Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Короткий зміст заяв по суті справи та стислий виклад позиції учасників процесу: [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 24 640,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 15.08.2019 між сторонами було укладено усний договір позики грошей в сумі 14 000,00 грн., згідно з яким позивач передав відповідачу визначену суму грошей, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошей в строк до 01.12.019. У разі несвоєчасного повернення боргу відповідач зобов`язався сплатити проценти в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочки. На підтвердження факту передачі грошей за даним договором позики відповідачем власноручно написано розписку. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 24 640,00 грн., з яких 14 000,00 грн. сума позики, в порядку ст.536 ЦК України проценти за користування грошовими коштами в розмірі 10 640 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторони по справі на розгляд справи в судове засідання не з`явилися. Позивач через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 14 000,00 грн. визнав в повному обсязі, щодо вимоги про стягнення процентів в розмірі 10640,00 грн. заперечував, так як не зобов`язувався сплатити проценти за несвоєчасне повернення боргу. Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, не має. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 15.08.2019 між сторонами було укладено усний договір позики грошей на суму 14 000,00 грн., згідно з яким позивач передав відповідачу визначену суму грошей, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошей в строк до 01.12.019. У разі невиконання зобов`язання відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення. Факт отримання позики в зазначеному розмірі підтверджується розпискою [PERSON] від 15.08.2019, копія якої знаходиться в матеріалах справи, та не заперечується самим відповідачем. Позивач же в своєму позові окрім суми боргу в розмірі 14 000 грн., просить стягнути з відповідача посилаючись на ст.536 ЦК України проценти в розмірі 1% за кожен день прострочення за період з 02.12.2019 (наступний день після закінчення строку, обумовлено сторонами на повернення суми позики, тобто з першого дня прострочення зобов`язання) по 15.02.2020 (до дня звернення до суду). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. Однак, позивачем не було заявлено вимогу про стягнення процентів за період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг. Як слідує з розписки від 15.08.2020, [PERSON] зобов`язався повернути позивачу борг в розмірі 14000 грн. в строк до 01.12.019. У разі невиконання зобов`язання відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення, тобто сторонами по справі не було встановлено розмір процентів за користування грошовими коштами до виконання зобов`язання 01.12.2019, а лише розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що проценти, передбачені статтею 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів, що підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами (статті 536, 1048 ЦК України). У встановленому ст.ст.536, 1048 ЦК України порядку проценти нараховуються як плата за правомірне користування чужими грошовими коштами. Право позикодавця нараховувати передбачені вказаними статтями проценти припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після цього до боржника застосовується відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання і стягненню підлягають три відсотки річних та інфляційні збитки. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження №12-14гс18), від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 295/2183/17, від 19 вересня 2018 року у справі №643/16336/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки суду: Оскільки позивачем не подано заяву про уточнення або збільшення позовних вимог в частині стягнення процентів за час користування грошовими коштами за період з 15.08.2019 до 01.12.2019, суми втрат від інфляції за час прострочення заборгованості, а також трьох процентів річних від простроченої суми, не надано розрахунку 3% річних відповідно до ст.625 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд дійшов до висновку, що часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення позики в розмірі 14000 грн. Суму процентів, яку позивач просив стягнути з відповідача посилаючись на ст.536 ЦК України в розмірі 1% за кожен день прострочення за період з 02.12.2019 (наступний день після закінчення строку, обумовлено сторонами на повернення суми позики, тобто з дня прострочення зобов`язання) по 15.02.2020 (до дня звернення до суду), задоволенню не підлягають. Сторонами в даному випадку було лише оговорена сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язання. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема, у випадку прострочення виконання. Однак позивачем не було заявлено вимоги про стягнення з відповідача на його користь пені за прострочення виконання зобов`язання. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи ту обставину, що позивачем згідно з квитанцією №8 від 11.02.2020 сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. за подання позовної заяви, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial