Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заперечень зацікавленої особи. [PERSON] (далі - Заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що вона, [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 19.12.1970 року та по день смерті чоловіка [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2018 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Бирюлево Ленінського району Московської області, громадянина України, померлого [INFO] у м. Торез Донецької області. Заявник зазначає, що її з 01.06.2018 року взято на облік до Новокодацького відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отримує пенсію за віком. Оскільки, її чоловік отримував пенсію більш ніж вона, то вона 22.11.2018 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про перевід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Однак, 28.01.2019 року отримала повідомлення із Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначені пенсії по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю довідки на підтвердження факту перебування на утриманні померлого чоловіка. Оскільки в іншому, аніж судовому порядку зазначений факт встановити і підтвердити неможливо, то заявник зазначає, що змушена звернутися до суду і просити суд встановити факт того, що вона, [PERSON] , [INFO] , перебувала на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник заявника у судовому засідання заяву підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у заяві. Після оголошення перерви, надала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. У такій письмовій заяві просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у судове засідання не з`явився, надіслали до суду письмову заяву, в якій просять суд слухати справу за відсутності їхнього представника, та винести рішення згідно чинного законодавства. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 19 грудня 1970 року відділом ЗАГС м. Торез Донецької області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 807, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2018 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Бирюлево Ленінського району Московської області, громадянина України, померлого [INFO] у м. Торез Донецької області. Судом також встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить запис про реєстрацію місця проживання в її паспорті громадянина України (а.с.15). Матеріалами справи також підтверджено, що 05 червня 2018 року [PERSON] була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце перебування: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 05.06.2018 року за № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.14). Згідно довідки, виданої так званою «Пелагеївською селищною адміністрацію м. Торез, ДНР» від 01.10.2018 року за № 1795 та Акту обстеження від 01.10.2018 року [PERSON] , разом із чоловіком [PERSON] , по день його смерті [INFO] дійсно проживали разом за адресою: [ADDRESS] та вели спільне домашнє господарство. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до приписів п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або/підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка та надала про це відповідні письмові докази, які суд розцінює як допустимі, належні та достатні. Зокрема суду надано документи встановленого державою зразка про реєстрацію заявника за адресою проживання годувальника та відповідний акт від 01.10.2018 року та довідки від 01.10.2018 року , що засвідчують факт такого постійного проживання заявника із годувальником по день смерті останнього . Зазначений акт хоча і виданим так званою «Пелагеївською селищною адміністрацію м. Торез, ДНР», але береться судом до уваги в якості доказу на підставі нижченаведеного. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Суд приходить до висновку, що в даному випадку заявник не має можливості отримати документ встановленої форми, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, які б мали можливість засвідчити такий факт та надати про це відповідні документи органу судової влади. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що під час розгляду даної справи заявником у повному обсязі доведено факт того, що [PERSON] знаходилась на утриманні свого чоловіка [PERSON] , до настання його смерті [INFO] . Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Оскільки, від встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка [PERSON] , залежить виникнення її цивільних прав та обов`язків, і заявлений заявником факт був доведений належними, достатніми та допустимими доказами по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved