Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] у м. Севастополь АР Крим помер її чоловік [PERSON] [INFO] . Отримати свідоцтво про смерть [PERSON] неможливо, оскільки той помер на тимчасово окупованій території України і відсутній медичний документ про смерть встановленого зразка. Просить встановити факт смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] у м. Севастополь АР Крим. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заяві, яку просила суд задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про відсутність заперечень. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 20.08.2021 ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, розгляд якої призначено на 10.00 год 25.08.2021 та витребувана інформація про наявність чи відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть особи, щодо якої розглядається справа. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що заявник є дружиною особи, яку просить визнати померлою. 21.08.2021 Мирноградським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Покровському районі\~Донецької області\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків) на запит суду надана інформація про відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть особи, щодо якої розглядається справа. Свідок [PERSON] пояснив суду, що заявник це його мати. [PERSON] це його батько, який дійсно помер [INFO] у лікарні м. Севастополь АР Крим. Він був присутній при його похованні. V. Оцінка суду. Згідно ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми законними представниками. На підставі п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті [PERSON] . Крім того, на думку суду, юридичний факт знайшов підтвердження у судовому засіданні, оскільки заявником, а також поясненнями свідка було доведено факт смерті [PERSON] , померлого [INFO] . При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на тимчасово окупованій території України, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. На пiдставi ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved