Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2015р. о 18:00год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Тоуоtа», д.н.з. [NUMBER] , в межах с. Мамаївці по вул.Шевченка, 191, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останный отримав тілесні ушкодження, а транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/1496/16-к від 29.12.2016р. відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 К України. На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Потерпіла особа повідомила МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала усі необхідні документи, передбачені статтею 35 Закону України № 1961-IV, зокрема Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентовану виплату потерпілій особі. На момент настання ДТП 05.12.2015р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1378грн. Такий розмір відшкодування за заподіяну шкоду по І групі інвалідності склав 1 378,00грн. * 36 = 49608,00грн. З підстав, передбачених ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.21, 26, 35, 36, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача [PERSON] в порядку регресу сплачену потерпілому суму відшкодування у розмірі 49 608 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.05.2017р. у цивільній справі № 718/1725/16-ц стягнуто з нього на користь [PERSON] 2320,32грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 6962грн. витрат у зв`язку із втратою працездатності за період з 05.12.2015р. до 30.05.2016р., 50 000грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13.06.2017р. рішення Кіцманського районного суду 04.05.2017р. змінено, стягнуто з нього на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1275,84 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень та виконавчий лист перебуває на виконанні в Кіцманському ВДВС. Посилаючись на ст.ст.11, 16, 1166, 1187 ЦК України, зазначав, що не зобов`язаний сплачувати кошти позивачу, оскільки спричинену матеріальну, моральну шкоду та шкоду по втраті працездатності потерпілому [PERSON] він сплачує на підставі рішення суду, а подвійне стягнення з нього матеріальної шкоди є свавільним та недопустимим. Також, відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказував, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та, посилаючись на ст.ст.251, 253, 256, 257, 261, 267 ЦК України, постанову ВСУ від 01.07.2015р. у справі № 6-178цс15, просив відмовити у позові. У відповіді на відзив представник позивача Бутенко М.О. вказувала, що потерпілий [PERSON] отримав відшкодування саме за п.26.2 ст.26 Закону України № 1961-1V, у зв`язку зі стійкою втратою працездатності та встановлення І групи інвалідності, та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на момент ДТП 05.12.2016р. В судовому засіданні представник позивача Бутенко М.О. підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, з наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив підстав, вказуючи також, що трирічний строк позовної давності з моменти проведення виплати потерпілому не минув. Відповідач [PERSON] позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та з підстав пропуску строків позовної давності. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.12.2015р. о 18:00год. в с.Мамаївці, вул.Шевченка, 191, Кіцманського району, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача [PERSON] , який, керуючи транспортним засобом «Тоуоtа», д.н.з. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, а транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2016р. у справі № 718/1496/16-к відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 К України. На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Потерпілий [PERSON] повідомив МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та подав Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 238529 від 30.05.2016р. [PERSON] встановлено І групу інвалідності. Позивач МТСБУ визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентовану виплату потерпілому [PERSON] , якому встановлено І групу інвалідності, у розмірі 49608,00 гривень. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі собою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачаться з преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від тип транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України або поліса (сертифіката) обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ укладено угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортни засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власникі наземних транспортних засобів. Відповідно до підп.а п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонд захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.26.2 ст.26 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 1 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право і отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закон повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України. Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що завдала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні. Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться. Регрес або право зворотної вимоги є завжди у особи яка відшкодувала потерпілому шкоду за винуватця ДТП (ВСУ від 16.11.2016р. № 6-2188цс16). Оскільки на час скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2016р. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регрес ним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Основне зобов`язання виконане позивачем МТСБУ 19.09.2017р., що підтверджується копією платіжного доручення № 1259696 від 19.09.2017р., до суду МТСБУ звернулось 15.05.2020р., тобто у межах трирічного строку, встановленого частиною шостою статті 261 ЦК України. Ураховуючи зазначене та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 1191 ЦК України та відповідно частини шостої статті 261 ЦК України, а отже про наявність підстав для задоволення позову. З відповідача, який є інвалідом II групи, судовий збір не стягується навіть у разі, якщо рішення ухвалено не на його користь. Такий правовий висновок зробив ВСУ в постанові № 703/686/15-ц. Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 647574 від 12.03.2020р. [PERSON] є інвалідом II групи. На підставі викладеного, ст.ст. 261, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.21, 26, 35, 36, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved