Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2019 р. [PERSON] (під час розгляду справи змінила прізвище на [PERSON] , далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач), у якому, з урахуванням уточнень, просила: ?в порядкуподілу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею майнові права на однокімнатну квартиру загальною площею 36,03 кв.м., що будується на 21 поверсі секції 3 по [ADDRESS] товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-2 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-2 від 15.11.2017; ?в порядкуподілу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем майнові права на однокімнатну квартиру загальною площею 36,03 кв.м, що будується на 19 поверсі секції 3 по [ADDRESS] товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» по договору № 54-1011/2017-1 від 10.11.2017 про участь у Фонді фінансування будівництва та по договору про відступлення майнових прав № 54-1011/2017-1 від 15.11.2017; ?в порядкуподілу спільного сумісного майна стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу Cadillac Escalade, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 252 339,50 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлене до поділу майно є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу в натурі з дотриманням принципу рівності часток, окрім автомобіля, який є неподільною річчю і перебував в користуванні відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та мотивував свої заперечення такими обставинами. Під час шлюбу сторонами придбавались та відчужувалось різне рухоме та нерухоме майно, але на момент розірвання шлюбу та подання вказаного позову жодного такого майна не залишилось, окрім майнових прав на дві однокімнатні квартири, що будуються, та боргу в сумі 14 000 дол. США. Ці кошти за спільним сімейним рішенням були отримані в інтересах сім`ї від [PERSON] на підставі договору позики від 10.11.2017 та вкладені у придбання спірних майнових прав, у зв`язку з чим є спільним боргом подружжя. Щодо заявленого до поділу автомобіля Cadillac Escalade, то відповідач зазначив, що автомобіль був придбаний у неробочому стані за 49 000 грн. за позичені в інтересах сім`ї кошти у сім`ї [PERSON] та [PERSON] в сумі 7 260 дол. США. За спільним сімейним рішенням та узгоджену ціну ще в період перебування сторін в шлюбі у зв`язку з гострою сімейною потребою автомобіль був проданий 02.11.2018 за ринковою вартістю 49 000 грн., а виручені від продажу кошти він передав [PERSON] в якості погашення позики, що оформлено розпискою. За міркуванням відповідача. З огляду на наведене, відповідач просив виключи автомобіль з переліку майна, яке підлягає поділу. Водночас відповідач погодився з тим, що заявлені до поділу майнові права на дві однокімнатні квартири є об`єктами права спільної сумісної власності, вони є абсолютно рівнозначними і рівноцінними, та вважав, що їх потрібно поділити порівну. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?Ухвалою суду від 16.01.2019 позовну заяву залишено без руху з підстав подання її без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України (а.с. 58). ?04.03.2019 представником позивача надано позовну заяву в новій редакції ( а.с. 61-71). ?Ухвалою від 04.04.2019 відкрито провадження за даним позовом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.09.2019 (а.с. 76-77). ?26.09.2019 відкладено підготовче засідання на 03.12.2019. ?15.10.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. ?28.10.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив. ?03.12.2019 суд розпочав підготовче засідання та оголосив у ньому перерву до 24.03.2020. ?24.03.2020 за клопотанням представника позивача у зв`язку із введенням на території України карантинних заходів підготовче засідання відкладене на 04.06.2020. ?Протокольною ухвалою від 04.06.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 03.11.2020. ?03.11.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 24.02.2021 для виклику свідків. ?24.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, оголошено перерву до 02.06.2021. ?02.06.2021 у зв`язку з перебуванням судді на навчанні розгляд справи перенесено на 17.06.2021. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 17.02.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 51). 10.11.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управителем) з одного боку та [PERSON] і [PERSON] (Довірителем) - з іншого, було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва № 54-1011/2017-1 та № 54-1011/2017-2, предметом яких є передача Довірителем Управителю в управління та довірчу власність грошових коштів з метою отримання Довірителем у власність житла (об`єкта інвестування, а.с. 15-22, 24-30). Об`єктами інвестування за цими договорами є дві однокімнатні квартири однаковою площею - 36,3 кв.м., що розташовані у третій секції на 19 та на 21 поверсі житлового будинку, що будується за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:90:158:0004. На виконання умов кожного з даних договорів [PERSON] та [PERSON] внесли кошти в розмірі 644 937 грн., що підтверджується свідоцтвами № С54-1011/2017-1 та № С54-1011/2017-1 від 15.11.2017 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЖК «Злагода» (а.с. 23, 31). В період шлюбу сторони також набули у власність транспортний засіб Cadillac Escalade, 2007 року випуску, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію якого було оформлене на відповідача (а.с. 40, 105-106). На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02.11.2018 відповідач відчужив вищевказаний автомобіль на користь [PERSON] за 49 000 грн. (а.с. 118, 119). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15.02.2019 шлюб сторін розірвано (а.с. 142). ІV. Мотивувальна частина. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами частини 1 статті 69 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина 1 статті 179 ЦК України). До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України). Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Відтак за змістом вищевказаних положень цивільного законодавства об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього у встановленому законодавством порядку. Водночас стаття 177 ЦК України відносить до об`єктів цивільних прав майнові права, під якими розуміються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснюється, зокрема, через фонди фінансування будівництва, майнове право на об`єкт інвестування можна визначити як «право очікування», що наділяє власника цього права певними, але не всіма правами власника майна, та засвідчує його правомочність отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Аналіз наведених норм сімейного та цивільного законодавства дає підстави для висновку, що набуті в період шлюбу майнові права щодо об`єкта незавершеного будівництва, підлягають поділу між подружжям як їх спільне сумісне майно. Отже ураховуючи, що у період зареєстрованого шлюбу сторони уклали договори про участь у фонді фінансування будівництва та сплатили за даними договорами кошти, тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкти інвестування, заявлені до поділу майнові права на дві однокімнатні квартири є об`єктами права їх спільної сумісної власності, що не заперечується відповідачем. За принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи і в межах заявлених нею вимог, а відтак суд не надає оцінки доводам відповідачапро існування невиконаних зобов`язань з повернення позики та наданих на підтвердження вказаної обставини доказів, оскільки поділ боргів подружжя не є предметом розгляду даної справи. Водночас відповідачем оспорюється спільність майна щодо автомобіля, який він просив виключити з переліку майна, яке підлягає поділу. На обґрунтування заперечень відповідач послався на те, що автомобіль було придбано за кошти, отримані за договором позики, зобов`язання за яким було виконано ним за рахунок коштів, отриманих від продажу цього ж автомобіля. На підтвердження вказаної обставини відповідач надав договір позики від 15.08.2018, відповідно до умов якого він позичив у [PERSON] кошти в сумі 202 045,80 грн. для придбання автомобіля Cadillac Escalade, та розписку [PERSON] від 20.12.2018 про повернення позики (а.с. 107-108, 112). Допитаний на прохання відповідача свідок [PERSON] в суді підтвердив обставини, зафіксовані вищевказаними договором позики та розпискою. Водночас свідок визнав, що в зазначену у договорі позики дату перебував за кордоном, а договір у письмовій формі було складено та підписано пізніше. Даючи оцінку наведеним доказам суд ураховує, що факт придбання спірного автомобіля за рахунок позичених коштів позивачем [PERSON] не визнається, її підпис на договорі позики відсутній, свідка [PERSON] пов`язують з відповідачем давні дружні відносини, що дає суду підстави ставити під сумнів достовірність його показань в цілому, а інших переконливих доказів на підтвердження своїх доводів відповідач не надав. Слід також зазначити, що відповідно до умов договорів купівлі-продажу транспортного засобу купівлю та продаж спірного автомобіля було здійснено за ціною 49 000 грн. при тому, що згідно договору позики та розписки розмір позикових зобов`язань відповідача становив 202 045,80 грн. Наведене свідчить про наявність у наданих відповідачем доказах суттєвих розбіжностей стосовно істотних обставин подій, які є предметом даного судового розгляду. Зважаючи на викладене, надані відповідачем на спростування презумпції спільності майна докази суд відхиляє з підстав їх невідповідності критеріям допустимості і достовірності, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження обставин, які відносяться до предмету доказування у даній справі. До того ж укладення під час шлюбу договору позики та вкладення одержаних за цим договором коштів у придбання майна не може слугувати підставою для визнання таких коштів особистою приватною власністю з огляду на положення частини 3 статті 61 СК України та повернення позики за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, набутого у шлюбі. За таких обставин автомобіль, який був придбаний у період зареєстрованого шлюбу сторін, суд визнає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Сторони не посилались на наявність між ними домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними. В ході розгляду справи сторони дійшли згоди щодо поділу у запропонований позивачем спосіб майнових прав на дві однокімнатні квартири однакової площі, розташовані в одному і тому ж об`єкті незавершеного будівництва, у придбання кожного з яких було вкладено однакову суму грошових коштів. Отже ураховуючи, що обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 ЦПК України), а між [PERSON] і [PERSON] немає спору щодо виділення кожному з подружжя майнових прав, суд дійшов висновку, що такий поділ відповідає їх інтересам. При вирішенні вимог позову про поділ автомобіля слід виходити з того, що за будь-яких обставини автомобіль як неподільна річ не може бути поділений в натурі. До того ж судом установлено, що заявлений до поділу автомобіль був відчужений відповідачем в період зареєстрованого шлюбу сторін за договором купівлі-продажу та перейшов у власність третьої особи (чоловіка його сестри). Позивач посилається на те, що згоди на продаж автомобіля вона не надавала ні в усній, ні в письмовій формі, і про його продаж дізналась лише в ході судового розгляду. Позиція ж відповідача зводиться до того, що автомобіль був проданий за спільним сімейним рішенням, а кошти використано в інтересах сім`ї для повернення позики. Даючи оцінку наведеним аргументам сторін, суд виходить з наступного. Сторони в суді визнали, що їх шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання фактично припинені з серпня 2018 р. Допитана в судовому засіданні як свідок сестра відповідача [PERSON] також підтвердила факт роздільного проживання сторін на момент купівлі її чоловіком спірного автомобіля. За таких обставин один лише факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час відчуження автомобіля не може слугувати доказом надання позивачем згоди на його продаж, а жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такої згоди відповідачем не надано. Наведене дає підстави вважати, що відповідач розпорядився спільним майном (автомобілем) на власний розсуд, без згоди і урахування інтересів другого з подружжя (позивача [PERSON] ), а відтак єдиним можливим способом захисту її порушених є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля, що не суперечить вимогам частин 2, 4 статті 71 СК України. Сукупність установлених судом обставин свідчить про те, що вартість спірного автомобіля, зазначена у договорі купівлі-продажу, відповідно до якого покупцем виступив родич відповідача, не відповідає його реальній вартості, у зв`язку з чим не вбачає підстав для покладення даного договору в обґрунтування свого рішення. Водночас позивачем на підтвердження вартості спірного автомобіля надано Звіт про незалежну оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Cadillac Escalade, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , визначена станом на 25.11.2019, складає 504 679 грн. (а.с. 191-212). Вказаний звіт виконаний суб`єктом оціночної діяльності, за вірною методологією, з дотриманням вимог нормативно-законодавчих документів, зокрема, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного стандарту № 1 «Про оцінку майна і майнових прав», жодних доказів на його спростування відповідачем не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування рішення як об`єктивний доказ, що підтверджує вартість спірного автомобіля. Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги позову про поділ автомобіля шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації половини його вартості в сумі 252 339,50 грн.(504 679/2). V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. У первісній позовній заяві позивач заявляла вимоги про визнання майнових прав щодо однієї з квартир її особистим майновим правом, поділ в рівних частках майнових прав щодо іншої квартири та автомобіля, визначила ціну даного позову в розмірі 1 276 000 грн. та сплатила судовий збір в сумі 12 765 грн. (а.с. 53). На стадії підготовчого провадження позивач змінила предмет позову, у зв`язку з чим загальний розмір заявлених нею позовних вимог (ціна позову) склав 897 276,50 грн., який підлягав оплаті судовим збором в сумі 8 972,77 грн. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач також понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката, що підтверджується змістом договору про надання правової допомоги від 12.11.2018, у якому зазначено, що факт його підписання сторонами свідчить про оплату клієнтом представницьких функцій адвоката (а.с. 42). Дослідивши попередній орієнтовний розрахунок витрат позивача на правничу допомогу (а.с. 50) з урахуванням участі представника позивача [PERSON] в судових засіданнях, суд визнає обґрунтованими такі витрати на суму 17 820 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялось, і на їх неспівмірність він не посилався. У листопаді 2021 р. позивач звернулася до суду із заявою про повернення надлишкового сплаченого судового збору (а.с. 159). Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачена можливість повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 8 972,77 грн., визнану обґрунтованою суму витрат позивача на професійну правничу допомогу та повертає позивачу з державного бюджету надміру сплачений судовий збір в сумі 3 792,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved