Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Кредитна спілка імені о.І. Кульматицького звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10639,70 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.08.2014 р. [PERSON], яка є членом кредитної спілки, отримала кредит у позивача строком на 12 місяців в сумі 8000,00 грн. за кредитним договором №90 від 27.08.2014 р. та зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків. З метою забезпечення виконання зазначеного договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №90 від 27.08.2014 р., за яким поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника [PERSON] у випадку неналежного виконання останньою грошових зобов'язань згідно договору. Відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови договору, в зв'язку з чим станом на 06.04.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 11236,25 грн., з яких: основна сума заборгованості -7591,23 грн., нараховані проценти за користування кредитом -760,35 грн., нарахована пеня - 2884,67 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015р. у справі №127/7549/15-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №90 від 27.08.2014 року в розмірі 8351,58 грн., з яких 7591,23 грн. - основна сума кредиту та 760,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Однак, незважаючи на наявність рішення суду про стягнення заборгованості, відповідачами останнє в добровільному порядку не виконувалося, а примусове виконання рішення суду проводилося органами державної виконавчої служби в період з 31.08.2015р. по 25.03.2016р. Таким чином, за час стягнення боргу позивачем продовжувалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Станом на момент звернення до суду заборгованість визначена рішенням суду відповідачами погашена в повному обсязі, однак нараховані позивачем відсотки за несвоєчасне виконання рішення суду відповідачами не погашено, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом та просила стягнути солідарно з відповідачів 10639,70 грн., з яких нараховані проценти за користування кредитом - 3475,77 грн., інфляційні втрати - 6904,58 грн. та 3% річних в сумі 259,35 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що відповідач [PERSON] після отримання кредитних коштів жодного разу не з'являлася до кредитної спілки та злісно ухилялася та ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснила, що заявлені нею до стягнення 259,35 грн. є нараховані 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань, а не пеня, як то зазначено в прохальній частині позовної заяви. Відповідачі в судові засідання 05.05.2016р. та 23.05.2016р. не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Конверти з повістками про виклик до суду [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом, як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. В свою чергу, відповідач [PERSON] була також належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 20.04.2016р. та 05.05.2016р. (а.с. 33, 42) Відповідно до частини 1 та 2 статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.08.2014 р. між КС ім. о.І. Кульматицького та [PERSON] укладено кредитний договір №90, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) зобов'язався надати позичальнику (відповідачу [PERSON].) кредит у розмірі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних. (а.с. 4, 5) Крім того, 27.08.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №90, відповідно до п. 2.1 якого поручитель (відповідач [PERSON].) бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], що випливають з кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. (а.с. 6) На виконання вказаного кредитного договору, згідно видаткового касового ордеру від 27.08.2014 року, позивач видав, а відповідач - [PERSON] отримала кредит в сумі 8000,00 грн. (а.с. 7) Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору №90 від 27.08.2014 р. сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору. Однак, відповідач свої зобов'язання згідно кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами не виконувала належним чином у зв'язку з чим станом на 06.04.2015 року утворилась заборгованість [PERSON] перед КС імені о.І. Кульматицького в сумі 8351,58 грн., з яких 7591,23 грн. заборгованість за кредитом та 760,35 грн. заборгованість зі сплати процентів. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015р. у справі №127/7549/15-ц задоволено часткового позовні вимоги позивача та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Кредитної спілки імені о. І. Кульматицького заборгованість за Кредитним договором №90 від 27.08.2014 року в розмірі 8351,58 грн., з яких 7591,23 грн. - основна сума кредиту, 760,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом., а також витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 181,06 грн. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с. 11-13) Вищевказане рішення суду набрало законної сили 13.06.2015р. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, незважаючи на наявність рішення суду про стягнення заборгованості, відповідачами зазначене рішення суду в добровільному порядку не виконувалося, у зв'язку з чим примусове виконання рішення суду здійснювалося Староміським ВДВС Вінницького міського управління юстиції. Так, в період з 31.08.2015р. по 25.03.2016р. органами державної виконавчої служби в примусовому порядку стягнуто з відповідачів заборгованість, яка зафіксована рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015р. у справі №127/7549/15-ц. Зокрема, як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача, на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015р. органами державної виконавчої служби стягнуто 31.08.2015р. - 818,18 грн., 26.10.2015р. - 898,4 грн., 29.10.2015р. - 724,73 грн., 30.11.2015р. - 1137,56 грн., 30.12.2015р. - 918,35 грн., 20.01.2016р. - 478,29 грн., 29.01.2016р. - 801,96 грн., 16.02.2016р. - 1382,89 грн., 29.02.2016р. - 741,08 грн., 25.03.2016р. - 693,74 грн. (всього на загальну суму 8595,18 грн.) (а.с. 43-52) Отже, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість, яка стягнута рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2015р., відповідачами повністю погашена, однак не у строк встановлений кредитним договором, а шляхом примусового виконання рішення суду органами ДВС. Проте, положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору №90 від 27.08.2014 р. сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору, тобто щомісячно на протязі терміну дії договору. Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. строк дії договору дванадцять місяців з 27.08.2014р. до 27.08.2015р., разом з тим відповідно до пункту 6.4 договору закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Таким чином, враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором №90 від 27.08.2014 р. погашена відповідачами не у строк встановлений договором, позивач не позбавлений можливості здійснювати нарахування відсотків за користування кредитними коштами до повного погашення такої заборгованості. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до пункту 3.2 договору поруки №90 від 27.08.2014р. поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по зобов'язання позичальника в повному обсязі. З огляду на зазначене позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів 3475,77 грн. нарахованих за період з 07.04.2015р. по 01.04.2016р. процентів за користування кредитними коштами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Поряд з цим, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 6904,58 грн. інфляційних втрат та 259,35 грн. - 3% річних за період з 07.04.2015р. по 01.04.2016р., є обґрунтованими. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними засобами доказування правомірність заявленого позову, а відтак позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 10639,70 грн., з яких нараховані проценти за користування кредитом - 3475,77 грн., інфляційні втрати - 6904,58 грн. та 3% річних в сумі 259,35 грн. підлягають задоволенню Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 35, 36 постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved