Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ДП «Чернігівторф» про стягнення невиплаченої на момент звільнення заробітної плати у розмірі 61908 грн 12 коп. , вихідної допомоги у розмірі 27012 грн. 98 коп. та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за 6 днів у розмірі 3221,96 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31.03.2017 року позивач прийнятий на роботу в ДП «Чернігівторф» на посаду заступника директора підприємства. У період з 31.03.2017 року заробітна плата жодного разу не була виплачена своєчасно. 20.05.2019 року позивач подав керівнику підприємства заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП. В останній робочий день, 31.05.2019 року відповідач розрахункових коштів не видав та не перерахував на платіжну банківську картку, трудову книжку та заявлені розрахунки на руки також не були видані. 04.06.2019 року позивачу було видано трудову книжку, копію наказу від 31.05.2019 року про звільнення та довідку про заборгованість по заробітній платі станом на 03.06.2019 року. Зазначає, що згідно довідки відповідача № 258 від 04.05.2019 року , середньомісячна заробітна плата за березень та квітень 2019 року при відпрацюванні 14 робочих днів склала 7517,99 гривень, тому середньоденна заробітна плата складає - 536 грн 99 коп. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні та враховуючи, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 6 робочих днів , за час затримки підлягає до стягнення середній заробіток в розмірі 3221,96 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 04.07.2019 року ДП «Чернігівторф» надало до суду відзив на позовну заяву з додатком (а.с.20-38). У відзиві відповідач вказує, що дійсно при звільненні позивача борг з невиплаченої заробітної плати склав 61908,12 грн. та 27012,98 грн. вихідної допомоги. Вини підприємства в несплаті боргу немає, оскільки на рахунки підприємства накладений арешт відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Блокування рахунків виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» [PERSON] у банківських установах в листопаді 2018 року призвело до неможливості проводити виплати заробітної плати працівникам підприємства. У зв`язку з прийняттям ухвали Чернігівським окружним адміністративним судом від 11.12.2018 року про забезпечення позову у справі за позовом Первинної профспілкової організації Управління ДП «Чернігівторф» Незалежної профспілки гірників України до Міністерства енергетики вугільної промисловості України було зупинено дії наказів № 97 к/к та № 98 к/к від 29.10.2018 року та заблоковано поточні рахунки ДП «Чернігівторф», заборонено вносити будь-які зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, що вплинуло до накопичування значних боргів по заробітній платі та проведенню розрахунків з працюючими та звільненими працівниками. У судовому засіданні позивач підтвердив, що йому частково виплачена заборгованість із заробітної плати за червень - липень 2019 року у сумі 10063 грн 10 коп та у серпні 2019 року в сумі 6364 грн 84 коп., тому з урахуванням цього підтримує позовні вимоги. Представник відповідача ДП «Чернігівторф» в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Одночасно на адресу суду підприємством направлена довідка щодо суми заборгованості [PERSON] станом на 19 серпня 2019 року ( а.с. 49) ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 30.03.2017 року [PERSON] призначений на посаду заступника директора ДП «Чернігівторф» з 31.03.2017 року з оплатою праці згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу від 30.03.2017 року (а.с.4-5). Згідно із наказом № 25-К від 31.05.2019 року, [PERSON] звільнений з посади заступника директора з економічних та юридичних питань з 31.05.2019 року за власним бажанням, з підстав порушення законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7). Згідно довідки ДП «Чернігівторф» від 04.06.2019 року № 258, на момент звільнення [PERSON] заборгованість з невиплаченої заробітної плати станом на 03.06.2019 року склала 61908,12 грн., вихідна допомога - 27012,98 грн. (а.с.10) За період з 27.06.2019 року по 08.07.2019 року ПП «Чернігівторф» перерахувало [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 10063,19 грн., що підтверджується листом підприємства № 291 від 08.07.2019 року (а.с.25), зведеними відомостями ( а.с.26-29) та підтвердив у судовому засіданні позивач. За період з 23.08.2019 року по 29.08.2019 року ПП «Чернігівторф» перерахувало [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 6364,84 грн., що підтверджується листом підприємства № 392 від 30.08.2019 року ( а.с. 50) та зведеними відомостями ( а.с. 51-53) . Згідно довідки від 19.08.2018 року № 331, станом на 19 серпня 2019 року ДП «Чернігівторф» перед [PERSON] має заборгованість по заробітній платі у розмірі 44069,60 грн., вихідна допомога складає 27012,98 грн., компенсація втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати складає 1346,72 грн. (а.с.49) ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно припису ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У матеріалах справи наявна ксерокопія довідки відповідача про заборгованість підприємства станом на 03.06.2019 року ( а.с.10), розрахункові листки з серпня 2017 року по травень 2019 року, підписані позивачем ( а.с.40- 43), довідка ДП « Чернігівторф» № 331 від 19.08.2019 року про заборгованість підприємства станом на 19.08.2019 року по заробітній платі в сумі - 44069,60 та вихідна допомога в сумі 27012,98 грн ( а.с.49). Оскільки у зазначених документах, наданих сторонами містяться розбіжності, клопотань про проведення експертизи до суду від сторін не надходило, суд при вирішенні питання про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та вихідній допомозі в основу рішення поклав відомості зазначені у довідці ДП « Чернігівторф» № 331 від 19.08.2019 року, яка містить всі необхідні реквізити документа та згідно якої заборгованість по заробітній платі склада - 44069,60 гривень, вихідна допомога - 27012,98 гривень. Таким чином, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 44069,60 грн. та 27012,98 грн. вихідної допомоги. Судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем не було проведено відповідачем, оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування компенсації за невикористану відпустку повинно проводитися у відповідності з п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою Кабміну України від 08.02.1995 року № 100 з послідуючими змінами та доповненнями). Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок), середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Абзацом 3 пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Отже, подія звільнення позивача відбулася 31.05.2019 року, тому виходячи з вимог п. 2 та п. 8 наведеного Порядку необхідно застосовувати виплати за 2 календарні місяці роботи [PERSON] перед звільненням, а саме: за лютий та травень 2019 року, оскільки у березні 2019 року позивач перебував у відпустці, а в квітні 2019 року - на лікарняному. З копії розрахункових листів, наданих позивачем вбачається, що заробітна плата позивача складала у лютому та травні 2019 року - 10888,00 гривень ( а.с. 43). Таким чином, середньоденний заробіток [PERSON] станом на 31.05.2019 року (день звільнення) становить: 10888,00 грн. + 10888,00 грн = 21776,00 коп. (дохід за відпрацьовані два останні місяці перед звільненням) : 41 робочий день у лютому та травні 2019 року = 531 грн 12 коп . За наведених обставин суд вважає за неможливе при вирішенні питання про стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, застосування розміру середньоденного заробітку 536,99 грн, визначеного позивачем у позовній заяві. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за 6 днів , суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 6 робочих днів, а саме з 31.05.2019 року по 07.06.2019 року, у розмірі 3186 грн. 72 коп., оскільки повний розрахунок з позивачем відповідачем так і не було проведено, ні на момент його звільнення, ні на момент розгляду справи в суді. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial