Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивачів. 15 січня 2021 року представник позивачів звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу, у якому, з урахуванням уточнень від 29.04.2021 року просила визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального підприємства «Херсонські авіалінії» Херсонської обласної ради №161-1-к від 14 грудня 2020 року в частині відсторонення від посад [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 січня 2021 року позивачі ознайомлені з наказом №161-1-к від 14 грудня 2020 року КП «Херсонській авіалінії» про відсторонення їх від посад вантажника служби організації перевезень строком на два місяці. Даний наказ вважають незаконним та необґрунтованим. Підставою для прийняття наказу про відсторонення від посад зазначено витяг з єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2020 року за кримінальним провадженням №12020230040002724. В обґрунтування правових підстав для відсторонення від посади в оспорюваному наказі зазначені ст. 46 КЗпП України та ст. 154 Кримінального процесуального кодексу України. Сама по собі наявність відкритого кримінального провадження за фактом крадіжки не є підставою для відсторонення від посади працівників підприємства. В рамках зазначеного кримінального провадження відсутня ухвала слідчого судді про відсторонення позивачів від посади. Таким чином станом на 14.12.2020 року були відсутні правові підстави для прийняття рішення про відсторонення позивачів від посад. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, просили його задовольнити. ІІ. Виклад позиції відповідача. 15.03.2021 року представник КП «Херсонські авіалінії» ХОР подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. У відповідності до п. 2.9 Посадової інструкції вантажника служби організації перевезень, якою повинні керуватися позивачі, вантажник виконує відповідні вимоги і процедури забезпечення безпеки польотів, що містяться в Керівництві з системи управління безпекою польотів підприємства та будь-яких інших посібниках, інструкціях, нормативних документах. Працівники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] особисто спланували, організували та здійснили 14.12.2020 факт втручання в забезпечення безпеки польотів, чим грубо порушили Посадову інструкції та створили передумови зриву забезпечення безпеки польотів. Факт втручання в забезпечення безпеки польотів було зафіксовано в акті службового розслідування КП ХОР «Херсонські авіалінії» від 14.12.2020. Неприйняття належних заходів безпеки польотів могло призвести до скасування сертифікату Державіаслужби України на проведення заходів з забезпечення безпеки польотів службою авіаційної безпеки КП ХОР «Херсонські авіалінії» та блокування роботи всього колективу підприємства і аеропорту загалом. На підставі цього керівництвом аеропорту за погодженням з представниками правоохоронних органів прийнято рішення про відмову у видачі перепустки позивачам. Зважаючи на відсутність допуску та доступу до контрольованої зони аеропорту у зв`язку із зазначеним працівники [PERSON] та [PERSON] не мали можливості виконувати свої обов`язки згідно посадової інструкції, тому - видано оспорюваний наказ на підставі статті 46 КЗпП України, яка допускає відсторонення працівника в тому числі і в інших випадках, передбачених законодавством (з метою забезпечення безпеки польотів та у зв`язку з порушенням правил перебування в контрольованій зоні аеропорту) до вирішення питання по суті кримінального провадження щодо факту скоєння кримінального правопорушення згідно ст. 185 КК України. ІІІ. Виклад позиції позивача у відповіді на відзив. 30.03.2021 року представник позивачів подала відповідь на відзив, у якій повністю підтримала позовні вимоги. Вказала на безпідставність доводів сторони відповідача. Додатково зауважила, що з оспорюваним наказом від 14.12.2020 року позивачі ознайомлені лише 04.01.2021 року. ІV. Позиція відповідача у запереченнях на відповідь на відзив 07.04.2021 року представник КП «Херсонські авіалінії» ХОР подав заперечення на відповідь на відзив, у яких вказав, що позивачі з наказом ознайомилися після його підписання та зауважень до нього не виклали. Пункти Посадової інструкції вантажника служби організації перевезень 2.9, 2.10, 2.11 регламентують питання з процедури забезпечення безпеки польотів та правил перебування в контрольованій зоні аеропорту, що працівниками [PERSON] та [PERSON] не було виконано, а тому вважають правомірним видання наказу про відсторонення від посад вищезазначених працівників підприємства. V . Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Судове засідання призначено на 01.03.2021 року. За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 30.03.2021 року. 15.03.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. 30.03.2021 року представник позивачів подала відповідь на відзив. За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 26.04.2021 року. 07.04.2021 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року. 29.04.2021 року представник позивачів подала заяву про уточнення позовних вимог. У судове засідання позивачі не з`явилися, адвокат Кравченко Т.М., діючи в їх інтересах подала заяву про розгляд справи у відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечив проти задоволення позовних вимог. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За приписами ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, враховуючи згоду представника позивачів про розгляд справи у його відсутності на підставі поданих документів та згоду представника відповідача на розгляд справи у його відсутності на підставі поданого відзиву та доказів доданих до нього, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. VІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 14 грудня 2020 року директором КП «Херсонські авіалінії» ХОР видано наказ №161-1-к «Про відсторонення від посад [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » відповідно до якого на підставі ст. 46 КзПП України та ст. 154 КПК України відсторонено від посад, у т.ч., [PERSON] вантажника служби організації перевезень, [PERSON] , вантажника служби організації перевезень, на період з 14.12.2020 по 14.02.2021 без збереження заробітної плати. Вказано, що 14.12.2020 року співробітниками міського Управління УМВС в Херсонській області, в рамках кримінального провадження, було затримано вантажників служби організації перевезень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які займалися крадіжками особистих речей у пасажирів. 14.12.2020 року складено акт службового розслідування за фактами несанкціонованого доступу до речей багажу пасажирів у контрольованій зоні аеропорту щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Підставою для видачі наказу став витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2020 року за кримінальним провадженням №12020230040002724. Позивачі ознайомлені з наказом, без зазначення дати. Згідно листа ознайомлення, [PERSON] та [PERSON] ознайомилися з посадовою інструкцією, вимогами нормативних актів з охорони праці, пожежної безпеки, умовами праці, колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку ( [PERSON] -23.01.2020 року). VІІ. Оцінка Суду. Щодо строків подання відзиву Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. ч. 7-8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк,\~встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тобто строк на подання відзиву на позовну заяву є процесуальним строком. Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії. Відповідно до положень ст. 122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Згідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. За змістом ч. ч. 1,2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом\~процесуальний строк\~може бути\~продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Тобто, за правилами цивільного процесуального закону поновленим може бути строк, встановлений законом, а строк встановлений судом може бути продовжено. Оскільки строк на подання відзиву встановлюється судом, заява сторони відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку від 05.03.2021 року підлягає поверненню без розгляду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників (ст. 1 КЗпП України). Ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.. Відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Оскільки законом визначено виключні підстави відсторонення, які не підлягають вільному тлумаченню, таке відсторонення можливе лише в межах закону, який регулює відповідні правовідносини. Отже, відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Правовий висновок про те, що статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи викладено у постанові КЦС у складі ВС від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц, та у відповідності до ч. 4 ст. 263 підлягає врахуванню при застосуванні норм права до спірних правовідносин. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у трудових відносинах з КП «Херсонські авіалінії» ХОР. Наказом №161-1-к від 14.12.2020 року позивачів відсторонено від посад на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 154 КПК України. Однак, підстави відсторонення, передбачені, нормами статті 46 КЗпП України, так само як і будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би надавав право роботодавцю відсторонювати від посади працівника, відповідачем у наказі не зазначено. Порушення кримінального провадження стосовно [PERSON] , [PERSON] не є підставою для відсторонення працівника від посади у розумінні ст. 46 КЗпП України. Системний аналіз законодавства, що регулює порядок відсторонення працівників від посади є відмінним від відсторонення працівника від роботи, як за своїм суб`єктним складом так і за підставами застосування такого порядку. Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається за наявності підстав визначених ст.46 КЗпП України. Відсторонення працівника від посади застосовується по відношенню до посадових осіб державних органів, підприємств, установ, органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів тощо. Відсторонення від посади застосовується до осіб, що підозрюються у скоєні кримінального чи адміністративного правопорушення на час проведення перевірки або розслідування, якщо таке правопорушення скоєно внаслідок зайняття особою певної посади і її подальша діяльність може негативно вплинути на наслідки проведення перевірки (розслідування). Порядок відсторонення від виконання повноважень на посаді особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, визначено нормами КПК України (глава 14 розділу І). Отже, питання відсторонення від посади особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, належить до компетенції слідчого судді в рамках здійснення кримінального провадження, а не власника або уповноваженого ним органу, у трудових відносинах з яким перебуває особа. Матеріали судової справи не містять даних щодо рішення слідчого судді в рамках кримінального провадження про відсторонення позивачів від виконання повноважень на посаді. А тому суд вважає невірним посилання відповідача у оскаржуваному наказі №161-1-к від 14.12.2020 року на норми КПК України, а встановлений факт відсторонення [PERSON] та [PERSON] від посад таким, що прийняте неналежним суб`єктом та суперечить закону. Крім того, у розумінні положень ст. 46 КЗпП України, оскаржуваний наказ не містить і посилань на рішення суду, акту перевірок, доповідних записок відносно позивачів, єдиною підставою для прийняття такого наказу зазначено - витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2020 року за кримінальним провадженням №12020230040002724. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на досліджені докази та з`ясовані обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачами належними та допустимими доказами доведено незаконність наказу №161-1-к від 14.12.2020 року в частині відсторонення їх від посад, а відтак позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VІІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. ІХ. Розподіл судових витрат. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved