Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Кредитна спілка «ЗаРаЗ» звернулася з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що 02.04.2014р. КС «ЗаРаЗ» та [PERSON] уклади кредитний договір на суму 120 000 гривень. Оскільки відповідач не виконував вимоги договору рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств «Бона-Деа» з [PERSON] було стягнуто суму заборгованості, витрати на правову допомогу та моральну шкоду. [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва про скасування рішення третейського суду та її заяву було задоволено. Під час розгляду справи у Деснянському суді м. Києва було встановлено, що [PERSON] визнано недієздатним, а [PERSON] призначено опікуном. На момент укладення договору позивач не знав про те, що [PERSON] визнано недієздатним. Просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що позивачем не надано доказів про отримання [PERSON] коштів, а також вказував на те, що позивач не мав права укладати угоду з [PERSON], який не здатний розуміти значення своїх дій. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що між Кредитною спілкою «ЗаРаЗ» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 120 000 гривень (а.с. 3). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва скасовано рішення постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 03.07.2014 року (а.с. 6). [PERSON] подав заяву до КС «ЗаРаЗ»та відповідно до видаткового касового ордеру від 02.04.2014 року [PERSON] отримав суму 120 000 гривень (а.с. 27). Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст. 203 ч. 2 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. У відповідності до ч. 1 та 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. В ч. 1 та ч. 3 ст. 226 ЦК України зазначено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково в частині повернення коштів, оскільки обставини викладені в позові знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: partial