Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Житлосервіс» (по тексту КП «Житлосервіс») звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про\~визнання його особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №10, будинок №77 по вулиці Миколи Микитюка в м. Ізяслав Хмельницької області. В обґрунтування позову зазначає, що будинок №77 по вулиці Миколи Микитюка в м. Ізяслав Хмельницької області є ветхим та перебуває на балансі КП «Житлосервіс». Вказує на ту обставину, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований внук наймача [PERSON], який більше 10 років фактично не проживає там, не здійснює заходів щодо збереження житлового та підсобних приміщень та технічного обладнання. Позивач акцентує увагу, що відповідач не вчиняючи будь-яких дій щодо збереження майна сприяє по своїй суті до погіршення технічного стану будинку, який є ветхим. З огляду на те, що [PERSON] добровільно визначив інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користується понад 10 років, на думку позивача є підстави визнати його таким, що втратив право користування ним. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків та дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Суд встановив, що будинок №77, що знаходиться по вулиці Миколи Микитюка в м. Ізяслав Хмельницької області є ветхим та перебуває на балансі КП «Житлосервіс», що стверджено Рішеннями Ізяславської міської ради №29 від 13.02.2008 року, №4 від 11.11.2016 року, актом від 01.08.2007 року. Як вбачається з поквартальної карточки наймачем квартири [ADDRESS] (Жовтнева) в м. Ізяслав Хмельницької області була [PERSON]. Згідно довідки КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» за №208 від 13.11.2017 року по архівним даним квартира [ADDRESS] є не приватизованою, технічна документація відсутня. У відповідності до відомостей з довідки про склад сімї КП «Житлосервіс» №9743/1 від 07.12.2017 року єдиною зареєстрованою особою у [INFO] є [PERSON] - внук наймача [PERSON], яка померла. Згідно актів від 03.04.2017 року та 08.11.2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] протягом значного часу ніхто не проживає, така квартира перебуває у занедбаному стані, немебльована, засмічена, не опалюється, стеля частково осипалася, на стінах тріщини, відсутнє водопостачання, електропостачання та водовідведення, в цілому в незадовільному стані. Суд бере до уваги ту обставину, що зі слів сусідів [PERSON] понад 10 років років не проживає у квартирі, що зазначена вище, та ймовірно виїхав на постійне проживання до РФ, що стверджується відповідними актами від 03.04.2017 року, 03.05.2017 року, 05.06.2017 року, 07.07.2017 року, 02.08.2017 року, 06.09.2017 року, 02.10.2017 року та 01.11.2017 року. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в [INFO] та є сусідами [PERSON] у судовому засіданні засвідчили, що останній вже більше 10 років не проживає в такій квартирі, за вказаний період жодного разу його не бачили. Частинами 1 та 4 статті 41\~Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405\~ЦК України\~встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. ст.\~3,\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» \~рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, наймач якого померла, а відповідач, як член його сімї не проживає та не користується квартирою понад рік, суд вважає, що він втратив право на користування таким житловим приміщенням. При розподілі судових витрат суд виходить із положень\~ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved