Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Комунальний заклад «Криничанська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради звернувся до суду з заявою про госпіталізацію до обласного комунального закладу «Протитуберкульозній диспансер м.Дніпродзержинська» [PERSON], який зареєстрований по [ADDRESS], туберкульоз легенів у якого вперше виявлено у 2014 році в Комунальному закладі «Криничанській центральній районній лікарні» Дніпропетровської обласної ради. На даний час хворий ухиляється від лікування і не бажає лікуватися, агресивно поводиться з медичними працівниками, тобто в добровільному порядку бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу, хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути вкрай небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму хворий не дотримується. Представник Комунального закладу «Криничанської центральної районної лікарні» Дніпропетровської обласної ради, звернувся до суду з заявою, в якій вказав, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглянути за його відсутності. Дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до висновку № 78 ЛКК КЗ «Криничанської ЦРЛ» ДОР від 03 липня 2015 року [PERSON] має основний діагноз туберкульоз легень. У зв'язку з чим він потребує примусового лікування. Крім того наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON] підтверджується випискою із медичного амбулаторного хворого ТБ 09, виданою КЗ «Криничанська ЦРБ» ДОР. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Згідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикацію, підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обов'язкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, а також враховуючи той факт, що він ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, суд прийшов до висновку про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування до обласного комунального закладу «Протитуберкульозного диспансера м.Дніпродзержинська» і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до п. 7 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього кодексу. Відповідно ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved