Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , до суду звернулась [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у справі, [PERSON] , є бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є її рідним онуком та проживає спільно із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться на утриманні бабусі [PERSON] та вихованням [PERSON] займається виключно [PERSON] . Батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] , [INFO] , та батько - [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає постійно за вказаною адресою, а [PERSON] періодично з`являється за вказаною адресою, може проживати з іншими чоловіками. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, однак 21 червня 2011 року розлучились. 14 лютого 2017 року [PERSON] одружилась із [PERSON] , та відповідно змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями та абсолютно не цікавляться життям та розвитком дитини, не надають жодної фінансової допомоги, фактично самоусунулись від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується висновком органу опіки та піклування затвердженим рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради. [PERSON] піклується про свого онука - [PERSON] , виховує та намагається влаштувати його життя. Фактично [PERSON] проживає та перебуває на утриманні [PERSON] близько п`яти років. [PERSON] має намір позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. [PERSON] також цього прагне, оскільки не відчуває батьківської турботи та вважає, що не потрібен ні своїй матері ні своєму батькові, оскільки вони не виявляють бажання навіть спілкуватись з дитиною. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 11 березня 2021 року. 11 березня 2021 року відповідачі в судове засідання не з`явилися, з огляду на що розгляд справи було відкладено до 31 березня 2021 року. 31 березня 2021 року до суду з`явилася відповідач [PERSON] , проте повідомила суду, що не ознайомлена з матеріалами справи і просила відкласти розгляд справи. З огляду на клопотання відповідача [PERSON] та неявку відповідача [PERSON] , проведення підготовчого судового засідання відкладено до 13 квітня 2021 року. 13 квітня 2021 року відповідач [PERSON] , після роз`яснення права надати докази на підтвердження факту не ухилення він виконання батьківських обов`язків, просила надати їй додатковий час для подачі до суду відповідних доказів. З огляду на клопотання відповідача [PERSON] та неявку відповідача [PERSON] , проведення підготовчого судового засідання відкладено до 28 квітня 2021 року. Протокольною ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 травня 2021 року /відповідачі в судове засідання не з`явилися/. 17 травня 2021 року представник позивача до суду не з`явився подавши клопотання про відкладення розгляду справи; відповідачі в судове засідання не з`явилися, з огляду на що розгляд справи відкладено до 27 травня 2021 року. 27 травня 2021 року відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, суд почав розгляд справи, а в подальшому відклав його до 09 червня 2021 року. 09 червня 2021 року учасник процесу до суду не зявилися. Від представника позивача, позивача, [PERSON] , представника третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Причини неявки до суду відповідачів невідомі. 27 травня 2021 року позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. [PERSON] також просив суд задовольнити позов бабусі та позбавити батьківських прав його батьків, так як вони взагалі не приймають участі у його вихованні, його життям взагалі не цікавиться. Він понад шість років проживає з бабусею, рідним дядьком та його цивільною дружиною. До цього часу він проживав разом із мамою - [PERSON] , а коли мама вийшла заміж за [PERSON] , то їй стало байдуже і він переїхав жити до бабусі. Мама дуже рідко спілкується з ним, інколи може зателефонувати. Він востаннє маму бачив на суді. Мама участі в його житті не приймає ніякої. З днем народження вітала його по телефону. Зловживає спиртними напоями. Із [PERSON] спілкувався та бачив дуже давно. Участі в його вихованні він не приймає, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, раніше застосовував до нього силу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21 червня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 43. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 лютого 2017 року [PERSON] , [INFO] , одружилась із [PERSON] , [INFO] ; прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] , актовий запис № 10. Відповідно до довідки Козелецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, виданої [PERSON] , він навчається в 11 класі індивідуальної форми навчання (педагогічний патронаж) Козелецької ЗОШ І-ІІІ ст. № 2. Відповідно до довідки Козелецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, виданої [PERSON] , учню 11 класу індивідуальної форми навчання (педагогічний патронаж) Козелецької ЗОШ І-ІІІ ст. № 2, його мати [PERSON] не займається вихованням дитини, не забезпечує матеріально (зі слів дитини та родичів), проживає в м. Бровари, а син - у Козельці. У минулому 2019 - 2020 навчальному році двічі приходила до школи, цікавилась, як навчається її син. У цьому 2020-2021 навчальному році класний керівник [PERSON] спілкувалась по телефону з приводу оформлення документів у військкомат. Сама мама жодного разу не телефонувала і не приходила. Батько [PERSON] до школи жодного разу не з`являвся, навчанням дитини не цікавиться. [PERSON] проживає разом з сім`єю дядька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з бабусею в [ADDRESS] . Бабуся й дядько займаються вихованням хлопця, забезпечують його матеріально. Відповідно до довідки від 12 лютого 2021 року, виданої за підписом заступника начальника ЦНАП, [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 247 від 16 квітня 2021 року, яка видана [PERSON] , який отримує соціальну допомогу як дитина з особливими потребами (ДЦП) з 21 квітня 2015 року по 22 квітня 2020 року. Мама дитини не з`явилася для подальшого продовження отримання дитиною соціальної допомоги. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 06 січня 2021 року виконавчим комітетом Козелецької селищної ради Чернігівської області винесено рішення № 37-2/VIII «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] ». Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , встановлено наступне. Органом опіки та піклування розглянуто документи надані гр. [PERSON] , щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що свідчить про розірвання шлюбу. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб. 3i слів [PERSON] неповнолітнім внуком [PERSON] батьки не займаються, фактично само ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не турбуються про фізичний i духовний розвиток дитини, не цікавляться здоров`ям, не надають матеріальної допомоги, чим порушують ст.ст. 150,152 Сімейного Кодексу України. Весь цей час хлопчик проживає та виховується бабусею та тіткою. Начальник відділу соціального захисту населення селищної ради - [PERSON] повідомила, що дійсно батьки [PERSON] дитиною не займаються, зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, ухиляються від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] - дитина з особливими потребами, але нажаль батьки в травні місяці 2020 року не продовжили групу інвалідності. [PERSON] - класний керівник [PERSON] повідомила, що [PERSON] в даний час проживає у бабусі [PERSON] , яка забезпечила необхідним приладдям, одягом, взуттям та створила необхідні умови для навчання. З метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] стосовно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року, визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81, ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі байдужливо ставляться до дитини, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя, не сприяють у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування (особливо судом до уваги береться інформація, що, окрім батьків, як законних представників неповнолітнього, ніхто інший не може брати участь у вирішенні питання щодо інвалідності [PERSON] ), не забезпечують харчуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з їх боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачами та дитиною фактично відсутній, відповідачі не виявляють до своєї дитини батьківського піклування, його не відвідують, долею дитини не цікавляться. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, не забезпечують законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймають участі в житті дитини, не цікавляться його життям, та не приймають участь у його вихованні. За таких обставин суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами, як батьками дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ними свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачів батьківських прав є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Окрім цього, відповідачі не позбавлені права, у разі зміни ставлення до своїх обов`язків щодо виховання дитини звернутися до суду з позовом про поновлення в батьківських правах. На підставі викладеного та

Outcome: approved