Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.06.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з травня 2020 року по травень 2021 року включно на утримання малолітнього сина в розмірі - 9119,50 грн. Ухвалою від 10.06.2021 року провадження у справі відкрито. До судового засідання сторони та їх представники не з`явились. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на надання відзиву не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , 2014 року народження. На даний час дитина проживає з позивачем, рішеннями суду визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, має заборгованість по сплаті аліментів та пені за прострочення їх сплати, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву чи будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 28.09.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2017 року було розірвано. [PERSON] народився [INFO] , про що 23.01.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області зроблено відповідний актовий запис №317, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.6/. Батьками вказані сторони по справі [PERSON] та [PERSON] . З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24.05.2016 року вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно, з 13.06.2017 року, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] /а.с.19-20/. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.06.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), за період з 13.06.2017 року по січень 2018 року за прострочення зі сплати аліментів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2257,98 грн. /а.с.23-24/. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] /а.с.12-13/. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), з лютого 2018 року по лютий 2019 року включно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3930,00 грн. /а.с.25-26/. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 року змінено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року у цивільній справі за №521/8967/17 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починоючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття - [INFO] /а.с.29-30/. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню), з березня 2019 року по грудень 2019 року включно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3060,00 грн. /а.с.27-28/. Відповідно до Розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 31.05.2021 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малогою Д.А. встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.08.2020 і до настання дитиною повноліття, тобто до [INFO] 26778,53 грн. /а.с.15/. Згідно з довідкою про неотримання аліментів від 31.05.2021 року №17-114, виданою Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] за період з 07.08.2020 по 31.05.2021 р.р., дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] , відповідно до виконавчого листа № 947/2170/20 від 25.08.2020 р., що видав Малиновський районний суд м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від доходів боржника щомісячно, починаючи з 07.08.2020 року і до досягнення сином повноліття, заборгованість становит 26778,53 грн.; наявна заборгованість у розмірі 3792,20 грн. зі сплати аліментів за виконавчим листом №521/8967/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2017 року і до 07.08.2020 року; загальна заборгованість становить 30570,73 грн. /а.с.16/. Позивачем [PERSON] здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за 2020-2021 роки всього на суму 9119,50 грн. /а.с.31-32/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 ЦПК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями ст. 196 ЦПК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] зобов`язання по утриманню дитини не виконує, рішення суду щодо сплати аліментів не виконує та на теперішній час має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 30570,73 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, має заборгованість, розраховану державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Матеріали справи не містять доказів, що були відхилені судом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved