Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] з вимогою про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , який було визначено рішенням Ладижинського міського суду від 02.03.2011 у цивільній справі № 2-89/11 в розмірі 500 грн. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів із твердої грошової суми в розмірі 500 грн на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 017 грн, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги аргументує тим, що рішенням Ладижинського міського суду від 04.03.2011 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Ладижинського міського суду від 02.03.2011 по справі № 2-89/11, батько дитини повинен був сплачувати на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Після винесення вказаного вище рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, батько періодично надавав ці кошти, але їх катастрофічно не вистачає. Спільна дитина перебуває на повному її утриманні. З часу винесення судом рішення про призначення аліментів доходи позивача значно зменшилися, оскільки значно зросли комунальні послуги, які вона оплачує самостійно, за квартиру, яку вони із донькою винаймають. [PERSON] працює у Ладижинській ЗОШ №4 педагогом-організатором та окрім заробітної плати інших доходів не має. Зі своєї заробітної плати вона сплачує кошти за орендовану квартиру (в середньому щомісяця вартість складає 2 200 грн - це у літній період, а взимку приблизно на 700 грн дорожче). Також вона самостійно змушена виплачувати кредит, який був оформлений на неї під час перебування у шлюбі. Зазначає, що за останні роки подорожчали продукти харчування, коли дитина підросла, витрати на її утримання значно збільшилися. Донька навчається у 8-Б класі Ладижинської ЗОШ №4 та відвідує хореографічний колектив «Перлинка». Так, у червні 2019 року танцювальний колектив брав участь у Міжнародному конкурсі, який був організований у Болгарії. За участь дитини у цьому конкурсі позивач заплатила 240 євро, оформила дитині терміновий закордонний паспорт, вартість якого складає 810 грн та оформлення дозволу у сумі 450 грн. Два рази на тиждень її донька відвідує додаткові заняття із репетитором із математики, що складає 560 грн на місяць та раз на тиждень донька відвідує додаткові заняття з української мови, що складає 200 грн на місяць. Влітку 2020 року їх спільна з відповідачем дитина, разом із танцювальним колективом «Перлинка» знов планують брати участь у Міжнародному фестивалі, який буде проходити у Грузії. Вартість участі у конкурсі складає 380 євро. На неодноразові прохання до відповідача [PERSON] про розподіл витрат, пов`язаних із навчанням дитини та забезпеченням розвитку її талантів та здібностей, духовних та культурних потреб, батько ігнорує, посилаючись на рішення суду. Позивач стверджує, що всі витрати понесені у зв`язку з навчанням доньки у школі, купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя вона несе самостійно. Перед початком навчального року [PERSON] придбала дитині шкільні приладдя вартістю 2 000 тисячі грн. На зимовий одяг: пуховик, чоботи, шапка, рукавиці вона витратила 2 800 грн. Також, коли дитина хворіє, витрати на лікування лягають повністю на неї. Заробітної плати позивача не вистачає, щоб у повній мірі забезпечити потреби доньки. В той час, як батько дівчинки, відповідач [PERSON] свої доходи приховує. Зі слів знайомих, останнім часом матеріальне становище колишнього чоловіка покращилось, оскільки він придбав дачний будинок вартістю 5 500 дол. США та працевлаштувався на іншу роботу. Інших дітей на утриманні та вихованні у нього немає. Таким чином, маючи змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, відповідач сплачує лише 500 грн на місяць та не бере участі у додаткових витратах на дитину. Виходячи з викладеного вище, позивач [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та подав до суду заперечення на позовну заяву (а.с.16-17), в якому зазначив, що він регулярно та вчасно сплачував аліменти на дитину, в розмірі визначеному рішенням суду. Крім вказаних коштів відповідач [PERSON] надавав додаткові кошти для придбання одягу, продуктів харчування та оплати комунальних послуг. Щодо виховання та спілкування з донькою, зауважив, що позивач негативно налаштовує дитину проти нього та категорично забороняє їй спілкуватися з ним та його родиною. Відповідач заперечує той факт, що він не надає жодної додаткової матеріальної допомоги у добровільному порядку. Оскільки він проживає в сільській місцевості зі своїми батьками, які тримають господарство, обробляють земельну ділянку, вони увесь час допомагали продуктами харчування, м`ясом, молоком і всім необхідним. Разом з тим. Коли відповідач мав змогу працювати, він увесь час переказував позивачу кошти. Щодо наймання житла позивачем, то це її особисте бажання, адже за її місцем реєстрації є можливість проживати, там є великий будинок, в якому живе її матір. Щодо кредиту, який виплачує позивач, [PERSON] нічого не відомо. Що стосується покращення його матеріального становища, про що в позові вказала позивач [PERSON] , це є неправдою, тому що на даний час він не працює і влаштуватися на роботу не має можливості у зв`язку з пандемією COVID-19. Разом з тим, відповідач заперечив щодо інформації про придбане ним майно. Адже власником будинку, про який розповідає позивач, є його батько. Та зазначає, що він проживає зі своїми батьками, мати часто хворіє та має інвалідність, його обов`язок як сина допомагати та підтримувати свою хвору матір. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з Законом України «Про державний бюджет 2020 року» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2 218 грн. А тому, на підставі викладеного вище, просить позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 000 грн щомісячно до досягнення донькою повноліття. ІІ. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав зазначених у позові. Разом з тим, додатково надала пояснення з приводу відзиву на позов поданого відповідачем. Зокрема, щодо тверджень відповідача, про те, що вона налаштовує доньку проти батька, позивач наголосила, що ніхто нікому не забороняє спілкуватися, ніхто не налаштовує доньку проти батька. Більше того, дана справа - не стосується встановлення режиму спілкування з батьком. Також, не відповідає дійсності, що відповідач весь час переказував кошти позивачу, оскільки не те що періодичності оплати, а взагалі будь-яких доказів оплати відповідачем не надано. Стосовно тверджень відповідача, що найм житла і відповідно, понесені витрати є її особистим бажанням, зауважує, що її матір проживає у старій частині міста, разом із своїм чоловіком та братом позивача. У її доньки навчання у школі закінчуються о 15 год 00 хв, при чому уже о 16 год 00 хв (понеділок, середа, п`ятниця) розпочинається заняття у танцювальному гуртку. У вівторок і четвер о 16 год 00 хв. - репетиторство з математики (репетиторство з української мови - неділя). Тривалість усіх занять 1 год 30 хв. Таким чином, не можливо проживати за адресою її матері, оскільки дитина не матиме можливості встигати на навчання у школі та на відповідні гуртки і репетиторство, при цьому поїсти, перепочити та дійти до місця призначення. Відповідач зазначає, що йому невідомо про існування кредиту, який сплачує позивач, однак це є неправдивою інформацією, оскільки даний кредит був отриманий, коли вони проживали разом та відповідач користувався кредитними коштами. Відповідач приховує свої доходи, вказавши, що у зв`язку з пандемією не має можливості працювати, оскільки дохід у нього є. До того ж, твердження стосовно неможливості влаштування на роботу у зв`язку з пандемією COVID-19, взагалі не має жодного обґрунтування, так як тільки з 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID-19. Але навіть пандемія не звільняє батьків доглядати за своїми дітьми, надавати їм матеріальну допомогу, більше того виплачувати аліменти, на виконання рішення суду. Стосовно тверджень відповідача, що він повинен допомагати своїй матері, яка часто хворіє та має інвалідність, позивач наголошує, що ніхто не заперечує проти того, що є обов`язок допомагати та підтримувати матір. Однак, це не звільняє відповідача [PERSON] від обов`язку утримувати його неповнолітню доньку. Таким чином, підсумовуючи усе зазначене вище, зазначене у позовній заяві, вважає, що існує достатньо підстав для задоволення позовних вимог. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.03.2011 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Ладижинським відділом РАЦС Вінницької області, за актовим записом №58 розірвано (а.с.5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , батьком записаний [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). На підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.03.2011 було видано виконавчий лист №2-89/11 від 09.08.2018, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі заяви - 17.02.2011 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Разом з тим, судом досліджено копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №826070, виданої Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи від 08.04.2020, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] протипоказана праця з фізичним навантаженням у вимушеному положенні тіла (а.с. 18). Як вбачається з довідки, виданої члену товариства СТ «Заріччя» [PERSON] (батько відповідача) про те, що садовий будинок, який належить йому на праві власності, розташований за адресою: [ADDRESS] площею 0,04 га, якою він користується згідно з протоколом №12 від 05.04.1979 та належить йому на праві власності (а.с. 19). Згідно з довідкою, виданою головою СТ «Заріччя» від 04.05.2020 [PERSON] , 1982 року народження, останній не є членом товариства в «Товаристві садоводів «Заріччя» м. Ладижин, Вінницька область і немає нерухомого майна в «Товаристві садоводів «Заріччя» (а.с. 20). V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із змінами і доповненнями, внесеними до ст. 182 СК України Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено в 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 гривень, з 1 липня - 1 859 гривень, з 1 грудня - 1 921 гривня. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дочка, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру. Таким чином суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що дитина проживає разом з матір`ю, і обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей є обов`язком двох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Розмір стягуваних з відповідача аліментів по 500 гривень на утримання доньки є нижчим, ніж встановлений законом мінімум, а тому суд вважає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання своєї дитини, не є достатнім для повноцінного забезпечення належного рівня розвитку та життя дитини. Також враховуючи перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності; а також те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 500 грн відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років як зазначалося вище змінився та з 01 січня 2020 року складає 1 779 грн; враховуючи визначений законом мінімальний розмір аліментів на дитину та необхідність забезпечувати неповнолітню дитину всім необхідним, зокрема, харчуванням та одягом; враховуючи матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів відповідача, те, що він є фізично здоровою людиною (доказів іншого суду не надано) виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню і визнає його у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, який буде достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Доводи позивача [PERSON] про збільшення доходів відповідача, про придбання відповідачем нерухомого майна є припущеннями, оскільки доказами по справі не підтверджені, і більше того, спростовані відповідачем, а тому не можуть бути покладені в основу рішення про збільшення розміру аліментів. Також доводи позивача [PERSON] про здійснення нею значних додаткових витрат на утримання дитини судом до уваги не беруться, з огляду на положення ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тому позивач має право звернутися до суду з позовом про відшкодування додаткових витрат на дітей або вирішити це питання в позасудовому порядку. Водночас твердження відповідача про те, що він утримує свою матір, яка є особою з інвалідністю є безпідставними, оскільки на день винесення рішення відповідачем не було надано суду жодного доказу про те, що матір дійсно перебуває на його утримання, а додана довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії не доводить факту, що [PERSON] знаходяться на утриманні відповідача. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд вказаної цивільної справи.

Outcome: partial