Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

КП «Житсервіс-2» звернулось до суду із вказаним позовом (з урахуванням уточнення) до [PERSON] посилаючись на те, що будинок № 22 по вул. Щусева в м. Ізмаїлі, в якому проживає відповідач, знаходиться на обслуговуванні у позивача з вивезення побутових відходів та на підставі договору про надання послуг з вивезення побутових відходів КП «Житсервіс-2» надаються житлово-комунальні послуги з вивезення побутових відходів. Пунктом 1 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів передбачено, що споживач зобовязується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбаченим цим договором. Між КП «Житсервіс-2» та боржником [PERSON] існують двосторонні зобовязальні правовідносини з вивезення побутових відходів, які ґрунтуються на договорі про вивезення побутових відходів, законах, рішеннях Ізмаїльської міської ради, інших нормативно-правових актах, а також на фактичному користуванні боржником житлово-комунальними послугами. В порушення ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач користується послугами КП «Житсервіс-2» з вивезення твердих побутових відходів, але своєчасно не сплачує за надані послуги, в результаті чого за ним виникла заборгованість в розмірі 581,92 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів в розмірі 581,92 грн. і витрати на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що договір від 17.11.2012 року про надання послуг за вивезення побутових відходів однією особою [PERSON] з відповідачем не укладала та зазначені послуги їй фактично не надавалися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності №639 від 02.07.2008 року, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №131 від 31.01.2014 року. Згідно пояснень відповідача, що не заперечується представником позивача, вказана квартира знаходиться в приватному не багатоповерховому будинку з приватним закритим подвірям. Без укладення відповідного договору, послуги на обслуговування вказаної території не здійснюються. Вказані обставини визнаються сторонами. В підтвердження позовних вимог позивачем надано договір між КП «Житсервіс-2» та [PERSON] від 17.11.2012 року про надання послуг з вивезення побутових відходів. Факт підписання вказаного договору заперечувався відповідачем. Ухвалою суду від 17.12.2015 року по справі призначена судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлене питання: чи виконаний підпис на договорі, укладеному між КП «Житсервіс-2» та [PERSON], від 17.11.2012 року про надання послуг за вивезення побутових відходів [PERSON] чи іншою особою? На запит експерта від 06.01.2016 року за № 540П щодо надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, а саме: оригіналу договору; вільних зразків підписів [PERSON]; експериментальних зразків підписів [PERSON], в судовому засіданні 27.01.2016 року представник позивача пояснив, що оригіналу договору від 17.11.2012 року, укладеного між КП «Житсервіс-2» та [PERSON] про надання послуг за вивезення побутових відходів у них не має. Згідно повідомлення судового експерта Одеського НДЕКЦ МВС України від 08.02.2016 року за № 540П, у звязку з ненаданням позивачем оригіналу досліджуваного договору неможливо проведення експертизи. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. №45 (далі Правил), власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов'язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно п. 13 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 р. № 1070, плата за надані послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору і тарифів, що формуються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 р. № 1010. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.3 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зважаючи на викладене вище, з огляду на те, що в ході розгляду справи позивач ухилився від виконання експертизи, суд вважає встановленим фактом того, що підпис на договорі від 17.11.2012 року про надання послуг з вивезення побутових відходів виконаний не [PERSON], а отже належних доказів укладення між сторонами договору про надання послуг з вивезення побутових відходів суду не надано. Будь-яких доказів надання вказаних вище послуг з вивезення побутових відходів відповідачу з боку позивача суду також не надано, незважаючи на відповідні вимоги суду. Враховуючи викладене, позивачем не виконано покладені на нього обовязки щодо доведення правомірності та підставності заявлених позовних вимог, а саме: не доведено факту укладення з відповідачем договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, факту надання вказаних послуг фактично та відповідно факту наявності заборгованості щодо оплати послуг з вивезення побутових відходів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову КП «Житсервіс-2» до [PERSON] у звязку із необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed