Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину та до досягнення дітьми повноліття. [INFO] [PERSON] досягнув повноліття. Тому [PERSON] сплачує аліменти лише на утримання меншого сина. Проте, розмір аліментів, що становить 1000 гривень, не дозволяє в повній мірі забезпечити життєдіяльність неповнолітнього [PERSON] . Зважаючи на те, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , становить величину меншу, ніж визначений СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Фактично на утримання сина [PERSON] витрачає грошові кошти середньомісячно у розмірі 7000 гривень. У зв`язку з цим, [PERSON] просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2014 року, та стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с.46). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2019 року позов [PERSON] був залишений без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.97-98). Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2019 року та цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.144-147). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.178). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач направила до суду заяву, якою просила розгляд даної цивільної справи провести за її відсутності та наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.176). Представник відповідача [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що в матеріалах справи відсутня довідка про доходи позивача чи будь-які інші документи, що могли б підтвердити наявність у позивача відповідних доходів, що вказують на те, що вона щомісячно витрачає на утримання сина [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 гривень. Розрахункові документи, які приєднані до позовної зави, та підтверджують вартість товарів та послуг, на переконання представника відповідача, не є товарами першої необхідності, а саме: придбаної побутової техніки, оплачених послуг кабельного телебачення, плата за кредит, поповнення карткового рахунку, плата за послуги мобільного зв`язку. Вказані витрати позивача не є являються витратами, які потребує [PERSON] та не забезпечують його життєдіяльність. З доводів представника відповідача позивач не забезпечує [PERSON] належне та необхідне для нормального розвитку дитини харчування, а грошові кошти, які отримує від відповідача, в якості аліментів, витрачає на власні потреби, в тому числі на придбання алкогольних напоїв та тютюну. Крім цього, починаючи з 04 квітня 2019 року відповідач звільнений з основного місця роботи, з посади консультанта в ТОВ «БРЕРА», яку обіймав з 08 жовтня 2018 року. Представник відповідача просив врахувати, що починаючи з весни 2018 року по 01 вересня 2018 року [PERSON] проживав разом з відповідачем та перебував на його повному утриманні у зв`язку з тим, що позивач за специфікою своєї роботи не мала можливості здійснювати догляд за дитиною. При вирішенні позовних вимог представник відповідача просив врахувати, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , які отримують пенсію за віком та за станом свого здоров`я потребують допомоги, а також ту обставину, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2009 року (а.с.11). Від цього шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2014 року, з урахуванням ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року (а.с.13) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 травня 2014 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.12). [INFO] [PERSON] досягнув повноліття у зв`язку з цим у [PERSON] припинився обов`язок зі сплати аліментів на його утримання. На даний час сторони проживають окремо. При цьому, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, згідно довідки №25 від 22 лютого 2019 року, виданої філією «135 Домобудівельний комбінат» ДМ МОУ «Укрвійськбуд» (а.с.14). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності до ст.18 та ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. З огляду на визначену можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, згідно з ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). б. норми процесуального права. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що пред`являючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача на утримання неповнолітнього сина. Судом критично сприймаються в якості належних доказів копії квитанцій (а.с.17-23,25-37,42) на придбання продуктів харчування, ліків, оплату житлово-комунальних послуг, погашення заборгованості за кредитом, оплати вартості навчання старшого сина. З огляду на те, що вказані квитанції не свідчать про понесення позивачем витрат саме на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Зокрема за змістом квитанцій були придбані алкогольні напої та цигарки, що вочевидь свідчить, що ці витрати були здійсненні не на утримання неповнолітньої дитини. Тому, твердження позивача з приводу того, що вона несе на утримання неповнолітнього сина витрати у розмірі 7000 гривень, є недоведеним та відхиляється судом. Доводи позивача з приводу необхідності зміни способу стягнення аліментів у зв`язку з тим, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» збільшено прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на дитину віком від 6 до 18 років та з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, суд також вважає необґрунтованими. Дійсно, згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2395 гривень. Разом з цим, законодавче збільшення гарантованого мінімального розміру аліментів має застосовуватися в силу положень закону і не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17. Вказівка позивача на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини, не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1197 гривень 50 копійок, не може бути підставою для ухвалення рішення про зміну встановленого судом розміру аліментів, оскільки такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується. Зазначене у повній мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18, зокрема зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення фактичної суми аліментів або заборгованості. Таким чином, [PERSON] не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших змін, які на підставі ст.192 СК України, є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Зважаючи на те, що судом було встановлено необґрунтованість пред`явленого позову, з цих міркувань суд не оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві, зокрема щодо наявності на його утриманні непрацездатних батьків та щодо його скрутного матеріального становища. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при пред`явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed