Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 29 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалося. На даний час вони не ведуть спільне господарство та спільно не проживають. Тому шлюб існує виключно формально та його збереження є неможливими. З цих підстав [PERSON] просить розірвати шлюб. В травні 2019 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтувала тим, що за час перебування у шлюбі нею та [PERSON] була придбана квартира загальною площею 63 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тому [PERSON] також просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.14). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків (а.с.119-120). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.153). ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки була придбана не за сімейні кошти, а за кошти, які належали йому особисто від продажу власної квартири [ADDRESS] , яка була набута у власність до укладення шлюбу. Весь час відповідач особисто займався матеріальним забезпеченням дружини та сина. Постійно працював, в тому числі за кордоном, та отримував значні доходи. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.7). Від цього шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с.8). 19 лютого 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 63 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., яка розташовується за адресою: [ADDRESS] , згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року року індексний номер 53648099 (а.с.29). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» та гл.11 «Припинення шлюбу» СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. б. норми матеріального права щодо поділу майна. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 та п.24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. в. норми процесуального права. Відповідно до положення ч.ч.1-2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положенням ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Встановлено, що сторони по справі не можуть жити однією сім`єю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. б. щодо позовних вимог про поділ майна подружжя. Встановлено, що квартира, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON] на підставі договору №Н-4/25 про участь у фоні фінансування будівництва виду А від 16 лютого 2016 року. Вартість вказаної квартири становила 945000 гривень, що підтверджується довідкою про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування (а.с.49) та актом приймання-передачі квартири №25 від 19 лютого 2016 року (а.с.57). З доводів відповідача встановлено, що грошові кошти у розмірі 945000 гривень, які були внесені на проектування, будівництво та введення в експлуатацію квартири [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, а тому спірна квартира не підлягає поділу між сторонами по справі. Так, судом встановлено, що 19 лютого 2016 року [PERSON] відчужив належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , на користь [PERSON] за ціною у розмірі 98053 гривні. Вказана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Іванковою І.О., зареєстрованого в реєстрі за №164 (а.с.46-47). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила те, що вона підписувала розписку від 17 лютого 2016 року. Однак деталі цієї розписки вона вже не пам`ятає. Свідок вказала, що вона була присутньою під час передачі грошових коштів. Учасників цієї розписки свідок не пам`ятає. Додатково свідок вказала на те, що якщо вона підписала цю розписку, то обставини, посвідчені цією розпискою є правильними. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою відповідача. Тому свідку відомо про обставини придбання спірної квартири. Дану квартиру допомагали придбати як батьки відповідача, так і свідок особисто. Позивач жодної копійки на придбання квартири не вклала. Позивач працювала медичною сестрою, а відповідач як до шлюбу, так і в період шлюбу працював поваром на судні. Свідок повідомила, що вона 20 років керує будівельною компанією, а тому мала вільні грошові кошти, які позичила брату. Особисто свідок передала відповідачу 20000 доларів США. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював на фірмі водієм. За вказівкою директора [PERSON] свідок поїхав до м. Васильків і забрав звідти подружню пару: чоловіка, жінку та дитину. Цим чоловіком був брат директора, відповідач по справі. Зі слів директора свідку відомо, що брат директора мав при собі грошову суму, так як продав квартиру в м. Васильків, а тому його потрібно було відвезти до м. Борисполя. Аналізуючи покази допитаних у судовому засіданні свідків щодо підтвердження факту придбання квартири [ADDRESS] за рахунок особистих заощаджень відповідача та грошових коштів, отриманих в борг від його сестри [PERSON] , суд звертає увагу на те, що матеріали цивільної справи не містять будь-якого договору чи розписки, укладених у письмовій формі, на підтвердження отримання [PERSON] у борг від [PERSON] грошових коштів у розмірі 20000 доларів США для придбання квартири. З копії розписки від 19 лютого 2016 року (а.с.51) вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 548000 гривень, що еквівалентно 20300 доларів США, за продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Проте, вказана розписка судом оцінюється критично, зважаючи на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири оціночна вартість відчужуваної квартири становила 98053 гривень та була отримана [PERSON] до підписання сторонами договору. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно передавала [PERSON] грошові кошти у розмірі 548000 гривень за два дні до укладення договору купівлі-продажу квартири матеріали справи не містять. Крім цього, свідок [PERSON] , яка була присутньою під час складення розписки від 19 лютого 2016 року, будучи допитаною судом, не змогла повідомити обставини за яких нею був поставлений підпис на розписці, зокрема не вказала ні місце та час вказаної події, а ні сторін, які склали розписку, а ні розмір грошових коштів, який передавався згідно розписки. Єдину обставину, яку свідок підтвердила, це належність їй підпису на розписці. З цих підстав суд вважає показання свідків [PERSON] та [PERSON] неналежними доказами. З матеріалів справи (а.с.93) вбачається, що адвокат Крупій І.Я., діючи в інтересах [PERSON] , опитав [PERSON] про відомі їй обставини, що можуть бути використані як підтверджуючі докази факту купівлі-продажу житла в м. Василькові [PERSON] за 548000 гривень. Проте, судом критично оцінюються вказані письмові відомості в якості допустимого доказу. Оскільки, вказану особу не було допитано в якості свідка безпосередньо у судовому засіданні з приведенням до присяги свідка та попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань. [PERSON] вказав на особисті заощадження у вигляді депозитних рахунків, відкритих в ПАТ «Перший Інвестиційний Банк», ПАТ «Контракт», а саме: на підставі договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Капітал» №8297/22-К від 22 червня 2011 року зі сумою депозиту у розмірі 9100 доларів США, договору строкового банківського вкладу (депозиту) «Капітал» №8296/22-КЛ від 22 червня 2011 року зі сумою депозиту у розмірі 100001 гривень (а.с.68,69), на підставі депозитного договору №0403/2010 строкового депозитного вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Класичний контрактъ» від 05 травня 2011 року зі сумою депозиту у розмірі 10456 доларів США 98 центів, на підставі депозитного договору №0179/2009 строкового депозитного вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Класичний контрактъ» від 21 квітня 2009 року зі сумою депозиту у розмірі 5000 доларів США, на підставі депозитного договору №0667/2010 строкового депозитного вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Класичний контрактъ» від 09 серпня 2010 року зі сумою депозиту у розмірі 69518 гривень 45 копійок, на підставі депозитного договору №0177/2009 строкового депозитного вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Класичний контрактъ» від 21 квітня 2009 року зі сумою депозиту у розмірі 32000 гривень (а.с.70-71,72-73,74-75,76-77). Згідно з заяв на видачу готівки (а.с.78-84) вбачається, що в період з 11 вересня 2009 року по 29 вересня 2011 року [PERSON] отримав грошові кошти у зв`язку з достроковим поверненням депозиту 9100 доларів США, 125001 гривень, 10453 доларів США 53 центи, 35054 гривні 23 копійки, 10957 гривень 83 копійки, 85254 гривні 53 копійки, 17590 доларів США 64 центи, що еквівалентно 138793 гривень 67 копійок, тобто у загальному розмірі 19553 долара США 53 центи та 332679 гривень 83 копійки. Разом з цим, згідно довідки №10 від 09 серпня 2021 року на виконання умов договору №Н-4/25 про участь у фонді фінансування будівництва виду [PERSON] 19 лютого 2016 року були внесені грошові кошти у розмірі 945000 гривень. Таким чином, отримання відповідачем грошових коштів у вищевказаному розмірі за депозитними рахунками відбулось за шість років до укладення договору про участь у фонді фінансування будівництва та придбання спірної квартири. З цієї підстави, суд вважає, що неможливо з достовірністю встановити, що грошові кошти, отримані [PERSON] за депозитними договорами через шість років були сплачені в рахунок придбання спірної квартири. На переконання суду, довідка про заробітну плату [PERSON] за період з 11 січня 2005 року по 31 травня 2007 року на посаді старшого кухара в ТОВ «САССК» (а.с.85), за період з 09 травня по 12 листопада 2015 року на посаді лінійного кухаря у розмірі 1839 доларів США (а.с.95,96-97), за період з 01 грудня по 31 грудня 2015 року на посаді лінійного кухаря у розмірі 1839 доларів США (а.с.99) не є належними доказами на підтвердження тієї обставини, що спірна квартира була придбана за рахунок особистих грошових коштів та заощаджень [PERSON] . Оскільки, в силу положення ч.2 ст.61 СК України, отримана відповідачем заробітна плата є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності. Судом не встановлено наявність достатніх, достовірних та належних доказів на підтвердження тієї обставини, що спірна квартира була придбана за рахунок особистих грошових коштів [PERSON] . Тому, враховуючі вказані сумніви щодо походження грошових коштів, витрачених на придбання квартири, судом встановлено, що спірна квартира придбана в період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбу. Згідно сталої судової практики, наведеної вище, у такому випадку презюмується, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, що є підставою для відхилення від рівності часток сторін в даній квартирі. З цих підстав, вказаний спірний об`єкт нерухомого майна належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках та за [PERSON] належить визнати право власності на Ѕ частку вказаного майна. VІІ. Розподіл судових витрат. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій (а.с.1,30) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2018 гривень 40 копійок (768,40+1250). Пред`явлений нею позов задоволений у повному обсязі. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2018 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved