Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Криворізька виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 80(далі КВК № 80) звернулася до суду 29 березня 2016 року з позовом, вказавши, що 04 травня 2007 року наказом № 27 начальника КВК № 80 було прийнято на роботу [PERSON] (після одруження [PERSON]) Н.А. спеціалістом з питань кадрової роботи та державної служби групи по роботі з особовим складом. З метою виконання вимог Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до наказу начальника КВК № 80 від 28 грудня 2011 року № 511 для ведення військового обліку військовозобовязаних в установі призначено відповідальною [PERSON] з 01 січня 2012 року. На підставі того ж наказу було встановлено доплату за ведення обліку військовозобовязаних і бронювання з розрахунку 50% від окладу спеціаліста на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 року № 377. З 01 січня 2013 року доплату встановлено згідно наказу по установі від 14 грудня 2012 р. № 464 у розмірі 50% від окладу. З 01 січня 2014 року доплату встановлено згідно наказу по установі від 24 грудня 2013 № 428 у розмірі 50% від окладу. Наказом по установі від 24 червня 2014р. № 44о/с [PERSON] встановлено доплату за ведення обліку військовозобовязаних і бронювання у розмірі 30%, з 01.06.2014р. З 19.11.2015 року в КВК № 80 на підставі направлення Державної пенітенціарної служби України від 13.11.2015 проводився внутрішній аудит стану фінансово-господарської діяльності за період з 01.05.2012 рік по 31.10.2015 рік. Внутрішнім аудитом встановлено зайву виплату доплати до посадового окладу відповідачці за період з 01.05.2012 рік по 31.10.2015 року в сумі 9022,07 грн., в результаті безпідставної виплати доплати за ведення військового обліку військовозобовязаних і призовників та бронювання військовозобовязаних (далі - військовий облік), що є порушенням п. 2, п. З постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Внаслідок зайвого нарахування доплаті посадового окладу зайво проведено нарахування та перерахування податків та зборів державних цільових фондів на загальну суму 2 324,84 грн. Перевіркою встановлено, що проведення видатків з оплати праці на здійснення доплати за ведення військового обліку суперечить вимогам Постанови № 268 і здійснюються безпідставно. Тобто за період з 01.05.2012р. по 31.10.2015р. [PERSON]спеціалісту з питань кадрової роботи та державної служби групи по роботі з особовим складомКВК № 80 було безпідставно нараховано доплату за ведення військового обліку всумі 11346,91 грн., а після нарахування та перерахування податків та зборів до державногоцільових фондів на загальну суму 2324.84 грн. було виплачено 9022,07 грн. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] сплачені кошти в сумі 9022,07 грн., які виплачені внаслідок помилкового нарахування доплати за ведення військового обліку військовозобовязаних і призовників та бронювання військовозобовязаних. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на вимогах наполягала з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час слухання була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 27 о/с начальника КВК № 80 від 04 травня 2007 року було прийнято на роботу [PERSON] спеціалістом з питань кадрової роботи та державної служби групи по роботі з особовим складом (а.с. 4 копія витягу з наказу). Відповідно до наказу начальника КВК № 80 від 28 грудня 2011 року № 511 о/с для ведення військового обліку військовозобовязаних в установі призначено відповідальною [PERSON] з 01 січня 2012 року. Встановлено доплату за ведення обліку військовозобовязаних і бронювання з розрахунку 50% від окладу спеціаліста на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 року № 377 (а.с. 6-8 копії витягів з наказу). Наказом по установі від 24 червня 2014р. № 44о/с [PERSON] встановлено доплату за ведення обліку військовозобовязаних і бронювання у розмірі 30% з 01 червня 2014р. (а.с. 9 копія витягу з наказу). Наказом від 04 вересня 2015 р. № 71 о/с внесено зміни в облікові документи: змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] в звязку з одруженням (а.с. 10 копія витягу з наказу). Як вбачається з аудиторського звіту фінансово-господарської діяльності КВК № 80 за період з 01 травня 2012 р. по 31 жовтня 2015 р., перевіркою правильності нарахування і виплати заробітної плати державним службовцям установи встановлена безпідставна її виплата на загальну суму 15465,84 грн. (в тому числі зайво спрямовано до цільових державних фондів 6443,77 грн.). Так, протягом періоду, що підлягав аудиту, на підставі відповідних наказів начальника установи державному службовцю спеціалісту з кадрової роботи та державної служби [PERSON] встановлена доплата за ведення обліку військовозобовязаних і бронювання з розрахунку 50% від окладу, що не відповідало вимогам Постанови КМУ від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». А саме постановою КМУ № 268 визначені умови оплати праці для держслужбовців і вищевказана доплата не передбачена, що і призвело до переплати (а.с. 49-53 копія витягу). Позивач просить стягнути з відповідача кошти на підставі статті 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. З огляду на те, що судом не встановлено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих грошових коштів, які є доплатою за ведення військового обліку військовозобовязаних і призовників та бронювання військовозобовязаних, а також наявності рахункової помилки, що підтверджується аудиторським звітом, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення статті 1215 ЦК України та відмовити в стягненні коштів з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України № 6-91цс14від 2 липня 2014 року яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всі судів України.

Outcome: dismissed