Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

КП «Київський метрополітен» пред`явив у Подільському районному суді м. Києва позов до [PERSON] , ТОВ «Бетоіндустріяпроект» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2014р. між ТОВ «Бетоіндустріяпроект» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 1768, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою М.Є., відповідно до якого [PERSON] придбав у власність 1/2 нежитлових будівель: заводоуправління, прибудови до будівлі (літера А) загальною площею 1745,1 кв.м., будівля лісоцеху (літера Б) загальною площею 1975,9 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] . Позивач вважає, що вищевказаний договір є недійсним з моменту його укладання з посиланням на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу порушує інтереси КП «Київський метрополітен» та не уможливлює виконання ним функцій, покладених чинним законодавством. Представник позивача перед початком судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача також перед початком судового засідання звернувся до суду із заявою, про розгляд справи без його участі, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві на позовну заяву від 06.02.2018 року представник відповідача вказував на те, що позивачем не обґрунтовано факту недійсності правочину, зокрема: в чому саме полягає порушене право або законний інтерес; надані позивачем рішення суду не підтверджують фактів недійсності; позивачем не зазначено та не обґрунтовано чому саме оскаржений правочин порушує публічний порядок; предмет договору, що оскаржується не містить елементів публічності, які є обов`язковими для визнання його недійсним на тих підставах, що просить позивач. На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 17.10.2014р. між ТОВ «Бетоіндустріяпроект» та [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , укладено Договір купівлі-продажу № 1768, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою М.Є., відповідно до якого [PERSON] придбав у власність 1/2 нежитлових будівель: заводоуправління, прибудови до будівлі (літера А) загальною площею 1745,1 кв.м., будівля лісоцеху (літера Б) загальною площею 1975,9 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] (а.с. 8). Зі змісту даного договору вбачається, що [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки в даному договорі він діє від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності. Враховуючи той факт, що [PERSON] не є належним відповідачем, позивач в порушення вимог ст. 51 ЦПК України не звертався до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача у справі. З власної ініціативи суд позбавлений можливості вчиняти відповідну процесуальну дію. Крім того, суд вважає правильним наголосити, що сторонами Договору купівлі-продажу від 17.10.2014р. № 1768 є ТОВ «Бетоіндустріяпроект» та [PERSON] . Позивач не є стороною спірного договору. Статтею 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог. Він проявляється в матеріально-правовій заінтересованості позивача. Іншими словами, це те матеріальне благо, яке позивач бажає отримати. Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами. В обґрунтування змісту позовних вимог, позивач посилається на те, що спірний договір порушує публічний порядок визначений ст. 228 ЦК України. Разом з тим, в позові не зазначено об`єктивних обставин, які б дійсно вказували на порушення публічного порядку та не зазначено відповідних доказів цього. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною позивача не надано доказів, які б вказували на те, що майно яке було відчужено за спірним договором купівлі-продажу йому належало та вибуло поза його волею у незаконний спосіб. Відтак позивачем необґрунтовано, які конкретно його права були порушені спірним договором, оскільки позивач не є учасником спірного договору, а тому позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed