Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (надалі КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 17381,44 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі систематично не вносили плату за надавані їм послуги, на неодноразові нагадування та письмові попередження про оплату боргу не реагують, що стало причиною звернення КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Дяків О.Я. про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволено. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - скасовано. Справу за позовом КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води призначено до розгляду. 20 серпня 2019 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки позивач хоче стягнути заборгованість за період часу з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2016 року, однак звернувся до суду лише у вересні 2018 року. Окрім цього, послугами позивача у справі [PERSON] з 2008 року не користується, так як у неї наявні документи, які надавали їй дозвіл на відключення від централізованого опалення, так само вона не є споживачем гарячої води. 26 вересня 2019 року судом зареєстровано заяву представника позивача про зміну суми позовних вимог, в якій вона просить зменшити суму позовних вимог на 765 грн. 27 коп., і стягнути з [PERSON] , [PERSON] , в користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР - 16616 грн. 17 коп. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води і судові витрати, оскільки заборгованість, яка виникла за період з 01 вересня 2013 року до 01 травня 2017 року і є предметом спору по даній справі, частково погашена шляхом стягнення з пенсії [PERSON] на підставі виконавчих документів відповідно до рішення суду: виконавчого листа № 607/21849/18 на суму 17381 грн. 44 коп., виданого 04 січня 2019 року згідно рішення суду від 26 листопада 2018 року, яке скасоване за заявою [PERSON] і переглядається в даному судовому процесі; виконавчого листа № 607/21849/18 на суму 792 грн. 90 коп., виданого 04 січня 2019 року згідно рішення суду від 26 листопада 2018 року, яке скасоване за заявою [PERSON] і переглядається в даному судовому процесі. Станом на 26 вересня 2019 року стягнуто 765 грн. 27 коп. (732 грн.87 коп. - заборгованість по оплаті послуг та 32 грн. 40 коп. - судових витрат), та залишилась непогашеною сума 17408 грн. 17 коп. по двох виконавчих листах, відповідно (16648 грн. 57 коп. - заборгованість по оплаті послуг та 759 грн. 60 коп. - судових витрат), що є предметом спору по даній справі. З огляду на те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі за № 607/21849/18 від 26 листопада 2018 року за заявою [PERSON] скасоване, зазначена сума, яка була стягнута згідно виконавчих листів, зарахована на погашення заборгованості. У судовому засіданні представник КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Дяків О.Я. в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити у його задоволенні, застосувавши наслідки пропуску строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 07 липня 1997 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Західно-Українською товарною біржою та записано в реєстрову книгу за № 22717. Про даний факт свідчить також долучений до матеріалів справи договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Західно-Українською товарною біржою від 01 липня 1997 року. Згідно довідки, виданої ПМП «ВАЛ» № 2106 від 12 квітня 2017 pоку, відповідач [PERSON] є власником особового рахунку житлової площі за адресою: [ADDRESS] , однак знята з реєстраційного обліку 15 жовтня 2013 року. За вказаною адресою з 15 жовтня 2013 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житло за адресою: [ADDRESS] . Також, з`ясовано, що 30 вересня 2013 року, 23 жовтня 2014 року, 09 жовтня 2015 року, 10 жовтня 2016 року проведено запуски системи опалення по [ADDRESS] , що стверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди 2013-2014 р.р., 2014-2015 р.р., 2015-2016 р.р. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №86 від 24 січня 2011 року встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Як слідує із виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання, загальна заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01 вересня 2013 року по 01 травня 2017 року становить 17381,44 грн. З урахуванням змінених позовних вимог, загальна заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01 вересня 2013 року по 01 травня 2017 року становить 16616,17 грн., оскільки, як вбачається із повідомлень Головного управління ПФУ в Тернопільській області Пенсійного фонду України від 09 вересня 2019 року, з пенсії [PERSON] здійснювалося стягнення на підставі виконавчого листа № 607/21849/18 на суму 792 грн. 90 коп. (залишок на час надання інформації становить 792,9 грн.) та на підставі виконавчого листа № 607/21849/18 на суму 17381 грн. 44 коп. (залишок на час надання інформації становить 16648,57 грн.). На попередження із пропозицією оплатити борг, що надсилалось відповідачу [PERSON] за вих. №1105/17/98 від 19 квітня 2017 року, остання не зреагувала, сума заборгованості відповідачами добровільно не сплачена. Несплата відповідачами виниклої заборгованості стала причиною звернення КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до суду за захистом своїх прав. Водночас, на аркушах справи 48 59 містяться документи, які, на думку [PERSON] , свідчать про відключення належної їй квартири від централізованого опалення та постачання гарячої води, зокрема: довідки ГТОВ «Мрія» № 106 від 04 березня 2019 року та № 501 від 22 жовтня 2018 року про від`єднання квартири [ADDRESS] від централізованого гарячого водопостачання та теплопостачання; копію рішення Тернопільської міської ради № 5/39/42 від 08 жовтня 2010 року «Про надання дозволу на встановлення індивідуальних (автономних) систем опалення та гарячого водопостачання», яким затверджено списки осіб, котрим надано дозвіл на встановлення індивідуальних (автономних) систем опалення та гарячого водопостачання (серед вказаних осіб є також [PERSON] , [ADDRESS] ); технічну характеристику квартири (будинку) за адресою: [ADDRESS] ; довідку, видану 18 вересня 2006 року ВАТ «Тернопільміськгаз», з якої слідує, що можливість підключення газового котла індивідуального опалення до внутрішньобудинкових мереж газопостачання можливе при умові проведення гідравлічного розрахунку діаметра підходящого газового вводу і газового стояка на пропускну здатність, з можливою їх заміною на більший діаметр, що буде заложено в технічних умовах; довідку КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» № 5634 від 14 вересня 2006 року, згідно якої від`єднання квартири за адресою: [ADDRESS] від централізованої системи опалення і гарячого водопостачання можливе за умови приймання в КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» технічних умов на виконання цих робіт; заяву [PERSON] до директора КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» з приводу надання їй технічних умов на від`єднання квартири від централізованого опалення; акт обстеження існуючої системи опалення та гарячого водопостачання квартири [ADDRESS] ; договір та додаток до договору на виконання робіт від 16 травня 2008 року. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 ч.2 ст.68 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Таким чином, між позивачем та відповідачами у справі склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд не бере до уваги аргументи відповідача [PERSON] про те, що вона послугами позивача з 2008 року не користується, так як у неї наявні документи, які надавали їй дозвіл на відключення від централізованого опалення, з урахуванням наступного. Відповідно до Законів України «Про теплопостачання» та «Про місцеве самоврядування в Україні» питання відключення від мереж централізованого опалення відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, які мають сприяти оптимальному розвитку систем теплопостачання на відповідній території. Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до статті 19 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-IV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок від 22 листопада 2005 року № 4), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Таким чином, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту правомірного відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного на момент відключення законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання відповідачам послуг із постачання тепла. Відтак, суд приходить до переконання про те, що заявлені КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Вимоги, заявлені позивачем до [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з договору купівлі-продажу від 01 липня 1997 року, який укладено між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), Продавець продав, а Покупець купив однокімнатну квартиру за адресою; [ADDRESS] . Договір зареєстрований на Західно-Українській Товарній біржі на виконання біржового контракту № 29 від 01 липня 1997 року. В подальшому своє право власності [PERSON] зареєструвала в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації, що вбачається із реєстраційного посвідчення від 07 липня 1997 року. Тобто, єдиним власником житла за вказаною вище адресою є [PERSON] . Реєстрація відповідача [PERSON] в [ADDRESS] , не свідчить про те, що він набув у власність це майно та відповідно має обов`язок щодо оплати послуг за централізоване опалення та постачання гарячої води. Відтак, [PERSON] є неналежним відповідачем у виниклому між сторонами спорі, а тому суд відмовляє в задоволенні заявлених до нього позовних вимог. Решту вимог суд вважає підставними, однак з врахуванням заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із розрахунку заборгованості за період 01 вересня 2013 року по 01 травня 2017 відповідачам нараховано заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 17381,44 грн. З позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води представник позивача звернувся до суду 25 жовтня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду на позовній заяві. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині нарахування заборгованості за період часу з 01 вересня 2013 року по 24 жовтня 2015 року слід відмовити у зв`язку із пропуском строків звернення до суду з позовом. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води в сумі 12179,25 грн. (дана сума становить заборгованість за період з 25 жовтня 2015 року по 01 травня 2017 року включно та складає суму 12912,12 грн., від якої віднімається 732,87 грн., які було стягнуто за виконавчим листом № 607/21849/18 на виконання заочного рішення суду в цій справі, яке в подальшому було скасовано). В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача (за мінусом 32,40 грн., які було стягнуто за виконавчим листом № 607/21849/18 на виконання заочного рішення суду в цій справі, яке в подальшому було скасовано).

Outcome: partial