Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

\~ \~Короткий зміст позовних вимог \~ \~ 21 липня 2021 року ухвалою Середино-Будського районного суду Сумської області за підсудністю була направлена позовна заява [PERSON] до ТОВ «Райз Північ» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 55034 грн. 54 коп., моральної шкоди в розмірі 20000 грн. та понесених нею судових витрат в розмірі 3108 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2020 року близько 10 год. 30 хв. біля с. Сонуєве, Путивльського району Сумської області водій трактора «Johndeere» реєстраційний номер [NUMBER] з причепом у вигляді дисків для обробки ґрунту , виконуючи поворот ліворуч, не подавши попередньо відповідних світлових сигналів, допустив зіткнення з автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй, як власнику автомобіля «Renault Trafic» була заподіяна матеріальна шкода та моральна. При цьому зазначає, що водій трактора «Johndeere» [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ « Райз Північ», а тому вона просить стягнути з власника джерела підвищеної небезпеки заподіяну їй шкоду. Короткий зміст відзиву Відповідач категорично заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтуваннях не заперечуючи факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 листопада 2020 року близько 10 год.30 хв. біля с. Сонуєве, Путивльського району Сумської області за участю двох транспортних засобів: трактора «Johndeere», реєстраційний номер [NUMBER] з причепом у вигляді дисків для обробки ґрунту, та автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] і того, що водій трактора «Johndeere» [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Райз Північ», звертаєь увагу на те, що саме водієм [PERSON] були допущені порушення правил дорожнього руху внаслідок чого сталася ДТП. При цьому вказує, що хоча постановою Середино-Будського районного суду Сумської області від 24 березня 2021 року справу відносно [PERSON] про притягнення останнього до відповідальності за ст. 124 КУПАП було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, проте це не є доказом вини [PERSON] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. Судом було роз`яснено позивачу право заявити клопотання про призначення по справі автотехнічної експертизи, однак позивачка не скористалася вказаним правом. Позиція суду Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, [PERSON] є власником автомобіля «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копіє технічного паспорту (а.с.9) З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 586/991/20, витребуваної за ухвалою Сумського районного суду Сумської області, вбачається, що 16.11.2020 о 10:30 год. на дорозі Суми-Путивль-Глухів біля знаку Волинцеве [PERSON] керував автомобілем, при виконанні обгону на перехресті не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з трактором «JOHN DEERE 8430» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, повернув ліворуч до с. Волинцеве.\~Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №147760, складеного 16.11.2020 відносно [PERSON] , останній своїми діями порушив вимоги пункту 14.6 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Середино-Будського районного суду Сумської області від 24 березня 2021 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності\~ [PERSON] \~закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно копії звіту «ЕкспертСервіс» від 18 листопада 2020 року відновлювальна вартість автомобіля «Renault Trafic» д.н.з. [NUMBER] становить 55034 грн. 54 коп. (а.с. 10-26). [PERSON] перебувала на лікуванні, що підтверджується копіями довідок (а.с. 31-36). Нормативно-правове обґрунтування згідно із\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої\~статті 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Згідно з ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). В ч. 2 п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Разом із тим, за положеннями ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення\~ст. 1187 ЦК України\~регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою. На відміну від зазначених положень,\~ст. 1188 ЦК України\~регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним\~Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду. Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки за результатами розгляду З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи те, що вина [PERSON] не встановлена, то суд вважає, що позивачем не доведено що в результаті ДТП настала цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.\~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed