Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. 12.06.2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, стягнути з [PERSON] на користь управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради надміру виплачені кошти у вигляді компенсації у розмірі 358 грн. 59 коп. Позивач аргументує свої вимоги тим, що відповідач отримував компенсаційні виплати за надання соціальних послуг у зв`язку з здійсненням догляду за своєю матір`ю - [PERSON] . Під час отримання компенсації змінилися обставини, які впливають на її отримання, а саме - [INFO] померла [PERSON] . Відповідач [PERSON] невчасно звернувся до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області з заявою про припинення нарахування та виплати компенсації, що призвело до надмірної виплати коштів в сумі 358,59 грн. Станом на дату подання позовної заяви до суду відповідач добровільно надмірно виплачені кошти не повертає. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Павлова В.Г. від 22.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін на 09 год. 30 хв. 07 липня 2020 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує, просить стягнути судовий збір з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідач [PERSON] перебував на обліку управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради як отримувач компенсаційних виплат за надання соціальних послуг, а саме, здійснював догляд за своєю матір`ю - [PERSON] . Під час отримання [PERSON] змінилися обставини, які впливають на отримання компенсаційних виплат, а саме - [INFO] померла його мати - [PERSON] , про що він не повідомив управління, чим порушив п.15 постанови КМУ «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги». 08.05.2019 року на адресу управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області надійшло повідомлення про громадян, які померли за квітень 2019 року Прилуцького міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернігівській області від 03.05.2019 року №15.15-13/2476, в списках якого міститься запит за №20 про те, що 04.04.2019 року померла [PERSON] Управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області неодноразово на адресу [PERSON] направлялися повідомлення з проханням внесення переплати , а саме 30.05.2019 року №03-27/4330, 10.07.2019 року №03-27/5282, 02.08.2019 року №03-27/5662, 09.09.2019 року №03-27/7300, 18.09.2019 року №03-27/6721. На даний час надміру виплачена сума компенсації у розмірі 358,59 грн на рахунок управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області не повернута. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, регулюється відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 (далі - Порядок). Абз. 2 п. 2 Порядку встановлено, що компенсація призначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 10% фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування, інвалідам ІІ групи та дітям-інвалідам. Згідно з п. 8 Порядку компенсація призначається на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду. За приписами п. 15 Порядку фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надмірно виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації. Якщо фізична особа не повернула добровільно надміру виплачені суми, вони стягуються в судовому порядку на підставі заяви структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної в місті Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначив компенсацію. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно дост.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач перебував на обліку управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради як отримувач компенсаційної виплати за надання соціальних послуг, а саме отримання компенсації за здійснення догляду за своєю матірю - [PERSON] /а.с.4-5/. Відповідно до повідомлення Прилуцького міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернігівській області від 03.05.2019 року №15.15-13/2476 про громадян, які померли за квітень 2019 року, управлінню стало відомо про факт смерті [PERSON] /а.с.6-7/. 30.05.2019 року №03-27/4330, 10.07.2019 року №03-27/5282, 02.08.2019 року №03-27/5662, 09.09.2019 року №03-27/7300, 18.09.2019 року №03-27/6721 [PERSON] були направлені повідомлення про припинення надання компенсації та запропоновано добровільно погасити переплату в розмірі 358 грн. 59 коп /а.с.11-15/. Відповідачем на даний час добровільно вищезазначена сумуа переплачених коштів не повернена. Суд зазначає, що відповідачем не було надано суду доказів на спростування вимог позивача. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не повернута сума отриманоїкомпенсації, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VI. Міжнародні стандарти та практика ЄСПЛ: Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) Євросуд відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2102 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved