Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом, в якому зазначають, що відповідач укладала договір № б/н від 22.08.2006 р. та отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 30.11.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 25298,63 грн., заборгованість складається з: 3347,38 грн. заборгованість за кредитом; 20270,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1180,89 грн. штраф (процентна складова).\~\~\~ 01 лютого 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав відповідь на відзив на позов, в якому зазначив, що строк звернення до суду ними не пропущений, так як звернулись в строк дії картки. Умови зміни відсоткової ставки повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.\~ В судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилась надала заяву про застосування позовної давності, останній платіж нею був здійснений 13 листопада 2010 року, а позивач до суду звернувся в грудні 2017 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Також відповідачем надано відзив на позов, в якому вона зазначає наступне, що позивач не надав до суду доказів правомірності розрахунку щодо ставок відсотків, пені та комісії, таким чином нарахування позивачем суми її заборгованості в розмірі 25298,63 грн. є безпідставними. Відповідачем до суду надане заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що позивачем було долучено до позовної заяви «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36 % на рік, вказано розмір комісії та штрафів тощо, але в дійсності до матеріалів справи дану довідку не долучено. Також позивач зазначає, що ним не пропущений строк позовної давності, посилаючись на звернення до суду із позовом 18.12.2017 р. в межах строку дії такого строку, оскільки договір діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії кредитного договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Відповідно до ч. 2\~ ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н\~ та відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідно до умов договору, боржник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 30.11.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 25298,63 грн., заборгованість складається з: 3347,38 грн. заборгованість за кредитом; 20270,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1180,89 грн. штраф (процентна складова). Останній платіж відповідачем здійснений 13 листопада 2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 22.08.2006 року, укладеного між банком та [PERSON] , станом на 30 листопада 2017 року. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Застосовані норми права Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України,\~ зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості датою останнього чергового платежу сплаченого відповідачем [PERSON] по кредитному договору є 13 листопада 2010 року (а.с.7), тобто з 14 листопада 2010 року почався перебіг строку позовної давності. Відповідно до пункту 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти. Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054, ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в наданій в якості додатка до позову заяві клієнта зазначається, що заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифи, складають між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Натомість, матеріали справи містять зовсім інший документ, а саме умови та правила надання банківських послуг, без зазначення дати його складання, та який не містить підпису клієнта банку про ознайомлення з ним. Документів, на які мається посилання в заяві клієнта позивачем не надано. Крім того, у зазначеній заяві клієнта зазначається, що строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії карти, але відомості про дату видачі та термін дії карти № 4149605350953881, яка зазначена в заяві, взагалі відсутні, що унеможливлює встановити дати встановлення кредитного ліміту та кінцеву дати його погашення. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної даності суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що положеннями договору встановлено, а саме пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тій самий строк. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду лише 18 грудня 2017 року, а останній платіж відповідачем здійснений 13 листопада 2010 року, позивачем було пропущено встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, на що посилається відповідач, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25298 грн. 63 коп. слід\~ відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed