Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування будинком. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що її на праві приватної власності належить 1/2 будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. У вказаній частині зареєстровані, але не проживають з 2015 року відповідачі, які є онуками позивача. Відповідачі відзиву на позов не надали. Треті особи заперечень чи пояснень щодо суті спору не надали. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження, підготовче засідання призначено на 23.03.2021 року. Ухвалою суду від 23.03.2021 року підготовче засідання у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 08.04.2021 року. Відповідачі у судові засідання не з`явились, клопотань чи заяв з цього приводу суду не надали. Позивача у судове засідання, призначене на 08.04.2021 року не з`явився, подав відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач є власником 1/2 будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Іншими співвласниками будинку є треті особи, які володіють по 1/4 частині. Відповідачі у справі не є власниками будинку. Згідно із актом від 19.02.2021 року відповідачі у зазначеному будинку не проживають з 2015 року. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. За змістом статті 405 ЦК України лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Частиною другою названої статті визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі тривалий час фактично не проживають у будинку позивача Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved