Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі - позивач, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 17 141,72 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» зазначає, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2020 року. Вказаний будинок перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Відповідач користується комунальними послугами, отримує у повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які надає позивач, проте протягом 36 місяців, а саме з 01.02.2016 року по 31.12.2020 року не здійснює оплату за отримані комунальні послуги, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 17 141,72 грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 17 141,72 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також 2 270 грн. судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.04.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року розгляд справи відкладено на 13.05.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року розгляд справи відкладено на 08.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року розгляд справи відкладено на 08.09.2021 року. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, ухвалу суду та судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На виконання вимог ст. 187 ЦПК України суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за указаною адресою». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав. Статтею 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2019 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2020 року. Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об`єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс Комунального підприємства Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва». Згідно з п.п. 15, 16 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва» Комунальне підприємство Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації; Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло», Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик»; Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерська брама», Комунальному підприємству по утриманню та експлуатації житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» передати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014 року. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є балансоутримувачем будинків комунальної власності у Печерському районі м. Києва та є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок [ADDRESS] ; є виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до Закону України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який втратив чинність на підставі Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIII, до 10.06.2018 року тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховувалися виконавцями цих послуг по кожному будинку окремо та встановлювалися органом місцевого самоврядування. У місті Києві тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлювалися, зокрема, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 року № 442; з 01.07.2017 року - розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 року № 668 (розпорядження втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.07.2019 року № 1317). Із введенням в дію з 10.06.2018 року Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» суттєво змінено систему взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг та визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг і такої послуги, як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін і не підлягає державному регулюванню. Таким чином, з 10.06.2018 року виконавчий орган КМР (Київська міська державна адміністрація) позбавлений повноваження щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Разом з тим, згідно з пунктом 3 розділу VI Закону раніше укладені договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зберігають чинність до дати набрання чинності договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 10 ЖК УРСР, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 24 ЖК УРСР, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. За положеннями ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не сплачує в установленому законом порядку кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого, згідно з розрахунком боргу, долученим позивачем до позовної заяви, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.02.2016 року по 31.12.2020 року в розмірі 17 141,72 грн. Відповідач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження оплати житлово-комунальних послуг у визначеному чинним законодавством розмірі. Разом з тим, як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2020 року, долученої позивачем до позовної заяви, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2019 року. Також, 13.09.2019 року зареєстровано обтяження вказаної квартири - заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 13.09.2019 року, іпотекодержателем за яким є Кредитна спілка «Зараз», а іпотекодавцем - [PERSON] . З огляду на зазначене, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] лише з 13.09.2019 року на підставі договору купівлі-продажу квартири. З отриманої на запит суду інформації відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (витяг № 14278529 від 19.02.2021 року) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] станом на 19.02.2021 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Водночас, позивач надав розрахунок боргу відповідача як мешканця квартири [ADDRESS] за період з 01.02.2016 року по 31.12.2020 року в розмірі 17 141,72 грн. Таким чином, позивач не надав належних та достовірних доказів того, що відповідач був власником або наймачем зазначеної квартири з 01.02.2016 року по 13.09.2019 року, а відтак відсутні підстави стверджувати, що відповідач був споживачем відповідних житлово-комунальних послуг та фактично користувався ними у цей період. За таких обставин, вказана у розрахунку позивача заборгованість за період з грудня 2017 року по 13.09.2019 року є необґрунтованою та стягненню з відповідача не підлягає. Крім того, заборгованість у розмірі 4 804,63 грн. взагалі визначена як початкове сальдо без обґрунтованого розрахунку цієї суми. Вбачається також, що вказана заборгованість визначена позивачем за період, який передував періоду заборгованості з обґрунтованим розрахунком з грудня 2017 року. Тобто, вказана позивачем у розрахунку заборгованість у розмірі 4 804,63 грн. також є необґрунтованою та стягненню з відповідача не підлягає. Оскільки відповідач одержує житлово-комунальні послуги, проте не сплачує за них у встановленому законом порядку, з відповідача як власника квартири [ADDRESS] підлягає стягненню на користь позивача 4 799 грн. 75 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 13.09.2019 року по 30.11.2020 року. З огляду на необґрунтованість позовних вимог про стягнення з позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 01.02.2016 року по 13.09.2019 року, суд вважає, що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 322675 від 19.01.2021 року та № 322678 від 07.08.2020 року, які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial