Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Макіївське професійне училище соціальної реабілітації ім. А.С.Макаренка в особі виконувача обов`язків директора Чорномора Р.Г. звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача щомісячно кошти у розмірі 20% середньомісячного сукупного доходу одного члену сім`ї, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21.05.2019 року до 21.05.2021 року , а також - судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що ухвалою суду до [PERSON] застосовано примусовий захід виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків - Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С.Макаренка до його виправлення, на строк 2 роки. Однак, в ухвалі не вирішено питання про відшкодування батьками частини витрат на утримання дитини. Ухвалою від 30 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК Українита повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення заперечень не вказав. Відповідачка, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи,в судове засідання повторно не з`явилася, у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст. 178 ч.8, 247 ч.2, 279, 280 ч.1, 281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2019 року у справі ЄУН № 337/2759/18 Провадження № 1-кп/337/54/2019, яка набрала законної сили 18 квітня 2019 року, застосовано до малолітнього [PERSON] , [INFO] , примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків (професійного училища соціальної реабілітації) строком на 2 (два) роки (а.с.8-10). Путівкою №184 неповнолітнього [PERSON] направлено до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації ім. А.С.Макаренка (а.с.11). Згідно акту про передачу особи, яка перебуває в приймальнику-розподільнику для дітей (а.с.12), - передано до відповідної установи та Наказом №2-«З-У ДЗ» від 21 травня 2019 року директора Чорномор Р.Г. (а.с.13) зараховано до складу учнів Макіївського професійного училища соціальної реабілітації імені А.С. Макаренка з 21.05.2019 року. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1090 (а.с.16), батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] . Згідно з п.17 Положення про професійне училище соціальної реабілітації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.1993 №859, утримання учнів (вихованців) в училищі здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. В свою чергу, ч.4 ст. 13 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що часткове відшкодування витрат на утримання дітей у приймальниках-розподільниках для дітей, загальноосвітніх школах і професійних училищах соціальної реабілітації, центрах медико-соціальної реабілітації дітей здійснюється за рахунок батьків (усиновителів) або опікунів і піклувальників у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.1993 року №859 «Про організацію діяльності спеціальних навчальних закладів для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання», пунктом 6 якої визначено, що плата за утримання учнів у загальноосвітній школі соціальної реабілітації та професійному училищі соціальної реабілітації справляється з батьків у розмірі 20% коштів, що припадають на одного члена сім`ї. Аналогічну норму містить і Порядок встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства освіти та науки України від 21.11.2002 року №667. Пунктом 3.1 вказаного Порядку визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, щомісяця вносять плату в розмірі 20% середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім`ї за утримання одного вихованця у загальноосвітній школі-інтернаті, спеціалізованій школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, загальноосвітній школі та професійно-технічному училищі соціальної реабілітації. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2002 року №1243 «Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернатних навчальних закладів» встановлено, що за утримання одного вихованця у загальноосвітній школі-інтернаті, спеціалізованій школі-інтернаті I-III ступеня (крім загальноосвітніх закладів Міністерства культури і мистецтв), загальноосвітній школі та професійно-технічному училищі соціальної реабілітації батьки або особи, які їх замінюють, щомісяця вносять плату у розмірі 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім`ї. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , який утримується у закладі соціальної реабілітації, та відповідно до чинного законодавства зобов`язана частково відшкодувати витрати на утримання дитини в даному закладі в розмірі 20% середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім1ї щомісячно, починаючи з моменту зарахування дитини до відповідного закладу, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому слід зазначити, що кошти, які має сплачувати відповідачка, не є аліментами у розумінні СК України та на відміну від аліментів не обмежуються мінімальним розміром. Спірні відносини, що склалися між сторонами у справі, регулюються зокрема положеннями Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», а не ст.ст. 180, 181, 193 СК України, на які посилається позивач, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідачки зазначених витрат в розмірі не меншому 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial