Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 29099,97 гривень, посилаючись на те, що у період з 01.02.2014 року по 30.06.2020 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за адресою їх проживання. На теперішній час [PERSON] , [PERSON] не здійснили повну оплату за надані послуги, тому позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 29099,97 гривень, а також понесених ним при пред`явленні позову судових витрат у розмірі 2102,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала у повному обсязі. Також просила суд не стягувати з неї судовий збір у зв`язку з тим, що вона є інвалідом другої групи. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавала. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Таким чином, [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Згідно з розрахунку суми заборгованості [PERSON] , [PERSON] мають заборгованість за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 01 лютого 2014 року по 30 червня 2020 року в сумі 29099,97 гривень, яку добровільно ними не сплачено (а.с.7-8). За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-1544цс17 визначено, що вищевказане стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. У відповідності до п. 9 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 253073 [PERSON] має інвалідність 2 групи (загальне захворювання) (а.с. 32). За таких підстав, частина судового збору у розмірі 1051,00 гривні, підлягає стягненню з державного бюджету на користь позивача, інша частина судового збору у розмірі 1051,00 гривні, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved