Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача 1. Виклад позиції позивача. Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН», в інтересах якого діє Яременко О.В., звернулося до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики в розмірі 154090 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2311,35 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики №304153 в електронній формі, згідно з п.1.1 якого позивач надає відповідачеві як позичальникові грошові кошти у розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п.1.4. Договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку, встановленому п.1.4. Договору позики, на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 5000 грн., що підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Вважає, що позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з п.1.5. Договору позики, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 (двадцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; 2 процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.п.1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 28.01.2020 року становить 154090 грн., з яких: 5000 грн. - основний борг; 72090 грн. - заборгованість по відсотках; 77000 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. Згідно з п.п.4.1, 4.2 Правил, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Пунктом 6.3 Правил передбачено, що у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід по якому заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Згідно з п.6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції з електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом. За приписами п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 вказаної статті, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може даватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Одноразовий ідентифікатор має наступні ознаки: 1) наявність алфавітно-цифрової послідовності (що відповідає п.4.9. Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»); 2) оферта (заповнення заявки на отримання позики) та акцепт (прийняття рішення про надання позики); 3) реєстрація в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (здійснюється шляхом заповнення заявки); 4) можливість передачі такого ідентифікатора засобом зв`язку (СМС, електронна пошта, телефонний зв`язок). Пунктом 6.8 Правил встановлено, що заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством свого логіну та паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між Товариством та заявником. Отже, виходячи з приписів ЗУ «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатору. 19.11.2017 року відповідач оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові. Вказана заявка містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено Договір позики в електронній формі. Пунктом 1.6. Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Відповідно до п.4.8 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі особистого кабінету, заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк, використавши засоби смс-повідомлень, телефонного зв`язку тощо. Відповідно до п.4.10 Правил, відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику, та підтверджує згоду останнього на отримання позики. Відповідно до п.п.6.10-6.12 Правил, Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між Товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно з п.1.4 Договору позики, дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики. Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики, через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, зазначена в Договорі, що підтверджується повідомленням від року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів. Позивач звертає увагу, що на операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, оскільки ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є банками. Вважає, що реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з істотними умовами отримання позики, а договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що в силу приписів ст.ст.6, 627 ЦК України, ст.ст.11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відповідач [PERSON] станом на день подання позову свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, чим порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості за договором позики на користь позивача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує вимогами ст.ст.6, 525, 526, 610-612, 626, 627, 1046 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», Правилами надання грошових коштів ТОВ «ВЕЛЛФІН», умовами електронного Договору позики від 19.11.2017 року. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не прибув. 08.04.2020 року представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» Коцар О.С., що діє за довіреністю від 10.02.2020 року (а.с.48), на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.47), в якій зазначила, що, враховуючи те, що в країні введені карантинні заходи та те, що до позовної заяви надані всі необхідні документи для розгляду справи, вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача. Правом на подання відповіді на відзив відповідача позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» не скористався, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.02.2020 року (а.с.34-35), в ухвалах від 08.04.2020 року та від 11.06.2020 року, якими строк на подання відповіді на відзив продовжено (а.с.51-53, 80-81). Також, позивачем проігноровано ухвалу суду від 15.07.2020 року, якою визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача для надання особистих пояснень (а.с.90-91). 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на подання відзиву на позов, відповідно до ст.178 ЦПК України, та процесуальним правом на подання письмового пояснення, відповідно до ст..182 ЦПК України. 27.04.2020 року представником відповідача надіслано до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву (а.с.58-69), а 27.07.2020 року - письмове пояснення (а.с.95-106). У відзиві та письмових поясненнях відповідач через свого представника - адвоката Покоєвича А.О., що діє на підставі ордеру серії АІ №1029076 (а.с.43), заперечив щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН». Заперечуючи щодо позову, відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 ЦК України. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин 1, 2 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000 грн. відповідачу (позичальнику) не підтверджується ні будь-якими документами, ні платіжним дорученням. Позивачем не додано до позовної заяви, яка подана до суду, доказів стосовно даної обставини та не обґрунтовано належними та допустими доказами, що дана операція з виконання обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000 грн. відповідачу (позичальнику) була належним чином виконана позивачем (кредитором) та взагалі існувала. Звертає увагу суду, що в додатках до позовної заяви про стягнення заборгованості за Договором позики по справі №152/177/20 зазначено пунктом 8 додаток: повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», хоча даного додатка до позовної заяви, яка надійшла до відповідача, не долучено та не існує. Вважає, що доказом, підтверджуючим зарахування коштів на картковий рахунок відповідача про перерахування суми позики в розмірі 5000 гривень, не може бути повідомлення від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, оскільки ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є партнером позивача ТОВ « ВЕЛЛФІН» та буде всіма можливими методами та засобами підтримувати та допомагати своєму партнеру у покращенні ним своїх фінансових показників та ефективному здійсненню господарської та підприємницької діяльності, а також діяльності зі стягнення коштів, адже від результатів ефективності діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» напряму залежить дохідність та прибутковість діяльності ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», як посередника. Також, вважає, що належним та допустимим доказом про зарахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача може бути виключно виписка з банківського рахунку відповідача, надана Банком, в якому відкрито рахунок у відповідача [PERSON] . З матеріалів позовної заяви слідує, що відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті суми кредиту, процентів за користування ним та проценти за прострочення терміну повернення грошей. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми строченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором, не може перевищувати розмір, встановлений законодавством України, отже не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшим за 15 відсотків суми простроченого платежу. Загальний розмір стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 19.11.2017 року може складати суму основного боргу в розмірі 5000 грн.; суму процентів - 2700 грн.; пеню - 1155 грн. (5000 грн+2700,00 грн) х 15% : 100%), а всього 6155 грн. Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За приписами ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст.640 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). До відносин за кредитним договором застосовуються правове регулювання, щодо відносин за договором позики. З аналізу загальних норм зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів згідно із умовами кредитного договору. Ураховуючи вищевказані норми слід дійти висновку, що зобов`язання за договором виникають з моменту зарахування коштів на рахунок позичальника, зазначений ним у заявці. Обов`язок подання доказів визначено ст.83 ЦПК України, відповідно до частини першої якої позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви до суду. Документи, які додано до матеріалів цивільної справи, не містять доказів, які б підтверджували перерахування грошових коштів, обумовлених договором, на користь відповідача, зокрема, первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, тому підстав вважати, що у відповідача виникли будь-які зобов`язання перед позивачем у зв`язку з подачею заявки на отримання кредиту відсутні, а повідомлення від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є належним та допустимим доказом щодо перерахування коштів позивачем на користь відповідача. Надані позивачем в підтвердження обставин, на які він посилається в позовній заяві, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року, виготовлені самостійно позивачем, а доказів про ознайомлення та погодження з ними відповідача не надано. При цьому, вважає, що в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор міг додати до позовної заяви Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року у будь-якій редакції, що є найбільш сприятливою для задоволення позову. Також, до позовної заяви не долучено підтверджень, що саме ці Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року позивача, розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи договір позики та підтверджуючи заявку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати пені та комісії, які просить стягнути позивач у зазначеному в цих документах порядку, строки та розмірі, що додані до позовної заяви. Вважає, що ненадання позивачем до суду, окрім Договору позики №304153 від 19.11.2017 року, заяви, Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року, будь-яких інших документів, на яких би містилися підписи відповідача, у тому числі електронні, позбавляє можливості встановити, на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача, у тому числі, по збігу строку, який не обумовлений в заявці. Така ж правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №80/17/14-131цс19. Доведення суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача. Позивачем до матеріалів справи не надано первинних документів, зокрема, виписки по рахунку відповідача, тощо, які б дозволили перевірити визначену позивачем суму заборгованості відповідача, тому наведена у позові сума заборгованості не обгрунтована. Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Позовна заява позивача не обґрунтована належними доказами та не містить доказів на підтвердження суми боргу, стягнення комісії взагалі не передбачено договором, незаконно нараховано пеню та штрафні санкції на суму кредиту, яка не відповідає розміру кредиту, яку підвищив незаконно позивач, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають до задоволення. З наведених підстав просить у позові ТОВ «ВЕЛЛФІН» відмовити. Аналогічні висновки наведені представником відповідача у письмовому поясненні на позовну заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Покоєвич А.О. не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи по суті. Вимоги ухвали суду від 15.07.2020 року про визнання обов`язковою явки відповідача у судове засідання для надання особистих пояснень (а.с.90-91), [PERSON] проігноровано. 27.07.2020 року та 23.09.2020 року представник відповідача - адвокат Покоєвич А.О. надіслав до суду заяви про розгляд справи у його та відповідача [PERSON] відсутності, зазначив, що позовні вимоги ними не визнаються, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов, який підтримує у повному обсязі (а.с.107, 117). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН», згідно з п.4 прохальної частини позовної заяви, просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.5). 2. 08.04.2020 року представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» Коцар О.С., що діє за довіреністю від 10.02.2020 року (а.с.48), на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.47), в якій зазначила, що, враховуючи те, що в країні введені карантинні заходи та те, що до позовної заяви надані всі необхідні документи для розгляду справи, вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача. Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від позивача не надходило. 3. 25.03.2020 року представником відповідача надіслано до суду клопотання про надання позовної заяви для відповідача та матеріалів справи (а.с.39-40). 4. 27.04.2020 року представником відповідача надіслано до суду відзив на позов (а.с.58-69). 5. 27.07.2020 року представником відповідача надіслано до суду письмові пояснення на позов (а.с.95-106). 6. 27.07.2020 року та 23.09.2020 року представник відповідача - адвокат Покоєвич А.О. надіслав до суду заяви про розгляд справи у його та відповідача [PERSON] відсутності, зазначив, що позовні вимоги ними не визнаються, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов, який підтримує у повному обсязі (а.с.107, 117). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач та його представник до суду не подавали. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 18.02.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження визначено дату першого судового засідання; запропоновано відповідачеві в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, які мають відповідати вимогам, встановленим статтею 178 ЦПК України, а позивачеві - в триденний строк з дня вручення відзиву - відповідь на відзив (а.с.34-35 т.1). 2. 08.04.2020 року судом розглянуто клопотання представника відповідача про надання позовної заяви для відповідача та матеріалів справи, яке задоволено частково; розгляд справи відкладено; продовжено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, про що постановлено ухвалу (а.с.51-53). 4. 07.05.2020 року, 30.07.2020 року судовий розгляд відкладено через неприбуття відповідача (а.с.73, 109). 5. 11.06.2020 року розгляд справи відкладено; продовжено строк для подання відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, про що постановлено ухвалу (а.с.80-81). 6. 15.07.2020 року судовий розгляд у справі відкладено; визнано явку в судове засідання представника позивача та відповідача обов`язковою для надання особистих пояснень, про що постановлено ухвалу (а.с.90-91). 7. В судове засіданні, призначене на 24.09.2020 року сторони та їх представник не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності цих учасників справи та ухвалення судового рішення у судовому засіданні - немає, у зв`язку із чим, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності представника позивача, відповідача, представника відповідача. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, які регулюються ЦК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по кредитуванню, зареєстровано в реєстрі фінансових установ, відповідно до Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.6, 7). Також, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на сайті позивача заповнено заявку на отримання позики від ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.15-19). 19.11.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] як сторонами підписано електронний договір позики №304153 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.19-23). Згідно з умовами підписаного Договору, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальникові [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в п.1.5 цього Договору (п.1.1. Договору). Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2. Договору). Пунктом 1.3. Договору встановлено строк позики за вказаним Договором - тридцять днів (до 19.12.2017 року), позика має бути повернута згідно з Графіком розрахунків. Згідно з п.1.4. Договору, цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, та діє до повного виконання останнім своїх зобов`язань за Договором. Пунктом 1.5. Договору позики встановлено, що строк та проценти за користування позикою за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою за наступними умовами: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 (двадцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 цього Договору; 2 процента, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.3 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику, проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим Договором (п.2.2.2.2. Договору). У випадку прострочення сплати заборгованості за цим Договором позичальник зобов`язаний у повному обсязі сплатити проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою (п.2.2.2.4. Договору). Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим Договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.3.2. Договору). Відповідно до п.3.3. Договору позики, заборгованість за договором позики, що включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості позичальником, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок позикодавця у строк, встановлений договором позики та розподіляється у черговості, встановленій у п.3.4. Договору. Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.м.4.2. Договору). Вказаний договір підписаний електронним підписом з використання одноразового ідентифікатора. З Графіку розрахунків до Договору позики №304153 від 19.11.2017 року вбачається, що сукупну суму позики - 7700 грн. (5000 грн. - сума позики по договору, 2700 грн. - сума процентів, яка належить до сплати) слід сплатити до 19.12.2017 року (а.с.23 та на звороті). З довідки заборгованості від 28.01.2020 року вбачається, що позивач нарахував відповідачеві станом на 28.01.2020 року заборгованість в сумі 154090 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 72090 грн. - заборгованість за відсотками; 77000 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.24). Також, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» 18.05.2016 року укладено договір про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 (а.с.25-27), предметом якого є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по трансакціях, що ініціюються клієнтами-держателями електронних платіжних засобів з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів (для видачі кредитів або позик). Разом з тим, Договір позики №304153 від 19.11.2017 року не містить умов про перерахування суми позики на картковий рахунок відповідача [PERSON] ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Крім того, судом встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» від 27.10.2015 року не містять умов та порядку перерахування грошових коштів, наданих товариством у позику через будь-яку іншу фінансову компанію, в тому числі, на підставі укладених договорів про надання технічних можливостей товариству для проведення операцій, по яких банк-еквайер здійснює зарахування коштів, зокрема, через фінансову установу ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с.8-14). При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що позивачем до позову не додано жодного доказу на підтвердження перерахування ним чи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачеві технічну можливість для проведення операцій, на банківський рахунок, вказаний відповідачем, грошових коштів в сумі 5000 грн., тобто суми позики за Договором позики від 19.11.2017 року. Так, позивачем до позову не додано жодного фінансового документу, який би підтверджував факт перерахування на банківський рахунок відповідача суми позики, у відповідності до вимог п.1.4. Договору, яким встановлено умову, що цей Договір є укладеним лише з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником. З правового висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 28.08.2020 року у справі №922/2081/19 вбачається, що відповідно до абзацу 11 статті 1 і частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі. Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. До первинних документів бухгалтерського обліку … належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції… Фактом підтвердження господарської операції є первинні документи. Проте, позивачем не було надано до суду первинного документу, що підтверджував господарську операцію - перерахування суми позики на банківський рахунок позивача, а сам факт підписання сторонами електронного договору позики не свідчить про його укладення та про факт виконання позивачем своїх зобов`язань за вказаним договором про перерахування суми позики [PERSON] і про не виконання відповідачем умов договору про повернення позики. Таким чином, позивач не виконав вимоги п.п.1.1., 1.4. Договору позики, тобто, в порушення вказаних умов та вимог п.2.1.2.4. Договору, не виконав свої зобов`язання за цим Договором позики. Суд відхиляє як помилкові доводи позивача про те, що факт перерахування суми позики підтверджується повідомленням від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, оскільки вказане повідомлення взагалі не додано позивачем до позову, що вбачається із акту від 12.02.2020 року, складеного працівниками канцелярії Шаргородського районного суду на підставі Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, хоча і зазначено в п.8 додатку до позову. До того ж, зсилаючись на повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», позивач не зазначає в позові ні його номеру, ні дати перерахування за цим повідомленням коштів за договором позики на банківський рахунок відповідача, зокрема, позивач дослівно у позові вказує наступне: «Позивачем в порядку встановленому п.1.4. Договору позики, через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, зазначена в Договорі, що підтверджується повідомленням від року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року» (а.с.3, на звороті). З наведеного вбачається, що позивач сам не обізнаний про факт здійснення та дату здійснення перерахування ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» суми позики [PERSON] , а також не надав доказів про вказану обставину суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відтак, Договір позики від 19.11.2017 року між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог його п.1.4. та ч.ч.1, 2 ст.640, ст.1046 ЦК України не є укладеним, оскільки грошові кошти - сума позики за цим Договором не передана позивачем відповідачеві. Оскільки на підтвердження факту укладення договору позики, тобто факту передання позикодавцем визначеної суми позики позичальникові, позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів - документів, які посвідчують перерахування ТОВ «ВЕЛЛФІН» [PERSON] визначеної Договором позики від 19.11.2017 року суми позики в розмірі 5000 грн., то у відповідача не виникло зобов`язання за цим Договором щодо повернення суми, зазначеної в Договорі. Так, в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування і як наслідок рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Крім того, обґрунтування наявності обставин для задоволення позову повинні здійснюватися позивачем за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення з відповідача суми позики, заборгованості за відсотками та простроченими відсотками в загальній сумі 154090 грн., відповідно до довідки про заборгованість (а.с.24), є безпідставними, а отже, відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачем не порушені права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду з цим позовом. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо укладення правочинів, а саме - договору позики та його виконання сторонами, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. У статті 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, в тому числі, свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телефонограмах, якими обмінялися сторони… Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 3 ст.207 ЦК України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої саме до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Особливості регулювання відносин за договором позики встановлені статтями 1049 та 1050 ЦК України. Так, частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частинами 1, 2 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції статті Закону, яка діяла на час укладення спірного договору кредиту, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками… Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Пунктом 22 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст.5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа… Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Частиною 6 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із п.9 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», інформаційні електронні послуги - платні або безоплатні послуги щодо оброблення та зберігання інформації, що надаються дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем за індивідуальним запитом їх одержувача. Пунктом 12 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» за Договором позики №304153 від 19.11.2017 року є не обґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що Договір позики між позивачем та відповідачем, відповідно до вимог його п.1.4. та ч.ч.1, 2 ст.640, ст.1046 ЦК України є неукладеним, так як грошові кошти - сума позики за цим Договором не передана позивачем відповідачеві. Враховуючи, що на підтвердження факту укладення договору позики, тобто факту передання позикодавцем визначеної суми позики позичальникові, позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх, допустимих доказів - документів, які посвідчують перерахування [PERSON] ТОВ «ВЕЛЛФІН» чи ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», який надає останньому технічну можливість для проведення операцій, визначеної Договором позики від 19.11.2017 року суми позики в розмірі 5000 грн., то у відповідача не виникло зобов`язання за цим Договором щодо повернення суми, зазначеної в Договорі. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.11 постанови ПВСУ за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, у зв`язку з чим суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши ті докази, на які зсилаються сторони, суд не встановив факту порушення прав позивача відповідачем, тому позивач не вправі вимагати захисту заявлених у позові прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично не отриманої останнім суми позики. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2311,35 грн. (а.с.1). Враховуючи, що позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» не підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2311,35 грн.

Outcome: dismissed