Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Кредитна спілка «Єдність» звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві покликаються на ту обставину, що постановою Господарського суду Рівненської області від 13.06.2012 року по справі №5019/956/11 Кредитна спілка «Єдність» визнана банкрутом та введено процедуру ліквідації підприємства. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 квітня 2013 року за № 5019/956/11 ліквідатором Кредитної спілки «Єдність» призначено арбітражного керуючого [PERSON]. В ході ведення ліквідаційної процедури ліквідатору КС «Єдність» [PERSON] стало відомо про існування боргу, який виник на підставі кредитного договору від 19 серпня 2008 року № 242-к. Вважає, що означений борг має бути стягнутий з відповідачів, в зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. 19 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 242-к, згідно якого позивач надав йому кредит в розмірі 10 000, 00 гривень, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування на умовах договору. Пунктом 1.3.1. Кредитного договору було встановлено плату за використання кредитних коштів в розмірі 19 % відсотків річних. Пунктом 1.3.3. Кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця за весь період користування кредитом. Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору у разі сплати обовязкових платежів пізніше терміну, визначеного у п. 1.3.5. даного договору, Позичальник сплачує Спілці проценти з розрахунку 1([PERSON]) процент від суми платежу за кожний день прострочення платежу (включаючи день сплати заборгованості) від суми несплаченого в строк платежу. Пунктом 1.2.2. Кредитного договору встановлено обовязок Позичальника у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Згідно з п. 1.2.3. договору та графіку повернення кінцевий строк повернення кредиту 19 серпня 2011 року. Позивач прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № 232-к від 19.08.2008р. перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обємі надавши кредит, що підтверджується видатковим касовим ордером №139/12 від 19.08.2008 року. 19 серпня 2008 року позивачем було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки № 242п, згідно якого останній прийняв на себе зобовязання солідарно відповідати з відповідачем-1 перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 242-к від 19.08.2008р. Згідно пункту 3.1. вищезазначеного договору поруки сторони встановлюють, що у випадку невиконання або не належного виконання Боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Відповідачу [PERSON] направлявся лист вимога про необхідність сплати боргу перед позивачем з вказаною сумою заборгованості. 19 серпня 2008 року позивачем було укладено з відповідачем [PERSON] договір поруки № 242п-1, згідно якого останній прийняв на себе зобовязання солідарно відповідати з відповідачем-1 перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 242-к від 19.08.2008р. Згідно пункту 3.1. вищезазначеного договору поруки сторони встановлюють, що у випадку невиконання або не належного виконання Боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги. Відповідачу [PERSON] направлявся лист вимога про необхідність сплати боргу перед позивачем з вказаною сумою заборгованості. За умовами існуючого кредитного договору № 242-к від 19.08.2008р., а саме п. 10.1 передбачено, що строк дії договору встановлюється з дня укладання цього договору і до повного погашення суми кредиту, процентів, плати за кредит, інших зобовязань які виникають з умов даного Договору. Як вже зазначалося вище, умовами існуючого кредитного договору № 242-к від 19.08.2008р., а саме п. 10.1 передбачено, що строк дії договору встановлюється з дня укладання цього договору і до повного погашення суми кредиту, процентів, плати за кредит, інших зобовязань які виникають з умов даного Договору. Згідно п. 7.1. Кредитного договору у разі сплати обовязкових платежів пізніше терміну, визначеного у п. 1.3.5. даного договору, Позичальник сплачує Спілці проценти з розрахунку один процент від суми платежу за кожний день прострочення платежу (включаючи день сплати заборгованості) від суми несплаченого в строк платежу. Таким чином сума заборгованості Боржника перед Кредитором станом на 01.01.2015р. становить 108 060,15 грн, де 9 409,68 грн. заборгованість за кредитом, 38 650,47 грн. несплачені відсотки, 60 000 грн. проценти згідно п. 7.1. кредитного договору. Однак кредитна спілка «Єдність» звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості в сумі 24 360,00 грн. з них 9 409,68 грн. заборгованість за кредитом та 14 950,32 грн. несплачені відсотки. Просить поновити строк звернення до суду з даним позовом, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на їхню користь 24 360,00 грн. заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для участі у розгляді справи повторно не з»явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про застосування строків позовної давності та письмові заперечення проти позову. Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов кредитної спілки «Єдність» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити повністю, а в задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 242-к, згідно якого позивач надав йому кредит в розмірі 10 000, 00 гривень, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування на умовах договору. Дана обставина стверджується копією договору. Пунктом 1.3.1. Кредитного договору було встановлено плату за використання кредитних коштів в розмірі 19 % відсотків річних. Пунктом 1.3.3. Кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця за весь період користування кредитом. Відповідно до пункту 7.1. Кредитного договору у разі сплати обовязкових платежів пізніше терміну, визначеного у п. 1.3.5. даного договору, Позичальник сплачує Спілці проценти з розрахунку один процент від суми платежу за кожний день прострочення платежу (включаючи день сплати заборгованості) від суми несплаченого в строк платежу. Пунктом 1.2.2. Кредитного договору встановлено обовязок Позичальника у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Згідно з п. 1.2.3. договору та графіку повернення кінцевий строк повернення кредиту 19 серпня 2011 року. Позивач прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № 232-к від 19.08.2008р. перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обємі надавши кредит, що підтверджується видатковим касовим ордером №139/12 від 19.08.2008 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом... Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Умовами існуючого кредитного договору № 242-к від 19.08.2008р., а саме п. 10.1 передбачено, що строк дії договору встановлюється з дня укладання цього договору і до повного погашення суми кредиту, процентів, плати за кредит, інших зобовязань які виникають з умов даного Договору. Згідно п. 7.1. Кредитного договору у разі сплати обовязкових платежів пізніше терміну, визначеного у п. 1.3.5. даного договору, Позичальник сплачує Спілці проценти з розрахунку один процент від суми платежу за кожний день прострочення платежу (включаючи день сплати заборгованості) від суми несплаченого в строк платежу. Згідно поданого позивачем розрахунку, сума заборгованості основного боржника перед позивачем станом на 01.01.2015р. становить 108 060,15 грн, де 9 409,68 грн. заборгованість за кредитом, 38 650,47 грн. несплачені відсотки, 60 000 грн. проценти згідно п. 7.1. кредитного договору. Однак, враховуючи, що кредитна спілка «Єдність» звертається до суду із позовом про стягнення заборгованості в сумі 24 360,00 грн. з них 9 409,68 грн. заборгованість за кредитом та 14 950,32 грн. несплачені відсотки, просить поновити строк звернення до суду з даним позовом, а відповідач основний боржник за зобов»язаннями [PERSON] не заявив про застосування строків позовної давності, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення 24 360,00 грн. заборгованості підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України, до стягнення з нього підлягає сума сплаченого позивачем судового збору. Стосовно позову до відповідачів [PERSON] та [PERSON], від яких надійшли заяви про застосування строків позовної давності та письмові заперечення проти позову, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 4.1 Договорів поруки, укладених з відповідачами [PERSON] та [PERSON], визначено строк дії договору. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобовязання. Строк закінчення цього договору не вказується конкретно, так як він визначається моментом повного погашення заборгованості по кредитному договору. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручи геля. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання або у зв»язку із застосуванням права на повернення боргу достроково. За умови предявлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання й порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання. Як зазначено в постанові Верховного Суду України, ухваленій по справі № 6-78цс12, якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те. що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Таким чином, умова договору про дію поруки до повного виконання боржником зобовязання перед кредитором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Суд вважає, що строк виконання зобовязання за Кредитним договором №242-К в повному обсязі був змінений Позивачем внаслідок направлення вимоги про повернення заборгованості по кредиту та був встановлений до 30 січня 2009 року, тобто саме з моменту встановлення нового строку виконання кредитного зобовязання і почався перебіг шести місяців від дня настання строку виконання кредитного зобовязання внаслідок чого і припинилася порука. До суду позивач звернувся з даним позовом лише у лютому 2015 року, тобто лише через чотири роки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня. коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин справи суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, заявленого до поручителів відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 251, 252, 257, 261, 267, 526, 554, 559, 599, 610-612, 625, 1048 ЦК України,

Outcome: approved