Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) 27.04.2015 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 20.12.2011р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ 2108» була скоєна ДТП. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2121», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], відповідальність якого застрахована полісом №ВЕ/5579534 в ТДВ «МСК». Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2012 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 12836,34 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідач на дату ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 16.03.2012 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. В зв'язку з настанням події, МТСБУ здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 10696,95 грн., виходячи з наступного розрахунку: 12836,34 грн. (розмір відшкодування) - 2139,39 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 755,40 грн. Листами МТСБУ зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була. Представник позивача МТСБУ адвокат Чишинська А.В. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та у разі неприбуття в судове засідання відповідача - ухвалити заочне рішення. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], 20.12.2011р., близько 15 год. 10 хв. керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Муранова в м. Харкові невірно обрав швидкість руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2112, реєстраційний номер [NUMBER]. Як убачається з мотивувальної частини постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.02.2012р., суддею під час розгляду справи було встановлено вину [PERSON] у скоєнні ДТП, яке мало місце 20.12.2011р., проте провадження у справі було закрито у зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 4 п. 4 постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Таким чином, судом встановлено, що 20.12.2011р. дійсно мала ДТП, яка сталася з вини відповідача. Власником автомобіля ВАЗ 21121, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] На момент настання ДТП відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ «МСК» відповідно до поліса №ВЕ/5579534. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб «ВАЗ 21121», відповідно до висновку експерта №28 від 16.03.2012 року складає 12836,34 грн. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 16.03.2012 року [PERSON], в порядку п. 35.1 ст. 35 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав заяву до МТСБУ з метою отримання грошового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення №2527, 29 травня 2012 року в рахунок відшкодування матеріальної шкоди МТСБУ було перераховано [PERSON] 10696,95 грн. (12836,34 грн. (розмір відшкодування) - 2139,39 грн. (20% ПДВ). МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 755,40 грн. Таким чином, загальна сума понесених МТСБУ витрат складає 11452,35 грн. Листами МТСБУ зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, однак дані вимоги були проігноровані відповідачем. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 зазначеного Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, оскільки позивачем було сплачено на користь третьої особи витрати щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП, спричиненої особою, відповідальність якої не була застрахована, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved