Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою майнових збитків в сумі 109 196,66 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 30 000 грн., стягнення трьох процентів річних в сумі 1 696,28 грн., інфляційних втрат в сумі 646,26 грн. та витрат позивача на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 06.11.2019 у м. Києві на вулиці Дніпровська Набережна сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження керований [PERSON] автомобіль Hyundai, д.н.з. [NUMBER] , який належить його матері [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля Toyota, д.н.з [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія Аска» (далі по тексту - ПрАТ «УАСК АСКА», страхова компанія, страховик). За заявою позивача страхова компанія виплатила страхове відшкодування в загальному розмірі 92 848,55 грн. Водночас відповідно до складеного на замовлення позивача Звіту про оцінку КТЗ від 19.11.2019 № 01-19/11 вартість завданого йому матеріального збитку становить 128 652,83 грн., а вартість відновлювального ремонту його автомобіля - 202 045,21 грн. Отже різниця між фактичним розміром завданої позивачу майнової шкоди та отриманим ним страховим відшкодуванням становить 109 196,6 грн. Також стягненню з відповідача підлягають вартість автоварознавчого дослідження в сумі 2 000 грн., три проценти річних та інфляційні втрати, що передбачено нормою частини 2 статті 625 ЦК України. Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач пережив психотравму та отримав тілесні ушкодження, протягом двох тижнів вимушений був терпіти біль та носити спеціальний медичний апарат для шиї, а пошкодження автомобіля спричинило йому душевні страждання та зумовило істотні зміни у звичному ритмі його життя, оскільки він тривалий час не міг користуватись автомобілем та змушений був шукати додаткові кошти на його ремонт. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] не визнала вимоги про відшкодування майнової шкоди та мотивувала свої заперечення тим, що позивач передчасно звернувся до неї з вимогою про стягнення різниці між завданою шкодою і страховим відшкодуванням, оскільки за доплатою страхового відшкодування до страхової компанії він не звертався. Також позивач не обґрунтував та не довів необхідність замовлення ним висновку експерта при наявності звіту про оцінку шкоди, складеного на замовлення страхової компанії, на підставі якого визначався розмір страхового відшкодування. Вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідач визнала частково пославшись на те, що їх розмір є значно завищеним. Від третьої особи на стороні позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 справу передано до провадження судді [PERSON] . У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку справу передано до провадження судді Трусової Т. О. Ухвалою від 15.09.2020 відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 25.01.2021. 12.11.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 25.01.2021 частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів - витребувано від ПрАТ «УАСК АСКА» копії матеріалів страхової справи щодо виплати позивачу страхового відшкодування разом зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку та оголошено перерву в судовому засідання до 13.04.2021. 04.03.2021 від ПрАТ «УАСК АСКА» надійшли витребувані судом докази. 12.04.2021 від третьої особи [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні 13.04.2021 представник позивача заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у задоволенні якого суд відмовив. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 06.11.2019 у м. Києві на вул. Дніпровська набережна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Toyota, д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Hyundai, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Автомобіль Toyota, д.н.з [NUMBER] , належить на праві власності матері позивача - третій особі [PERSON] . Згідно з постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2019 у справі № 753/21823/19 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні керованого [PERSON] автомобіля Toyota, д.н.з [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «УАСК АСКА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 180050559 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. та нульовою франшизою. 07.11.2019 позивач звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою на виплату страхового відшкодування. 13.11.2019 третя особа [PERSON] уклала з ФОП [PERSON] договір про визначення вартості заподіяного їй збитку, на виконання умов якого було надано Звіт про оцінку КТЗ № 01-19/11 від 19.11.2019, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля становить 202 045,21 грн., а вартість матеріального збитку - 128 652,83 грн. За проведення оцінки вартості збитку третя особа сплатила 2 000 грн. Водночас відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТП № 32С/11/19 від 17.03.2020, складеного на замовлення ПрАТ «УАСК АСКА», вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, д.н.з. [NUMBER] , складає 190 146,46 грн., а вартість матеріального збитку, який визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу - 102 947,82 грн. Страховим актом № f-8882/1 від 13.01.2020 страхова компанія визнала вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та визначила розмір страхового відшкодування виходячи з встановленої вищевказаним звітом вартості матеріального збитку, зменшеного на суму ПДВ (10 099,28). Двома платежами - від 24.03.2020 та від 26.03.2020, ПрАТ «УАСК АСКА»здійснило виплату страхового відшкодування на картковий рахунок позивача в загальному розмірі 92 848,55 грн.,що визнається позивачем та підтверджується виписками по його картковому рахунку. ІV. Мотивувальна частина. Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України) До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до статті 5 цього Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно статті 34 Закону 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Статтею 28 Закону 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до положень статті 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Згідно з пунктом 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 36.2. статті 36 Закону 1961-IV передбачено, що в тому разі, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. За обставинами справи установлено, що страховик цивільно-правової відповідальності відповідача (ПрАТ «УАСК АСКА»)належним чином виконав свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечивши проведення у встановленому законом порядку і у встановлений термін огляду належного позивачу транспортного засобу і оцінку шкоди,здійснив розрахунок страхового відшкодування та виплатив його. За правилом, установленим статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на викладене, є безпідставними доводи відповідача про те, що позивач передчасно звернувся з вимогою про стягнення різниці між завданою шкодою і страховим відшкодуванням. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд приймає за основу Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТП № 32С/11/19 від 17.03.2020, використаний ПрАТ «УАСК АСКА»при визначенні страхового відшкодування, з яким позивач погодився та не оспорював у встановленому порядку. Оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалась безпосередньо на рахунок позивачастраховик зменшив розмір страхового відшкодування на суму ПДВ, а відтак витрати позивача на сплату ПДВ можуть бути відшкодовані страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту в сумі, що не перевищує ліміту відповідальності за полісом (100 000-92 848,54)=7 151,46). Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 90 146,46 грн. (190 146,60 -92 848,54 -7 151,46). Оскільки страхова компанія у встановленому законом порядку і у встановлений термін провела огляд належного позивачу транспортного засобу і визначила розмір шкоди, з яким позивач погодився, альтернативна оцінка вартості збитку була замовлена третьою особою на власний розсуд та без належних на те підстав, у зв`язку з чим вимоги позову про відшкодування відповідачем вартості цієї оцінки суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних заявлені на підставі статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), а три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Відтак обов`язковою умовою нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є наявність даних, на підставі яких можливо встановити період прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Закріплений статтею 12 ЦПК України принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведено, що до моменту звернення до суду з даним позовом він вимагав від відповідача виконання грошового зобов`язання, яке виникло з деліктних правовідносин. Отже ураховуючи відсутність доказів на підтвердження періоду прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річнихз підстав їх недоведеності. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями статті 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наданою позивачем медичною документацією підтверджується факт його звернення до лікаря на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди зі скаргами на больові відчуття у голові та шиї, проходження медичних обстежень та встановлення йому діагнозу «забій шийного відділу хребта», а відтак не викликає сумнівів факт спричинення позивачу фізичного болю та пов`язаних з ушкодженням здоров`я фізичних і душевних страждань. Також суд погоджується з доводами позивача про спричинення йому душевних страждань і переживань, зумовлених пошкодженням цінного майна, що викликало істотні зміни у звичному способі його життя, оскільки він не міг користуватись автомобілем, змушений був відшуковувати додаткові кошти на його ремонт та витрачати час, зусилля і власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, адвокатів та до суду, щоб довести порушення своїх прав. З урахуванням наведеного суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 7 000 грн. вважаючи такий розмір моральної шкоди розумним і справедливим. Оскільки полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та нормами Закону 1961-IV відшкодування моральної шкоди страховиком не передбачено, саме [PERSON] як винуватець дорожньо-транспортної пригоди повинна відповідати за завдану її винними неправомірними діями моральну шкоду. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас представник позивача до виходу суду у нарадчу кімнату заявив про існування додаткових доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, що є підставою для вирішення питання про їх розподіл в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial