Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Новомиколаївської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі, на право на земельну частку (пай), площею 8,09 умовних кадастрових гектара, яке належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), та на право на земельну частку (пай), площею 8,09 умовних кадастрових гектара згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), що виданий 11.03.1997. Після смерті [PERSON] позивачі фактично вступили в управління та володіння будинком [ADDRESS] , який належав [PERSON] та вищевказаними земельними частками (паями) шляхом прийняття мір по їх збереженню, але оформити їх в нотаріальному порядку не можуть, оскільки разом зі спадкодавцем не проживали, у встановлений законом строк для прийняття спадщини, заяв про прийняття спадщини не подавали. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом порушує право позивачів на спадкування за законом та набуття права на земельні ділянки, за захистом якого позивачі змушені звернутись до суду, адже в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою витребувано з Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області інформацію щодо відкриття спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року прийнято уточнений позов [PERSON] та [PERSON] до Новомиколаївської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, оскільки наслідком визнання права на земельну частку (пай) є виділення її в натурі, то вирішення цього позову неможливо без залучення до участі у справі, як розпорядника землі, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Цією ж ухвалою відмовлено в клопотанні відповідача Новомиколаївської сільської ради про заміну первісного відповідача належним. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 02 грудня 2019 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті. Стислий виклад позиції сторін: В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Представник відповідача на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Представник третьої особи на розгляд справи в судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі третьої особи. В своїх письмових поясненнях зазначив, що територіальні органи Держгеокадастру не мають повноважень щодо виділення земельних ділянок власникам земельних ділянок (паїв). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мешкає в селі Мостове, знав як померлу [PERSON] , так і померлу [PERSON] . Йому відомо, що після смерті [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) залишився в [PERSON] . Після смерті [PERSON] її будинком користуються рідні сестри [PERSON] та [PERSON] , доглядають за будинком та користуються городом. Обидва оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай) знаходяться у [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що мешкає в селі Мостове. Йому відомо, що у позивачів [PERSON] та [PERSON] є оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), що належали померлим [PERSON] , [PERSON] , але залишилися недооформленими. Фактичні обставини, встановлені судом: [INFO] померла баба позивачів - [PERSON] , про що 13.03.1997 виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області складено відповідний актовий запис №14. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, у тому числі, на право на земельну частку (пай), площею 8,09 умовних кадастрових гектара, яке належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий 11.03.1997 на підставі рішення Токмацької райдержадміністрації від 18.07.1996 №377. Вказану земельну частку фактично прийняла її донька, мати позивачів [PERSON] , оскільки разом проживала зі спадкодавцем та вступивши в управління та володіння будинком та вищевказаною земельною ділянкою шляхом прийняття мір по її збереженню, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Крім [PERSON] інших спадкоємців або осіб які б мали право на отримання у спадщину права на вищевказану земельну частку (пай) не має та будинок. Спадкова справи після смерті [PERSON] не відкривалася. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] підтверджуються довідкою №324/04-8, виданою 13.12.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Токмацького районного управління юстиції Запорізької області, свідоцтвом про укладення шлюбу від 11.04.1958 серія [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.08.2018 №00020748449. [INFO] померла [PERSON] , про що 19.01.1998 виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області складено відповідний актовий запис №05. Родинні відносини [PERSON] з [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження від 29.08.2018 серія [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31.08.2018 №00020889860. Родинні відносини [PERSON] з [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження від 12.10.1976 серія [NUMBER] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.07.2015 №00015584525. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі, на право на земельну частку (пай), площею 8,09 умовних кадастрових гектара, яке належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), що виданий на підставі рішення Токмацької райдержадміністрації від 18.07.1996 №377 серія ЗР №0013 від 23.04.2019 та на право на земельну частку (пай), площею 8,09 умовних кадастрових гектара згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), що виданий 11.03.1997 на підставі рішення Токмацької райдержадміністрації від 18.07.1996 №377, яку фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачі фактично вступили в управління та володіння будинком [ADDRESS] , який належав [PERSON] на праві власності, та вищевказаними земельними частками (паями) шляхом прийняття мір по їх збереженню, але оформити їх в нотаріальному порядку не можуть, оскільки разом з спадкодавцем не проживали, у встановлений законом строк для прийняття спадщини, заяв про прийняття спадщини не подавали. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з роз`ясненнями п.п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як встановлено судом спадщина після померлої [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] , відкрилася до 01.01.2004, тому до спірних правовідносин застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP. Статтею 524 ЦК Української PCP визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529 ЦК Української PCP, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ч.ч.1,2 ст.549 ЦК Української PCP, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.548 ЦК Української PCP, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 за № 152/361), яка була чинною на час смерті [PERSON] та [PERSON] , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] була донькою померлої [PERSON] , та такою, що на день смерті проживала зі спадкодавцем, тому вона є такою, що прийняла спадщину. Дані про інших спадкоємців, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] , відсутні. Також у судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] були доньками померлої [PERSON] , та такими фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тому є такими, що прийняли спадщину. Дані про інших спадкоємців, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] , відсутні. Таким чином, єдиними спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] Висновки суду: Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене слідує, що положення закону стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved