Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Лікар-психіатр Лубенської комунальної центральної міської лікарні [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання [PERSON] стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В заяві вказала, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2001 року з діагнозом «шизофренія параноїдної форми, глюцинарно-параноїдний синдром з вираженим дефектом особистості апато-абулічного типу», є інвалідом ІІІ групи. 13.10.2009 року визнана судом обмежено дієздатною особою, її піклувальником призначено батька [PERSON]. При погіршенні психічного стану пацієнтка неодноразово проходила стаціонарне лікування в ПОКПЛ та обласній психіатричній лікарні «Снітино». Остання госпіталізація була в 2015 році. В клінічній картині захворювання домінує глюцинарно-параноїдна синпоматика, психопатоподібна поведінка, конфлікти з батьками, нездатність обслуговувати себе в повному обсязі, схильність до бродяжництва. 12.01.2017 року до лікаря-психіатра звернувся піклувальник пацієнтки з проханням госпіталізації підопічної, повідомивши, що протягом кількох останніх тижнів стан її здоровя погіршився, вона стала себе неадекватно поводити, відмічається агресія по відношенню до батьків , сусідів, намагається битися, зникає з дому в невідомому напрямку, декілька днів не буває вдома. На підставі викладеного, лікар-психіатр робить висновок, що [PERSON] потребує стаціонарного лікування. Заявник прохає суд надати дозвіл на госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] подану заяву про надання [PERSON] стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримала, зважаючи на негативний перебіг та загострення її хвороби, що створює небезпеку для неї та оточуючих. Вважає, що за викладених обставин ефективну допомогу хворому можливо надати лише шляхом поміщення її до спеціалізованого стаціонарного закладу з надання психіатричної допомоги. Заінтересована особа [PERSON] прохає госпіталізувати свою підопічну [PERSON], оскільки її психічний стан погіршився. Зважаючи на висновок лікарсько-консультативної комісії, доданий до заяви, та погіршення стану здоровя [PERSON], суд приходить до висновку про її неспроможність перебувати в судовому засіданні. Прокурор в судовому засіданні заяву лікаря-психіатра про надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримав. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно частин 1, 2 ст.280 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 13.01.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2001 року з діагнозом «шизофренія параноїдної форми, глюцинарно-параноїдний синдром з вираженим дефектом особистості апато-абулічного типу», є інвалідом ІІІ групи. В картині психічного розладу домінує глюцинарно- параноїдна симптоматика, психопатоподібна поведінка, конфлікти з батьками, нездатність обслуговувати себе в повному обсязі, схильність до бродяжництва. При погіршенні психічного стану пацієнтка неодноразово проходила стаціонарне лікування в ПОКПЛ та обласній психіатричній лікарні «Снітино». Остання госпіталізація була в 2015 році. Згідно висновку ЛКК пацієнтка потребує стаціонарного лікування в психіатричній лікарні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, без її згоди, оскільки страждає на психічне захворювання, яке загрожує їй особисто та оточуючим, а тому подану заяву лікаря-психіатра слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved