Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. До Миронівського районного суду Київської області 24 лютого 2021 року звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратив право на користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному йому житловому будинку зареєстрований він, а також його бабуся [PERSON] , 1941 року народження та відповідачкайого мати [PERSON] . Однак за місцем реєстрації відповідачка не проживає понад один рік, місцезнаходження її на даний час йому невідоме, будь-які речі, які б могли їй належати, у будинку відсутні. Реєстрація відповідачки за зазначеною адресою у належному позивачу будинку створює йому перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв`язку із викладеними обставинами позивач просить позов задовольнити та визнати[PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку під [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судове засідання позивач не з`явився, в поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена через оголошення розміщене на офіційному веб-порталі судової влади України Миронівського районного суду Київської області, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідачка не з`явилася до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачки. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. 23 серпня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 4774, (а.с. 6). У даному житловому будинку, крім позивача, зареєстровані його бабуся [PERSON] , 1941 року народження та мати (відповідачка) [PERSON] , 1968 року народження, що підтверджується довідкою Миронівської міської ради № 02-49/558 від 22 лютого 2021 року (а.с. 10). Як вбачається з актів обстеження від 16 грудня 2019 року, 20 січня 2020 року, 17 лютого 2020 року, 18 березня 2020 року, 21 квітня 2020 року, 19 травня 2020 року, 19 червня 2020 року, 9 серпня 2020 року, 10 вересня 2020 року, 14 жовтня 2020 року, 18 листопада 2020 року, 19 грудня 2020 року, відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає, особистих речей її не виявлено, спільного господарства з власником будинку не веде (а.с.11-22). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК УРСР, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе, а тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved