Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Мукачеве Міністерства оборони України звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до Виноградівської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки. Ухвалою суду від 17.12.2018 року провадження у справі було зупинено за заявою представника відповідача Виноградівської міської ради до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 27.04.2021 поновлено провадження у справі та залучено до участі у розгляді справи [PERSON] , як правонаступника відповідача [PERSON] . Вимоги позивача мотивовано тим, що у КЕВ м.Мукачеве на обліку перебуває земельна ділянка площею 7,9800 га військового містечка № [NUMBER] , яке розташоване у [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку надано на підставі рішення Виноградівської районної ради народних депутатів від 14.03.1983 р. №04 «Про встановлення меж землекористування Мукачівської КЕЧ району Прик ВО» і видано Державний акт на право постійного користування землею на загальну площу 48,90 га в тому числі і на земельну ділянку військового містечка № [NUMBER] площею 7,9800 га. На підставі розпорядження голови Виноградівської РДА від 13.05.2015 року за №137 КЕВ м.Мукачеве почав виготовляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на війсьве містечко № [NUMBER] , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га у [ADDRESS] . Однак при погодженні меж земельної ділянки в натурі було встановлено, що на частину земельної ділянки, яка була раніше відведена під розміщення військової частини, були виготовлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2121210100:00:004:0254 - загальною площею 0,1000 га. Так, згідно з виписки з рішення Виноградівської міської ради від 08.07.2005 № 12 гр. [PERSON] було надано земельну ділянку у власність. У подальшому 10.05.2006 між [PERSON] та [PERSON] укладе цивільно-правовий договір, згідно якого спірна земельна ділянка перейшла у власність останнього. Позивач вказує, що з моменту надання спірної земельної ділянки у користування у 1983 році і до сьогоднішнього дня спірна ділянка постійно знаходилися у володінні і користуванні Мукачівського КЕЧ району, а в подальшому КЕВ м.Мукачеве, рішення щодо відмови від землекористування чи надання згоди на її вилучення ні МОУ як власник, ні КЕВ не надавали, у зв`язку з чим, і надалі за законом відноситься до земель оборони, а КЕВ м.Мукачеве є єдиним належним землекористувачем зазначеної земельної ділянки. Той факт, що спірна земельна ділянка і надалі залишається у складі земель оборони підтверджується і відомостями наявності розбіжностей між обліковими даними площ земельних ділянок МОУ та Держгеокадастру станом на 01.04.2018 року. Позивач вважає, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, усупереч волі держави, а відповідач отримав у власність спірну земельну ділянку з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави та просить суд: позивач просить суд: визнати недійсними рішення Виноградівської міської ради від 08 липня 2005 року № 1201 про передачу земельної ділянки у власність площею 0,1000 га з кадастровим номером 2121210100:00:003:0254 в районі [ADDRESS] ; витребувати земельну ділянку прощею 0,1000 га з кадастровим номером 2121210100:00:003:0254, що входить до складу військового містечка № [NUMBER] , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га за адресою: [ADDRESS] , на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння [PERSON] . Представник відповідача Виноградівської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що при прийнятті оскарженого рішення Виноградівська міська рада діяла у межах повноважень встановлених законодавчими та нормативно-правовими актами. Вважає, що оскаржене рішення прийняте відповідно до вимог чинного на день проведення сесії законодавства України, є законним та не підлягає скасуванню. Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачеве Міністерства Оборони України є безпідставними та необгрунтованими. Крім того, звернуто увагу суду, що у провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області знаходились аналогічні справи за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачеве Міністерства оборони України до Виноградівської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки за номерами № 299/2228/18 та № 299/2239/18. Справи були об`єднані в одне провадження. Рішення по даним справам прийнято 02.07.2019 року.У задоволенні позовних вимог КЕВ м.Мукачево суд відмовив в повному обсязі. В рамках розгляду вказаних справ була проведена судова земельно-технічна експертиза, складено висновок експерта № 387/04-19, згідно якого ні земельні ділянки [PERSON] , ні земельні ділянки [PERSON] не входять до складу земельної ділянки закріпленої за КЕВ м.Мукачево. Також повідомляє суд, що КЕВ м.Мукачево (код ЄДРПОУ 08439994) вже провело реєстраційні дії та зареєструвало земельну ділянку для розміщення постійної діяльності Збройних Сил України у формі державної власності загальною площею 7,6689 га за кадастровим номером 2121210100:07:003:0579 за адресою: [ADDRESS] . Фактично КЕВ м.Мукачево вже скористалося своїм правом на земельну ділянку і цей спір не має жодних правових підстав. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кухти О.В. подала до суду пояснення по суті справи, згідно яких відповідач [PERSON] позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево МОУ не визнає та вважає, що позивач не надав належного та допустимого доказу на підтвердження того, що земельна ділянка, яка є власністю [PERSON] відноситься до земель оборони. При прийнятті оскаржуваного рішення від 08 липня 2005 року № 1201 Виноградівська міська рада діяла у межах повноважень встановлених законодавчими та нормативно-правовими актами, а згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнаними незаконними в судовому порядку тільки з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. На ствердження своїх позовних вимог позивачем не надано суду технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на військове містечко № [NUMBER] , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га за адресою: [ADDRESS] , де було б чітко визначено межі земельної ділянки. Відповідно позивач не надав суду належних доказів того, що саме земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] , входить до складу земель військового містечка №5.2. У задоволенні позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве Міністерства оборони України до Виноградівської міської ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки просить відмовити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги КЕВ м.Мукачеве підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд такі задоволити визнати недійсним оскаржене рішення та витребувати спірну земельну ділянку з незаконного володіння [PERSON] , як правонаступника [PERSON] . Представник відповідача Виноградівської міської ради Маркулинець Г.М. у судовому засіданні повністю заперечила відносно заявлених позовних вимог КЕМ м.Мукачеве через їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Справу розглянуто у відсутність відповідача за участю його представника адвоката Кухти О.В. Представник відповідача [PERSON] - адкокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю з мотивів, наведених у письмових поясненнях по суті справи, у задоволенні позову просила суд відмовти. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 08 липня 2005 року на засіданні тридцятої сесії четвертого скликання Виноградівської міської ради прийнято спірне рішення № 1201 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян міста», за яким міська рада вирішила: 1. Передати безоплатно у власність з земель комунальної власності земельні ділянки, що були раніше надані у користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства слідуючим громадянам міста: 1.18. [PERSON] , земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] . У подальшому на підставі цивільно-правового договору, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. 23.03.2011 за реєстровим № 732, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув право власності на вказану вище спірну земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), кадастровий номер 2121210100:00:004:0254. Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі 10.05.2011, що стверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.05.2018 (а.с.17-19). З свідоцтва про смерть реєстраційний номер S 1924/2018 від 03.08.2018 року, виданого службовцем органу РАЦСу в місті Майнц та його перекладу на українську мову, встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. 10.06.2020 року за реєстровим № 585, спірну земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в [ADDRESS] успадкував відповідач [PERSON] , який являється рідним братом померлого [PERSON] . Відповідно до ст.4 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення від 10.12.2009 року) (далі ЗК України) завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста відноситься: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Стаття 78 ЗК України визначає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст.81 ЗК України серед основних підстав набуття права власності на земельні ділянки громадянами України є придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; приватизація земельних ділянок, які були раніше надані їм у користування, тощо. За ст.82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності також у разі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116 ЗК України). Законодавець в ч.1 ст.122 ЗК України визначив право міських рад передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Враховуючи вимоги вищенаведених норм, відповідач [PERSON] звернувся до Виноградівської міської ради та оскарженим рішенням органу місцевого самоврядування від 08.07.2005 отримав безоплатно у власність з земель комунальної власності спірну земельну ділянку, яку в подальшому відчужив первісному відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-прожажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. 23.03.2011 за реєстровим № 732. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. 10.06.2020 року за реєстровим № 585, спірну земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в [ADDRESS] успадкував відповідач [PERSON] , як рідний брат померлого [PERSON] . Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] на законних підставах набуто право власності на спірну земельну ділянку. Що стосується позовних вимог КЕВ м.Мукачеве щодо визнання недійсним рішення міської ради, суд звертає увагу на те, що згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнаними незаконними в судовому порядку тільки з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України. Таким чином, проаналізувавши земельне законодавство в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що Виноградівська міська рада діяла в межах повноважень встановлених законодавчими та нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим рішення тридцятої сесії четвертого скликання Виноградівської міської ради № 1201 «Про передачу земельної ділянки у власність громадянина [PERSON] » є законним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного на день проведення сесії законодавства України. Відтак вимоги позивача щодо захисту порушеного права в частині заявлених позовних вимог є недоведеними. Що стосується позовних вимог КЕВ м.Мукачеве про витребування земельної ділянки, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 25.10.2016 року у справі № 911/2351/15, суд вирішив залишити без задоволення касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсними рішень Ірпінської міської ради Київської області, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування земельних ділянок з незаконного володіння. У своєму рішенні суд висловлює таку позицію: «У випадку скасування рішення органу місцевого самоврядування відбудеться втручання в майнові права відповідача, а в частині визнання недійсним державного акту та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку відбудеться непропорційне втручання в ці майнові права». Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо цього питання викладена в рішеннях: «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін., яка полягає в тому що: «Особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинне змінювати відносин прав власності, які виникли внаслідок дій органу влади». Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державною виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Це саме твердження встановлено також в ст. 321 Цивільного кодексу України. На ствердження своїх позовних вимог позивачем не надано суду технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на військове містечко № [NUMBER] , загальною площею земельної ділянки 7,9800 га за адресою: [ADDRESS] , де було б чітко визначено межі земельної ділянки. Відповідно позивач не надав суду належних доказів того, що саме земельна ділянка, які перебувають у власності відповідача [PERSON] , розташованаза адресою [ADDRESS] , входить до складу земель військового містечка № [NUMBER] . Крім того суд бере до уваги, що у 2019 році Виноградівським районним судом було розглянуто справу № 299/2228/18 за аналогічними позовними вимогами Квартирно- експлуатаційного відділу м.Мукачефе Міністерства оборони України до Виноградівської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки. Рішенням суду від 02.07.2019 у задоволенні позовних вимог КЕВ м.Мукачево суд відмовив в повному обсязі. Так, по даній справі була проведена Судова земельно-технічна експертиза, складено Висновок експерта № 387/04-19 , згідно якого ні земельні ділянки [PERSON] , ні земельні ділянки [PERSON] не входять до складу земельної ділянки закріпленої за КЕВ м.Мукачево. Також представником відповідача Виноградівської міської ради надано до суду інформацію з Державного земельного кадастру від 28.10.2021, з якого встановлено, що КЕВ м.Мукачево (код ЄДРПОУ 08439994) вже провело реєстраційні дії та зареєструвало земельну ділянку для розміщення постійної діяльності Збройних Сил України у формі державної власності загальною площею 7,6689 га за кадастровим номером 2121210100:07:003:0579 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом, при цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 911/1506/17, від 13.06.2018 у справі №922/2973/17. Позивач всупереч вказаним вимогам не надав суду належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, порушення відповідачами його права. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог КЕВ м.Мукачеве Міністерства Оборони України, які заявлені до Виноградівськогої міської ради та [PERSON] про визнання недійсними рішення міської ради та витребування земельної ділянки. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed