Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

мотивований позов тим, що 22.02.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0101/0207/88-009 на суму 50 000 доларів США на строк до 20.02.2017 р., із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Банк виконав своє зобов`язання, надавши кредитні кошти відповідачу. Згідно договору від 28.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКТ «Тас-Комерцбанк», відступило свої права за кредитними договорами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», в тому числі по кредитному договору від 22.02.2007 р. № 0101/0207/88-009, укладеному із [PERSON] Відповідач [PERSON] свого зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого станом на 11.11.2013 р. виникла заборгованість - 57 283,79 доларів США, еквівалент 515 153,12 грн.: 33 797,31 доларів США - основна сума кредиту (еквівалент 270 141,90 грн.), 4782,82 доларів США - заборгованість по процентам (еквівалент 38229,08 грн.), 18703,66 доларів США - пеня (еквівалент 149 498 грн.). Позивач звертався до відповідача із вимогою про погашення боргу, але на дату подання до суду позовної заяви вимога не виконана, тому позивач просив стягнути борг в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Селезньов М.В. позов підтримав, просив його задоволити. Суду пояснив, що до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором, проте оригіналу заяви на видачу готівки у ФК «Вектор Плюс» немає. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] позов не визнали, оскільки позивач не довів своє право вимоги щодо стягнення боргу. Так, відповідач [PERSON] суду пояснив, що він не підписував кредитний договір і не отримував кредитні кошти, в заяві про видачу готівки не розписувався, паспорт до банку не надавав і не посвідчував копії. З приводу шахрайських дій ведеться досудове розслідування. Вважає, що до цього причетні засновники ТОВ «Крок-К», які в іпотеку передали нерухоме майно. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] додав, що саме позивач має довести право вимоги і що зобов`язання по кредитному договору та видачі коштів [PERSON] було виконане банком, проте таких доказів немає. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 15.10.2007 року «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк», який виступив правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с. 21-22). 28.11.2012 р. ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги до відповідача за зобов'язаннями по кредитному договору № 0101/0207/88-009 від 22.02.2007 року. Відповідно до п. 2.2 договору факторингу банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Відповідно до п. 1.1 договору факторингу права вимоги - це права грошової вимоги банку щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога - у розумінні ст. 1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів, та підтверджується документацією. Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов`язковим для пред`явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника по кредиту в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки (п. 1.1 договору факторингу). Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22.02.2007 р. між АКБ «Тас-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений споживчий кредитний договір № 0101/0207/88-009 на суму 50000 доларів США на строк до 20.02.2017 р., із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Згідно п. 2.3 договору при непогашенні заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд (а.с. 5-6). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості майна, що передається в іпотеку банку. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі. В судовому засіданні відповідач заперечив факт підписання кредитного договору, проте 18.06.2014 року ВВ КНДІСЕ наданий висновок № 711/712/14-21, відповідно до якого підпис від імені позичальника [PERSON] в кредитному договорі № 0101/0207/88-009 від 22.02.2007 р., укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], а також в графіку погашення кредиту та сплати відсотків, виконаний самим [PERSON] (а.с. 96-100). Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глав 71, 73 ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Дана норма відповідає ч. 1 ст. 1054 ЦК України щодо змісту кредитного договору. Договір є укладеним з моменту передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, в судовому засіданні представник позивача не довів право грошової вимоги, що перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (п. 1.1 договору факторингу) та факту отримання відповідачем коштів за кредитним договором, тобто виконання зобов`язання банком АКБ «ТАС-Комерцбанк» відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору і ст.ст. 526, 629, ч. 2 ст.1046 ЦК України. Відповідач [PERSON] пояснив, що грошей він не отримував, кредит не погашав, в заяві на видачу готівки не розписувався. Розрахунок заборгованості, що наданий позивачем, не містить відомостей щодо погашення боргу (а.с. 18). Тому 09.01.2014 року судом постановлена ухвала про витребування оригіналу заяви про видачу готівки за кредитним договором № 0101/0207/88-009, проте дана ухвала не виконана позивачем. В судовому засіданні представник позивача Селезньов М.В. повідомив, що оригіналу заяви немає. На дослідження експерту представником позивача була надана лише копія заяви на видачу готівки № 20 від 22.02.2007 року, проте питання щодо ідентифікації підпису [PERSON] із підписом, що міститься в заяві на видачу готівки, експерт міг вирішити лише за наявності оригіналу документа, про що експертом зазначено у висновку (а.с. 96-100). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позивач не вправі вимагати повернення суми кредиту, який не був наданий позичальнику [PERSON] як споживачу. При цьому суд також приймає до уваги, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. За відсутності оригіналу заяви на видачу готівки право вимоги не перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» по договору факторингу від 28.11.2012 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Разом з тим, ксерокопія заяви на видачу готівки, і на підставі якої неможливо встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, не є належним доказом у справі в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведені обставини позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed