERSON], як і представник психіатричного закладу підтримала подану заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку. Законний представник - опікун [PERSON] вважає за необхідне госпіталізувати його матір. Прокурор Прилуцької місцевої прокуратури в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даної заяви. Психічний стан [PERSON] знаходитись в судовому засіданні в приміщенні суду не дозволяє. Вислухавши пояснення представника заявника, прокурора та опікуна, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року, визнана недієздатною та призначено її опікуном [PERSON]. Згідно Висновку комісії лікарів-психіатрів від 24 лютого 2017 року №41/05-01, вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (а.с.3-4). У відповідності до ст.ст.3,4 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Психіатрична допомога на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з міняльними соціально-правовими обмеженнями. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. За таких обставин, оскільки [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що у відповідності до ст.ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», заява про її госпіталізацію підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved