Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся з позовом про відшкодування шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності і в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив службу дільничним сектору превенції Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області та наказом № 413 0\\с від 31.08.2017 року був звільнений зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції». З початку листопада 2018 року відносно нього старшим оперуповноваженим Донецького управління ДВБ Національної поліції України Романовим В.А. почали проводитись оперативно-розшукові заходи, щодо притягнення його до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-6 КУпАП на предмет порушення ним вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Про такий факт йому було відомо безпосередньо з дзвінків [PERSON] на його телефон, що призвело до того, що він став нервувати та постійно переживати з цього приводу, оскільки не відчував своєї провини у порушенні закону, але його бувшим колегам стало відомо про такі наміри, що призвело до істотних порушень у його житті і до нього приклеївся ярлик «корупціонер», від нього відвернулись всі його друзі, ця інформація зашкодила його авторитетові. Його душевні страждання посилились коли 22 січня 2019 року оперуповноважений управління ДВБ Національної поліції [PERSON] викликав його до себе у відділення та почав опитувати на предмет притягнення до адміністративної відповідальності, що дане виконання ним вимог ст. 45 ч. 2 Закону України «Про запобігання корупції» та він розуміючи, що його намагаються незаконно притягнути до адміністративної відповідальності зі звинуваченням у корупційному діянні, він відмовився давати покази з цього приводу, скориставшись своїм конституційним правом передбаченим ст. 63 Конституції України. 26.02.2019 року в порушення вимог адміністративного законодавства України, грубо порушуючи його права, свободу та законні інтереси, поліцейський Департаменту внутрішньої безпеки Донецького управління ГУ НП в Донецькій області [PERSON]. склав відносно нього протокол № 1201905960-6 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та після закінчення судового розгляду справи у Красноармійському міськрайонному суді Донецької області, вдерся в залу судового засідання, з намаганням ознайомити його з зазначеним протоколом та не зважаючи на його клопотання про те, що він має право на захист і бажає мати захисника, не звертаючи увагу на його законне клопотання, [PERSON] в адміністративному протоколі сфальсифікувавши фактичні обставини вказав, що він відмовився від підпису протоколу, про що зробив запис у протоколі і після чого 26.02.2019 року направив матеріали адміністративної справи та протокол № 1201905950-6 до Димитровського міського суду Донецької області для розгляду по суті. 27 березня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області прийняв до розгляду адміністративну справу стосовно нього за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. На розгляд адміністративної справи суддя Димитровського міського суду Донецької області Рибкін О.А. витратив 6 судових засідань та 11 квітня 2019 року виніс постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні нього за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова Димитровського міського суду Донецької області набрала законної сили 23.04.2019 року та 15.05.2019 року була йому видана. Таким чином, протягом з листопада 2018 року по 23.04.2019 року, поки постанова суду не набрала законної сили, він знаходився в стані негативного впливу обставин від яких морально страждав і йому було заподіяно моральну шкоду, від чого він не міг ні працювати, тобто влаштуватись на роботу, бо усім було відомо, що його притягають до відповідальності за корупційне правопорушення, ні нормально жити, і всі ці негативні явища мали місце досить великий термін. Поки постанова суду про закриття адміністративної справи не набула законної сили, він знаходився у стані негативного впливу обставин від яких морально страждав і цими факторами йому заподіювалась моральна шкода. Неможливість через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками корупційного діяння влаштуватись на роботу з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно, з перенесенням моральними стражданнями підлягає компенсації, а розмір такої компенсації складається з коштів, мінімальної зарплати за місяць, яка була передбачена на той момент у державі, так сума моральної компенсації становить 24138,00 гривень, які просить суд стягнути. При захисті своїх прав він скористався правом на правову допомогу. Згідно квитанції № 4/04 від 15.11.2019 року він оплатив за правову допомогу адвокатові Шикало В.М. 4000 гривень за виконану роботу. Разом з цим, до цивільного позову додається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, вартість яких складається з процесуальних витрат за актом виконаних робіт адвоката у сумі 4000 гривень та вартості витрат пов`язаних з розглядом позову у суді, де планується заслухати позов орієнтовно за 4 судових засідання, де вартість роботи адвоката буде коштувати 3872 гривень, з розрахунку 50% вартості години роботи адвоката від мінімального прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», яка дорівнює 968 гривень. Просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 32010.00 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області суду наданий відзив на позовну заяву, у якому він заперечував щодо задоволення у повному обсязі позовних вимог, зазначивши, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не вчиняло будь-яких дій щодо позивача, не приймало будь-яких рішень по відношенню до конституційних прав позивача, отже не вчиняло дій, що мали наслідком порушення прав позивача. До того ж, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області навіть не є розпорядником єдиного казначейського рахунку Державного бюджету щодо відшкодування шкоди на державному рівні. Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є юридичною особою публічного права, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, здійснює свою діяльність відповідно до покладених Бюджетним кодексом України повноважень та не повинно нести відповідальність за діяльність інших органів державної влади. Крім того, постановою Димитровського міського суду Донецької області від 11.04.2019 року по справі № 226/595/19 провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 172-6 ч. 1 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, тобто відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію органу, який він представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Третьою особою 2 Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України було надано заперечення на позовну заяву, у якому він заперечував щодо задоволення у повному обсязі позовних вимог, зазначивши, що працівниками Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України було складено протокол № 1201905960-6 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, який в подальшому було направлено до Димитровського міського суду Донецької області. Постановою Димитровського міського суду Донецької області у справі № 226/595/19 від 11 квітня 2019 року вирішено провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладання штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативну розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема: закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладання штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Відповідно до положень статті 255 КУпАП визначено коло осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, так у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються суддями районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи: органів внутрішніх справ (Національної поліції). Як вбачається з постанови судді Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року у справі № 226/595/19, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача було визнано недопустимим доказом оскільки: був складений всупереч нормам закону з порушенням строку його складання (перевищує встановлений законом строк у 24 години з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, для складання протоколу про адміністративне правопорушення); при складанні протоколу не було роз`яснено [PERSON] його права та обов`язки , передбачені ст. 268 КУпАП; при ознайомленні з протоколом про адміністративне правопорушення було порушено право [PERSON] на викладення пояснень безпосередньо в протоколі про адміністративне правопорушення. Провадження в адміністративній справі № 226/595/19, згідно постанови Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року, закрите на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладання штрафу відносно [PERSON] не було застосовано. Не погоджуються з твердженням позивача щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення ні за своєю природою, ні змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть підлягати задоволенню. Згідно з вимогами Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковим є з`ясування та підтвердження при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди таких обставин: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем ці обставини не підтвердженні. Саме тому позовні вимоги більше схожі на майнову претензію до Держави. Також на даний час відсутнє будь-яке рішення суду щодо визнання дій ДВБ НПУ неправомірними, а це є однією з вимог при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди. Позивачем суду надано відповідь на відзив, у якому він зазначив, що відповідно до висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 відповідачем є держава, яка бере участь в ній через Головне управління Державної казначейської служби у Донецькій області. З таких правових підстав управління Державної казначейської служби у Донецькій області у цій справі є відповідачем, оскільки держава розраховується за шкоду, яку завдають посадові особи органів влади держави з окремого рахунку державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів на користь особи, якій спричинено матеріальну та моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 26.11.2019 року ухвалою судді відкрите провадження у цій справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні. 17.12.2020 року підготовче провадження у справі закрите і призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 09.30 год. 08.01.2020 року. Судові засідання у справі відбулись 08.01.2020, 29.01.2020, 03.02.2020, 21.02.2020, 02.03.2020. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 413 о/с від 31 серпня 2017 року [PERSON] звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (арк.спр.11). Постановою судді Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення. У постанові судді визначено, що стосовно [PERSON] складений адміністративний протокол в якому зазначено, що [PERSON] проходив службу в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області та наказом № 413 о/с від 31.08.2017 його було звільнено зі служби в поліції. Частиною другою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функції держави або місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженою на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК до 1 квітня. Але, [PERSON] лише 06.04.2018 о 12 год. 12 хв., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , несвоєчасно, без поважних причин, подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, чим порушив вимоги фінансового контролю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою для закриття провадження в адміністративному матеріалі стало порушення вимог частини другої статті 254, статей 256, 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Постанова суду набрала чинність 23 квітня 2019 року (арк.спр.21-25). V. Оцінка суду. Дослідивши надані суду докази та вислухавши учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є складення відносно позивача адміністративного протоколу і подальше адміністративне провадження, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтями 2, 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду №266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду в справі №569/1799/16-ц від 10 жовтня 2019 року. На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач посилався на такі обставини. Поліцейський Департаменту внутрішньої безпеки Донецького управління ГУ НП в Донецькій області [PERSON] . склав відносно нього протокол № 1201905960-6 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією та після закінчення судового розгляду справи у Красноармійському міськрайонному суді Донецької області, вдерся в залу судового засідання, з намаганням ознайомити його з зазначеним протоколом та не зважаючи на його клопотання про те, що він має право на захист і бажає мати захисника, не звертаючи увагу на його законне клопотання, [PERSON] в адміністративному протоколі сфальсифікувавши фактичні обставини вказав, що він відмовився від підпису протоколу, про що зробив запис у протоколі і після чого 26.02.2019 року направив матеріали адміністративної справи та протокол № 1201905950-6 до Димитровського міського суду Донецької області для розгляду по суті. 27 березня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області прийняв до розгляду адміністративну справу стосовно нього за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. На розгляд адміністративної справи суддя Димитровського міського суду Донецької області Рибкін О.А. витратив 6 судових засідань та 11 квітня 2019 року виніс постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні нього за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Протягом часу адміністративного провадження він не міг знайти роботу і пов`язує це з адміністративним процесом, оскільки ніхто не хотів брати на роботу особу, яка притягається до відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією. Від нього відвернулись особи, з якими він товаришував через притягнення його до відповідальності, а саме: [PERSON] і [PERSON] . Його авторитет серед членів його родини значно впав після складання на нього адміністративного протоколу. При розгляді цієї справи по суті, суд враховує, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почутті образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, зазначених у позовній заяві. При цьому суд не приймає до уваги, як недоведені, твердження позивача, що саме через притягнення його до адміністративної відповідальності він не міг працевлаштуватись, оскільки тривалий час до ініціювання адміністративного провадження, а також після його закінчення, позивач не працював/не працює, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між цими подіями. Також позивачем не доведено твердження, що особи, з якими він раніше спілкувався, припинили з ним відносини саме з підстав притягнення його до адміністративної відповідальності. На підтвердження цих доводів будь-яких доказів суду не подано. При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось з 22 січня 2019 року (дата відібрання пояснень) до 23 квітня 2019 року (дата набрання чинності постановою судді від 11 квітня 2019 року), тобто три місяці, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, а тому вважає, що на користь відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Щодо твердження відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, що цей орган не є належним відповідачем у цій справі, суд вважає необхідним зазначити таке. Законодавством не передбачено відповідальності безпосередньо посадової особи державного органу або органу місцевого самоврядування за спричинення шкоди при виконанні службових обов`язків перед особою, якій цієї шкоди завдано. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Це підтверджується також положеннями частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, відшкодовується державою. Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України держава може бути стороною у цивільній справі. Проте, незважаючи на те, що держава визнається самостійним учасником цивільного процесу, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). Це відображено також у частині четвертій статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 18 грудня 2019 року № 390-IX) де зазначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції. Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення). Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (абзац 3 пункту 4 Положення). Такі ж повноваження має і Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, що передбачено абзацом 4 пункту 4 Положення про Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, розміщеного на офіційному веб-сайті Головного управління за посиланням: https://don.treasury.gov.ua/ua/pro-golovne-upravlinnya/polozhennya-pro-golovne-upravlinnya. У цьому ж Положенні зазначено, що Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України є її територіальним органом. Незважаючи на те, що є вже усталеною у правозастосовній діяльності практика по застосуванню спеціальної правової конструкції «держава в особі відповідного органу державної влади», за відсутності прямої процесуальної норми, яка б визначала як обов`язок звернення до суду саме в такий процесуальний спосіб, суд не може позбавити позивача права на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, через відсутність зазначення ним у позові відповідачем держави Україна. Позивач визначив відповідачем орган державної влади - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області, який є територіальним органом Державної казначейської служби України. І перший, і другий органи мають повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Будь-який інший орган таких повноважень не має. За таких обставин Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області є належним відповідачем. Більш того, у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом частин з першої по шосту статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правову допомогу по цій справі склали 4000 грн, що підтверджується Договором про надання правничої допомоги від 15 листопада 2019 року, ордером серії АА № 050802 від 15.11.2019, Актом виконаних робіт від 22.11.2019 згідно якого було витрачено 4 год. робочого часу та підлягає сплаті 4000 грн, квитанцією до прибуткового касового ордера № 4/04 від 15.11.2019 (арк.спр.12-16). Оскільки представник відповідача будь-яких клопотань по зменшенню витрат на правничу допомогу не заявляла, даних щодо необґрунтованості понесених витрат суду не подавала,

Outcome: partial