Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернулася з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування наведених позовних вимог, позивач посилається на те, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до чинного законодавства, вказує, що є спадкоємцем за законом першої черги, як донька померлого. Зазначає, що спадкова справа була заведена за заявою [PERSON] , оскільки за життя її батько надав на ім`я останньої заповіт від 24.04.20219 року на майно, а саме - однокімнатну квартиру [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину і зареєструвала своє право на вказану квартиру, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Окрім наведеного, аргументує заявлені вимоги і тим, що із батьком вона підтримувала нормальні відносини, в останнє бачила батька у травні 2017 році; після чого вона повернулася до місця свого постійного проживання в Канаду та у розмові із батьком через рік влітку 2018 році при житті, батько їй говорив, що матеріально забезпечений і йому допомога не потрібна і нічого їй не говорив про складання заповіту на ім.»я [PERSON] , а тому, для неї у подальшому після смерті батька стала звістка про те, що спадщина перейшла до відповідачки, а тому має сумнів в тому, що підпис в заповіті належить батькові. Мотивує вимоги і тим, що вона, внаслідок того, що проживає постійно за кордоном, заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк направила поштою до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори. Вважає, що батько не міг позбавити її спадщини, а як наслідок порушені її права як спадкоємиці. Просить, визнати заповіт від 24.04.20219 року від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. (реєстровий номер № 5676) - недійсним. Рух справи та позиція сторін Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 10.06.2019 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.06. 2019 року забезпечено вищенаведений позов, за клопотанням позивача. 17.07.2019 року до суду відповідачем [PERSON] скеровано відзив на позовну заяву, у якому, не погоджуючись з вимогами позивача, посилається на те, що вона з [PERSON] , за життя останнього була довгий час знайома, надавала йому послуги по догляду за його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] та спадщину у вигляді трьохкімнатної квартири по [ADDRESS] в м. чернівці, після смерті матері оформив на себе і продав вказану квартиру, придбавши однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , з тим, щоб він мав за що проживати і лікуватися, оскільки [PERSON] за життя дуже хворів і часто лікувався в стаціонарі. Аргументує доводи відзиву і тим, що [PERSON] попросив її доглядати за ним і допомоги по господарству, а тому, їй було відомо про спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , яка постійно проживала з дитинства із матір`ю в Канаді. Зазначила, що [PERSON] за рік до смерті просив в розмові з позивачкою, щоб вона йому матеріально допомогла грішми для придбання ліків, на що [PERSON] відмовила. Вона, в силу своїх статків і здоров`я допомагала [PERSON] та останній усвідомлюючи, що стан його здоров`я стрімко погіршується, в розмові з нею, запропонував скласти на неї заповіт, на що вона відмовлялася, знаючи що в останнього є донька, спадкоємиця, однак [PERSON] наполіг і в нотаріуса склав на її ім.»я заповіт, власноручно його підписав. Вона, доглядала за [PERSON] , а коли останній помер, вона його за власні кошти поховала; в похованні приймали участь і його друзі, але ніяк не його донька, [PERSON] , яка навіть на похорони не приїхала. Просить, відмовити в задоволенні позову останній. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.08.2019 року витребувано докази за клопотанням позивача для подальшого вирішення клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.08.2019 року закрито підготовче провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.10.2019 року по справі вищенаведеній за клопотанням позивача, призначено судову почеркознавчу експертизу та провадження у даній цивільній справі зупинено. Ухвалою суду від 25.08.2020 року провадження у даній справі поновлено у зв`язку із надходженням до суду клопотання експерта для надання експерту оригіналів документів. Ухвалою суду від 10.09.2020 року повторно витребувано оригінали документів для належного провадження експертизи. 30.09.2020 року представником позивача, адвокатом Баршаковим О.В. повторно заявлено по справі клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проти клопотання відповідач і в її інтересах представник не заперечували. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.01.2021 року по справі вищенаведеній за клопотанням, повторно позивача, призначено судову почеркознавчу експертизу та провадження у даній цивільній справі зупинено 31.03.2021 року ухвалою суду провадження у даній справі поновлено у зв`язку із надходженням до суду висновків експерта. Ухвалою суду від 10.06. 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача, адвоката Баршакова О.В. в призначенні повторної судової почеркознавчої експертизі. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, захист своїх інтересів в суді доручила представляти представнику, адвокату Баршакову О.В. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Баршаков О.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представнику позивача судом роз`яснено було в судовому засіданні право на залучення до участі в справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Іщенко А.В. В судовому засіданні відповідач [PERSON] в наданому вступному слові заперечувала доводи позивача [PERSON] та заявлені вимоги про визнання недійсним заповіту. Пояснила, що на протязі тривалого часу була знайома з сім`єю [PERSON] , доглядала за життя його матір, а потім і самого [PERSON] та про це було відомо позивачу, оскільки дійсно у 2017 році позивач приїздила до батька, який просив її залишитися з ним, однак, позивач уїхала сказавши, що їй потрібно влаштовувати своє життя і ростити дітей. [PERSON] часто хворів і лікувався стаціонарно; його лікування потребувало коштів, які [PERSON] спочатку мав, так як продав квартиру його матері після смерті останньою, однак згодом кошти закінчилися і на лікування не вистачало пенсії [PERSON] . Вона допомагала останньому, готувала їжу, приносила її в лікарню, купувала ліки доглядала за квартирою, а згодом разом з його друзями поховала [PERSON] . Додатково пояснила, що за життя [PERSON] , а саме до того, як останній на її ім.»я склав заповіт, були різні люди чужі, які намагалися доглядати останнього, укладали з [PERSON] різні правочини, а потім розривали ці договори. Вказала, що воля на складання заповіту на її ім.»я з боку [PERSON] за життя була добровільною і він власноручно в нотаріуса підписав заповіт, що власне і було підтверджено експертом у висновку судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача адвокат Дронь О.І. просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Вищенаведені пояснення відповідача [PERSON] повністю узгоджуються і з показами свідка [PERSON] , який під присягою в залі суду надав покази про те, що за життя з [PERSON] дружив; мав добрі з ним відносини, допомагав йому оскільки [PERSON] після смерті його матері залишився проживати самотньо. Пояснив, що за життя [PERSON] , коли він захворів і самостійно не міг за собою слідкувати, до нього приходили різні люди укладали з ним якись сумнівні договори на довічний його догляд однак мали лише мету заволодіти квартирою і [PERSON] просив його допомагати розібрати в йому і він возив його з людьми, де у нотаріуса було розірвано договори. Пояснив, що день на весні чи влітку 2018 року [PERSON] попросив його відвезти з [PERSON] (в засіданні вказав на відповідача [PERSON] ) відвезти до нотаріуса що знаходиться на проспекті Незалежності, м. Чернівці і по дорозі сказав, що бажає скласти заповіт на [PERSON] , так як вона єдина хто за ним належно доглядає і лікує. Після візиту до нотаріуса, він [PERSON] відвіз додому та після цього, через кілька місяців, точно не пам`ятав, [PERSON] подзвонила і сказала, що [PERSON] помер. Він, [PERSON] і ще кілька друзів [PERSON] займалися його похованням, оформленням усіх документів для цього. Про доньку [PERSON] він знав зі слів останнього, що вона в малолітньому віці разом з колишньою дружиною виїхала на постійне місце проживання до Канади. Він доньки [PERSON] на похороні останнього не бачив та йому не було відомо щоб донька його надавала кошти на лікування і поховання батька; з упевненістю ствердив про те, що на лікування (в останній рік життя [PERSON] ) та на його поховання кошти збирали друзі, їх надавала і [PERSON] . Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, зокрема, в томі і та томі ІІ. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.10 т.1) батьком позивача [PERSON] був [PERSON] , прізвище якого за паспортом громадянина України [PERSON] [INFO] та який помер, за даними свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 11) [INFO] у віці 67 років в м. Чернівцях. Згідно Інформації з Державного реєстру про речові права…. (т.1 а.с. 12,15) за життя [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 28,4 кв.м., в тому числі житловою - 17,2 кв.м. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, об`єктом якої була вказана вище квартира. Нотаріусом Іщенко А.В. було повідомлено спадкоємицю за законом першої черги, доньку останнього [PERSON] , яка проживала в Канаді, що вбачається з листа від 26.04.2019 року (а.с.13). Від [PERSON] ( [PERSON] ) до нотаріуса Іщенко А.В. поступила заява (електронним текстом) про прийняття спадщини (а.с. 14 надана позивачем на іноземній мові, без перекладу). З відповіді на запит, адвокату позивача Баршакову О.В. 03.05.2019 року була надана інформація (№ 397) про те, що гр.. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ІІ терапевтичному відділенні з 18.09.2018 року по 29.09.2018 року та в цьому ж відділенні з 11.10.2018 року по [INFO], де фактично [INFO] помер (т. 1 а.с.16). Доводи відповідача [PERSON] , пояснення свідка [PERSON] в частині того, що за життя [PERSON] часто хворів і стаціонарно лікувався підтверджуються дослідженими витягами з історії хвороб [PERSON] , 1950 р.н. (т.1 а.с. 34 - 39, 41, 51). Судом встановлено що внаслідок незадовільного стану здоров`я за життя [PERSON] було призначено першу групу інвалідності загального захворювання безтерміново, та у довідці МСЕК (т.1 а.с.40), зазначено, що [PERSON] мав значну залежність від інших осіб, при виконанні важливих соціально - побутових функцій, тобто потребував стороннього догляду. З пенсійного посвідчення також видно, що за життя [PERSON] отримував пенсію по інвалідності 1 гр. Загального захворювання (т.1 а.с.50) та причиною його смерті за даними довідки про причину смерті 573/840 (т.1 а.с.50) було серцева недостатність Ішемічна хвороба серця. Аналогічне вбачається і з витребуваної судом за клопотанням сторін архівної пенсійної справи гр.. [PERSON] (т.1 а.с. 212). Суд приймає достовірними і такими, що стверджуються відповідними доказами твердження відповідача [PERSON] відносно того, що за життя [PERSON] укладав до складання на її ім.»я заповіту, з іншими особами договір довічного утримання (догляду), договір оренди, надавав довіреності, як такі, що узгоджуються з показами свідка [PERSON] і дослідженими документами - договору довічного утримання від 17.10.2016 року; договору купівлі - продажу від 15.09.2016 року, довідки з Державного реєстру права власності, Витягу з державного реєстру..,договору оренди квартири (т.1 а.с. 42-49). Аналогічне вбачається з витребуваних за клопотанням представника позивача, в приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О. копію договору купівлі - продажу спірної квартири посвідченого 15.08.2017 року та копії документів , які були підставою для його укладення (т.1 а.с. 64 - 118) та документи оформлені приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. з наданням копії документів про посвідчення договору довічного утримання укладеного за життя між [PERSON] та [PERSON] та документів про розірвання договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 169 - 211 т.1; т. 2 а.с. 6 - 27). З витребуваних документів (за клопотанням відповідача) про оформлення договору купівлі - продажу (і доданих до нього документів) вбачається, що 15.08.2017 року був оформлений договір купівлі - продажу (за життя) [PERSON] про продаж квартири [ADDRESS] гр.. [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 218 - 220). Згідно даних витребуваної судом за клопотанням сторін спадкової справи в приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. (02-14) за № 16/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] від 06.04.2019 року (т.1 а.с. 120 - 168), вбачається, що 06.04.2019 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася [PERSON] , надав останній копію свідоцтва про смерть [PERSON] , довідку про склад сім`ї, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та постійно проживала без реєстрації з 04.10.2016 року по [INFO] до дня смерті [PERSON] (а.с. 4,5 т.2) за місцем його проживання: [ADDRESS] (а.с.125 т.1; т. 2 а.с. 3). Згідно заповіту від 15.08.2018 року вбачається, що за життя [PERSON] [INFO] на випадок його смерті зробив розпорядження про те, що належну йому квартиру [ADDRESS] він заповідає [PERSON] , зазначивши, що заповіт ним прочитаний та власноручно проставив підпис, з вказівкою свого прізвища (т.1 а.с. 126). Окрім наведеного за даними спадкової справи вбачається - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; дані паспорту відповідача [PERSON] , інформаційні довідки є Єдиного реєстру спецбланків, квитанції про оплату послуг, технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] ; звіт про оцінку майна вказаної квартири; відомості з Реєстру прав власності на вказане нерухоме майно (а.с. 127 - 152 т.1). Відповідно до дослідженого судом свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видно, що воно видано 24.04.2019 року (а.с. 153 т.1) на ім.»я [PERSON] [INFO] . Судом окрім наведеного установлено, що після оформлення і видачу 24.09.2019 року [PERSON] свідоцтва про прийняття спадщини, до нотаріуса Іщенко А.В. надійшла заява про прийняття спадщини [PERSON] з Першої Чернівецької державної нотаріальної контори за листом № 661/01-06 від 24.04.2019 року (а.с. 158, 159 т.1). Приватним нотірусом Іщенко А.В. заява [PERSON] була розглянута та 26.04.2019 року останній направлена відповідь за № 78/02-14 (а.с. 164-166 т.1) з повідомленням оформлення спадщини на спірну квартиру за заповітом на ім.»я [PERSON] . Як вбачається з висновку експерта експертного криміналістичного центру МВС України від 10.03. 2021 року за № СЕ-19/126-21/670-ПЧ Вільховецького А.В. (т.2 а.с. 75 - 79) підпис від імені [PERSON] в заповіті від 15.08.2018 року що знаходиться в спадковій справі № 16/2019р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. виконаний [PERSON] . Норми права, та мотиви їх застосування. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статей 202,203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України). Оспорюваний заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. У графі «підпис» міститься рукописний запис «заповіт мною прочитано» підписаний власноручно [PERSON] . У заповіті зазначені місце та дата і час посвідчення заповіту. Приватний нотаріус встановила особу заповідача за паспортом, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України, встановила його дійсну волю на розпорядження майном на випадок його смерті та посвідчила особистий підпис на заповіті, при цьому будь-яких інших осіб при цьому не було, а тому і не було необхідності залучати двох свідків для такого посвідчення. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України. Представник позивача у якості підстав визнання заповіту недійним посилається на недостовірність підпису [PERSON] в заповіт та на недотримання форми і порядку під час його посвідчення. Вказані доводи є необґрунтовані оскільки, оспорюваний заповіт містить рукописне зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт ним прочитаний, здійсненний власноручно і власноручно ним ( [PERSON] підписаний, тобто відповідав його внутрішній волі. Дійсність підпису заповідача у заповіті, складання заповіту за відсутності у останнього необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту підтверджено в сукупності з дослідженими доказами вищенаведеними і висновком експерта експертного криміналістичного центру МВС України від 10.03. 2021 року за № СЕ-19/126-21/670-ПЧ Вільховецького А.В. (т.2 а.с. 75 - 79). Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (стаття 105 ЦПК України). У постановах Верховного Суду вказується, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судової - почеркознавчої експертизи, судової - психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа власноручно підписала заповіт, а також і те, що заповідач не розумілв значення своїх дій та не міг керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12; постанова Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі №6-1531цс16; постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16-ц; постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц; постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15). Тобто висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Окрім цього слід зазначити, що заповідач прочитує заповіт для себе, а не для інших осіб, тому техніка його читання має бути сприйнятною саме і лише для нього. Зачитування документу вголос має пересвідчити інших осіб, в даному випадку нотаріуса, оскільки лише в його присутності посвідчувався заповіт, в тому, що заповідач дійсно, а не уявно (умовно) знайомиться зі змістом виконаного ним (нотаріусом) тексту. Нездатність прочитати заповіт вголос має бути абсолютною та такого матеріалами справи і з`ясованими в засіданні обставинами не встановлено, як і не встановлено, що в силу свого захворювання, [PERSON] не міг розуміти свої дії. Натомість, як вбачається з показів свідка [PERSON] , [PERSON] розумів свої дії, так як особисто його попросив відвезти до нотаріуса для засвідчення заповіту на ім.»я [PERSON] щорб його квартира перейшла останній у спадок оскільки остання його доглядала і йому допомагала в його життєдіяльності, розуміючи, що внаслідок свого стану здоров`я, інвалідності він самостійно не може у повній мірі за собою доглянути. Отже, доводи представника позивача, щодо визнання недійним заповіту спростовуються змістом оспорюваного заповіту та іншими матеріалами справи, які не містять доказів, що він не прочитаний був [PERSON] та з порушення визначених законом умов його складання. При цьому слід зазначити, що наявність у [PERSON] незадовільного стану здоров`я, не можуть бути підставою для позбавлення його можливості на реалізацію конституційних прав щодо вираження своєї особистої волі, яка відображена у заповіті, складеному з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. Як з`ясовано було в судовому засіданні і дане підтверджено вищеозначеними доказами, [PERSON] помер в лікарні після складання і посвідчення нотаріусом заповіту, а саме перебуваючи в 2-му терапевтичному відділенні міської клінічної лікарні № 3 з 18.09.2018 року по 29.09.2018 року та з 11.10.2018 року по [INFO]. - дня його смерті (т.1 а.с. 16). Стаття 56 ЗУ «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого КМУ. Глава 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за №282/20595, встановлює порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування. Згідно з п.1.1 Порядку нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом (п.1.7 Порядку). Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою (п.1.8 Порядку). Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (п.1.9 Порядку). Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору (п.1.10 Порядку). Пункт 1.11 Порядку визначає, що на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Стаття 56 ЗУ «Про нотаріат» визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого КМУ. Глава 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за №282/20595, встановлює порядок посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування. Згідно з п.1.1 Порядку нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом (п.1.7 Порядку). Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою (п.1.8 Порядку). Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (п.1.9 Порядку). Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору (п.1.10 Порядку). Судом встановлено, що спірний заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки Суд, дотримуючись принципу оцінки доказів на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи проаналізувавши і оцінивши докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, спрямованих на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, приходить до висновку про відсутність підстав для визнання складеного [PERSON] (за життя) заповіту недійним, оскільки позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його підстав для визнання заповіту недійсним. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed