Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання особи провести демонтаж самочинно встановлених воріт у провулку загального користування, посилаючись на те, відповідачі самовільно встановили ворота в провулку загального користування за адресою: [ADDRESS] , чим закрили доступ іншим мешканцям до обслуговування прилеглих будинків у зазначеному провулку. Розпорядженням Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради від 13.10.2014 року № 427/01-06 відповідачів зобовьязано демонтувати самочинно встановлені ворота в провулку загального користування за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку демонтувати самочинно встановлені ворота, позивач вимушений звернутись з відповідним позовом до суду. Ухвалою суду від 15 липня 2015 року провадження по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання особи провести демонтаж самочинно встановлених воріт у провулку загального користування зупинено до розгляду справи за адміністративним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року адміністративний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження залишений без розгляду. Представник позивача надала заяву в якій справу просить розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в 2014 році відповідачі [PERSON] та [PERSON] , яки мешкають в будинку [ADDRESS] встановили ворота в провулку загального користування за адресою: [ADDRESS] , чим закрили доступ іншим мешканцям до обслуговування прилеглих будинків у зазначеному провулку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на самочинне встановлення відповідачами конструкції воріт. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норма і правил. Аналізуючи положення ч. 1 ст. 376 ЦК України суд приходить до висновку, що саме нерухоме майно, при наявності певних ознак може бути визнане самочинним будівництвом. Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності не підлягають реєстрації як нерухоме майно споруди, якщо вони відносяться до категорії тимчасових або не пов`язаних фундаментом із землею. Судом встановлено, що встановлені відповідачем ворота, на які посилається позивач є металевими, та таким, що не пов`язані фундаментом з землею. Оскільки, позивачем не надано доказів того, що споруджені ворота є нерухомим майном, суд вважає що ворота які є предметом спору не є об`єктом нерухомості, тому правових підстав для застосування ст. 376 ЦК України немає. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження факту встановлення відповідачами металевих воріт надані матеріали фотофіксації яка виконана в 2014 році. Станом на час розгляду справи доказів про існування воріт в провулку загального користування за адресою: [ADDRESS] ; а також закриття доступу іншим мешканцям до обслуговування прилеглих будинків у зазначеному провулку позивачем не надано. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання особи провести демонтаж самочинно встановлених воріт у провулку загального користування не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки не підтверджені достатніми та достовірними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed