Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29 грудня 1997 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Оскільки з 1998 року позивач постійно проживає за межами території України та не має можливості доглядати квартиру, то 07 жовтня 2011 року вона надала [PERSON] довіреність на управління та користування вказаною квартирою строком на шість місяців. У 2011 році відповідач одружився та без дозволу позивача вселилися до квартири. Маючи намір продати квартиру, позивач звернулася до відповідача із вимогою звільнити квартиру, проте до теперішнього часу вони залишаються проживати у ній, через що позивач просить з урахуванням уточнених позовних заяв, виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву 27 січня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , в якому вказано, що він та позивач [PERSON] є рідними братом та сестрою. У 1997 році вони разом за спільні кошти придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстрованого за позивачем. Оскільки станом на момент придбання квартири позивач не мала наміру проживати в ній, через постійне проживання за кордоном, то за їх спільною домовленістю в рахунок сплати житлово-комунальних послуг в квартирі став проживати [PERSON] 10 липня 2006 року позивачем на його ім`я булла надана довіреність на реєстрацію місця проживання, на підставі якої [PERSON] було зареєстровано своє місце проживання у квартирі та місце проживання його дітей: [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. Оскільки місце проживання дітей віком до 14 років є місцем проживання їх батьків, то місце проживання дітей, відповідно, було зареєстровано із батьком. Вважає, що проживав у квартирі на підставі сервітуту. Щодо виданої 07 жовтня 2011 року позимвачем довіреності на його ім`я, то вважає, що останні була надана на представництво інтересів позивача з питань управління квартирою, оскільки на реєстрацію місця проживання відповідача позивачем була надана довіреність ще 10 червня 2006 року. Пояснення третьої особи У наданих до суду письмових поясненнях районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування вказала, що виселення дітей призведе до порушення їхніх житлових прав щодо користування ним. Оскільки відомості про належність відповідачу [PERSON] нерухомого майна на праві власності або праві користування відсутні, то виселення дітей є формою втручання у забезпечене Конституцією України право на житло, через що просить у задоволенні позову про виселенні дітей відмовити, а при вирішенні питання щодо виселення [PERSON] покладається на розсуд суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 18 березня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 03 червня 2020 року судом ухвалено заочне рішення. Ухвалою суду від 30 липня 2021 року заява про перегляд заочного рішення прийнята до розгляду, призначено судове засідання. 11 січня 2021 року ухвалою суду заява про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасовано, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року позовна заява в частині позовних вимог до [PERSON] залишена без розгляду, до участі у справі у якості відповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] . Ухвалою суду від 07 червня 2021 року витребувано від приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Спірідонової М.А. належним чином засвідчену копію довіреності, наданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідченої нотаріусом 07 жовтня 2011 року та зареєстрованої у реєстрі за № 3580 та закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду направила свого представника. 14 грудня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просить виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження, з належної їй квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, вказала, що справу просить розглядати за її відсутністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кара Ю.М. надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, адвокат Кара Ю.М. просила залишити її клопотання про проведення почеркознавчої експертизи без розгляду, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні було оглянуто оригінал довіреності та копії документів, які були надані приватним нотаріусом Спиридоновою М.А., а відтак у неї відпали сумніві щодо, що вказана довіреність підписана саме [PERSON] . Третя особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявки суду не відомі. Установлені судом фактичні обставини у справі 29 грудня 1997 року між членами Запорізької товарної біржі «Строй - інцест» [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований Запорізькою Товарною біржею «Строй - Инвест» за № 1120/1166 від 29 грудня 1997 року. 07 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбі. 10 червня 2006 року [PERSON] надано заяву, засвідчену державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., про надання згоди на реєстрацію (прописку) у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] [PERSON] . За відомостями адміністрації Франції на підставі ст. 43 Закону № 85-1372 від 23 грудня 1985 року, ст.ст. 212-226 Цивільного кодексу Франції, шлюб дозволяє кожному із подружжя використовувати прізвище другого із подружжя або мати подвійне прізвище. 07 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. посвідчено довіреність, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] на управління та користування належної [PERSON] квартирою [ADDRESS] зі строком довіреності на шість місяців без права передоручення. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У постанові Верховного суду від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 295/15305/15ц колегія суддів дійшла до висновку, Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Щодо вирішення питання про виселення малолітніх дітей, то слід вказати наступне. За змістом положень ст. 2, 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. Як встановлено ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Тому, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини віком до 10 років не може бути адреса відмінна від адреси її батьків (усиновлювачів опікунів). Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Враховуючи вищевикладене, забезпечення своїх дітей належними умовами, в тому числі і житловими, є обов`язком батьків, таким чином, це не є законною та обґрунтованою підставою для порушення майнових прав позивача на вільне користування та розпорядження його власністю. Враховуючи, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира, на управління якої нею на ім`я відповідача [PERSON] була надана довіреність, на підставі якої він зареєстрував своє місце проживання та місце проживання своїх дітей у ній, то з метою захисту права власності позивача, позовні вимоги в підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача [PERSON] на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved