Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просила, з врахуванням уточнень від 29 липня 2021 року, визнати припиненим договір поруки № Р1516874379219629045 від 25 січня 2018 року, укладений між сторонами, та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з системного аналізу всіх умов договору поруки не вбачаються реквізити основного договору, оскільки з наданого договору неможливо встановити ані правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок, на який надається послуга кредитного ліміту. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою. Тому з договору поруки від 24 січня 2018 року неможливо встановити, які саме первинні зобов`язання забезпечені порукою. Крім цього, відсутні додаткові угоди про збільшення кредитного ліміту, відсутні дані про виникнення несанкціонованого овердрафту, неможливо встановити вимоги банку про стягнення коштів. Без надання підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві про відкриття поточного рахунку домовленості сторін про сплату відсотків та пені у встановленому розмірі, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма. Позивач вказує, що вона не була обізнана про існування кредитних коштів, оскільки договір був підписаний до виникнення зобов`язання. У своєму відзиві відповідач не визнав позов, заперечуючи проти його задоволення, вказав, що поручитель при укладенні договору поруки дає свою згоду на збільшення зобов`язань перед кредитором, у разі збільшення зобов`язань боржника за кредитним договором, що забезпечений договором поруки. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 вересня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2021 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 09 вересня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку без виклику сторін. 28 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 09 листопада 2017 року ТОВ «Астра-Ділл» приєдналося до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору. Відповідно до договору ТОВ «Астра-Ділл» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет-клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами. ТОВ «Астра-Ділл» було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок, а саме: 08 лютого 2018 року - 55 000, 00 грн, 14 лютого 2018 року - 90 000, 00 грн. 25 січня 2018 року [PERSON] - поручителем ТОВ «Астра-Ділл» та Банком укладено договір поруки № Р1516874379219629045, предметом якого відповідно до п. 1.1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством зобов`язань за угодами-приєднання, у тому числі, до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку у мережі Інтернет. Згідно з п. 1.2 договору поруки сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів та інших платежів, всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. У березні 2021 року Банк звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «АСТРА-ДІЛЛ» та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 910/4684/21. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 910/4684/21 частково скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 14 червня 2021 року та ухвалено нове про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк», а саме стягнення солідарно з ТОВ «Астра-Ділл» та [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 89 645, 84 грн заборгованості за кредитом та вирішено питання розподілу судових витрат. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або8 оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою, другою ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Частинами першою та другою ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України). За частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 910/4684/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Астра-Ділл» та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, у забезпечення якого укладено договір поруки, не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки участь у ній беруть ті самі особи, які є сторонами спірного правочину № Р1516874379219629045 від 25 січня 2018 року. Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 910/4684/21, вставлено, що укладеним договором поруки № Р1516874379219629045 від 25 січня 2018 року, який є предметом спору, передбачено, що поручитель поручається перед позивачем за виконання АТ КБ «ПриватБанк» договору приєднання, у тому числі, до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку у мережі Інтернет, по сплаті, зокрема, кредиту в розмірі 55 000, 00 грн. При цьому, сторонами погоджено, що якщо під час виконання угоди зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується і обсяг відповідальності поручителя, то поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за угодою в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні. Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які вільні у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Вказане узгоджується з приписами ст. 559 Цивільного кодексу України, яка допускає можливість сторонам погоджувати відповідні умови договору поруки. За змістом пункту 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів та інших платежів, всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. Враховуючи умови договору поруки, наведені вище приписи законодавства та встановлені у справі обставини, у [PERSON] виник солідарний обов`язок погасити заборгованість за кредитом, що становить 89 645, 84 грн. При цьому, за приписами пункту 4.1 договору поруки сторони погодили строк припинення поруки - 15 років після укладення цього договору поруки. Окрім цього, відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю 15 років. Відповідно до частини першої ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed