Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Липецька сільська рада Харківського району Харківської області звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, яким просить відібрати у відповідача без позбавлення батьківських прав малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та передати дітей для вирішення питання про їх влаштування органу опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Позов мотивує тим, що 14 липня 2020 року Липецька сільська рада отримала інформацію про те, що 13 липня 2020 року о 19 годині 55 хвилин без супроводу дорослих біля станції метро «Героїв праці» було знайдено малолітню [PERSON] , [INFO] , та доставлено до КНП МБЛ №18. В телефонній розмові з матір`ю дитини було з`ясовано, що донька з 11 липня 2020 року перебувала у біологічного батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту органів внутрішніх справ малолітня [PERSON] самовільно залишила місце перебування та відмовляється повертатись до батька, побоюючись фізичного насилля з його боку. Органом опіки та піклування 15 липня 2020 року був здійснений виїзд до родини [PERSON] з метою з`ясування обставин, за адресою проживання: [ADDRESS] , але [PERSON] вдома була відсутня. В телефонній розмові з [PERSON] було з`ясовано, що вона перебуває в м. Харкові. На час подання заяви [PERSON] за місцем реєстрації не з`явилася. За результатами попередніх обстежень родини умови проживання та утримання малолітньої [PERSON] , 2011 р.н. незадовільні: як будинок, так і помешкання потребують ремонту, брудно, розкидані речі, сморід від паління сигарет, купи немитого посуду. [PERSON] має схильність до вживання алкогольних напоїв, безвідповідальної поведінки, створюючи відносини із підозрілими особами. У свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітня [PERSON] закінчила З клас Липецької загальноосвітньої школи І-ПІ ступенів, за висновком КУ ХРДА «Інклюзивно-ресурсний центр №1» від 06 червня 2019 року має затримку психічного розвитку, соціально-педагогічну занедбаність. Мати, [PERSON] , приділяє недостатню увагу вихованню, навчанню дитини. До 2018 року [PERSON] мала відносини із [PERSON] , який зловживав алкоголем та постійного виявляв насильницькі дії стосовно останньої. Такі стосунки призводили до нездорової психологічної атмосфери, що негативно впливала на виховання та розвиток малолітньої дитини. [PERSON] неодноразово надавалася правова, профілактично-роз`яснювальна консультативна та практична допомога у вирішенні ситуації. Але відповідач не дослухається до вимог органу опіки та піклування, продовжує спілкуватися та віддавати дитину під нагляд, юридично чужій особі, що здійснює протиправні дії щодо малолітньої. Позивач зазначає, що [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності стосовно неналежного виховання дітей. 24 березня 2020 року відповідно до постанови Харківського районного суду по справі № 635/496/20 [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. З огляду на з`ясовані обставини у родині [PERSON] , орган опіки та піклування Липецької сільської ради дійшов висновку, що залишення дитини у матері є небезпечним для її здоров`я і морального виховання. Тому, в інтересах малолітньої дитини Виконавчим комітетом Липецької сільської ради 16 липня 2020 року було прийнято рішення про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 18 листопада 2020 року до суду надійшов висновок Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації щодо розв`язання спору про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав №01-22/2041 від 10 листопада 2020 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду з повідомленням учасників справи. Представник позивача Ідрісова В.І , яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав,зазначених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області Чопорова В.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що Харківська районна державна адміністрація Харківської області вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав . Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2011 року Липецькою сільською радою Харківського району Харківської області. Відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України,що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України №00018630902 від 05 вересня 2017 року. [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно повідомлення Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації №1516 від 14 липня 2020 року, 14 липня 2020 року служба отримала листа від адміністрації КНП МБЛ №18 про малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яку 13.07.2020 о 19.55 згідно акту органу внутрішніх справ України було знайдено без супроводу дорослих біля станції метро «Героїв Праці» та доставлено до КНП МБЛ №18. Малолітню було оглянуто лікарем педіатром та встановлено діагноз: гострий фарингіт. Дитина мешкає за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько: [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] . Згідно акту органу внутрішніх справ дитина відмовляється повертатися до батька, бо боїться фізичного насилля з його боку. Відповідно до Акту обстеження сім`ї від 19 червня 2020 року, Родина гр. [PERSON] на даний час проживає за місцем реєстрації. Будинок загальною площею 29 кв.м., складається з двох кімнат, кухні, підключене газове опалення, електропостачання, водопостачання відсутнє, зручності у дворі. Будинок належить [PERSON] (матері [PERSON] ). Малолітня [PERSON] займає окрему кімнату, яка потребує ремонту; має ліжко, стіл, шафу для зберігання одягу. Мати має спальне місце на кухні, інша кімната зачинена, так як в ній відсутній ремонт після пожежі. На час інспектування в приміщенні брудно, розкидані речі в приміщенні стоїть сморід від паління сигарет, на кухні. До 2018 року [PERSON] мала відносини із [PERSON] , який зловживав алкоголем та постійного виявляв насильницькі дії стосовно вищезазначеної громадянки. Такі стосунки призводили до психологічної атмосфери, що негативно впливала на виховання та розвиток малолітньої дитини. На даний час біологічний батько мешкає у м. Харків, часто забирає до себе малолітню дитину. Неодноразово [PERSON] була попереджена про можливі наслідки передачі дитини, але остання не дослухається до вимог органу опіки та піклування, продовжує спілкуватися та віддавати дитину під нагляд юридично чужій особі. Як вбачається з характеристики директора та класного керівника Липецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Харківської районної ради Харківської області від 17 липня 2020 року, [PERSON] навчається у Липецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів з першого класу. Дитячий заклад до школи не відвідувала. Зарекомендувала себе як фізично-розвинена, жвава учениця. Володіє учбовим матеріалом переважно на середньому рівні. Має здібності до вивчення образотворчого мистецтва та трудового навчання. Дитина має короткотривалу пам`ять, довготривала пам`ять носить епізодичний характер; увага пасивна, нестійка, багато часу займає включення в роботу та залежить від настрою дитини. Учениці характерні розсіяність, підвищена втомлюваність, дуже низька працездатність. Дитина може дратуватися по будь-якій незначній причині, проявляти агресію до дітей та дорослих, може тікати з уроків, проявляти часто неадекватну поведінку по відношенню до однолітків та вчителів, псувати шкільне приладдя дітей та свої речі. Часто бувають напади такої агресії, що вчителі та мати нічого не можуть з нею вдіяти. У [PERSON] на низькому рівні сформований пізнавальний інтерес, не проявляє цікавості до результату своєї праці. Учениця інколи повторює найпростіші оцінні судження. Може працювати за зразком тільки при супроводі вчителя. Правила здорового способу життя і безпечної поведінки самостійно виконує не завжди. Дитина розрізняє кольори, геометричні фігури. Не в повній мірі володіє поняттями про кількісну характеристику предметних множин, величин, просторові поняття. Володіє порядковою лічбою, може відтворити числовий ряд, графічне відображення чисел. Погано засвоїла арифметичні дії, склад числа, таблиці множення та ділення засвоїла частково. Записи виконує не свідомо з допомогою вчителя. Дрібна моторика руки розвинена, має утруднення при виконанні невеликих за обсягом письмових завдань, любить пальчикову гімнастику та фізкультхвилинки. Учениця має труднощі у монологічному та діалогічному мовленні. Відповідає за допомогою підказок. Розповідь уривчаста, багато повторів, допускає багато лексичних, орфоепічних помилок. [PERSON] читає поскладовим способом. Має труднощі з розрізненням жанрів художніх творів. До виконання доручень вчителя ставиться не завжди сумлінно та дбайливо. Активна участь у житті класу та у позакласиих заходах залежить від настрою дитини. Скромна, весела, товариська, але інколи нестримана, роздратована, з одного боку тягнеться до спілкування з дітьми та дорослими, при цьому страждає сама від неврівноваженості свого темпераменту. Правила поведінки не завжди свідомо виконує. Авторитету серед товаришів не має. Підтримує дружні стосунки з учнями. Мати не завжди приділяє належну увагу вихованню дочки, інколи порушує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини у сім`ї. За інформацією начальника Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області Мєлєшева С. від 21 липня 2020 року, [PERSON] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184, ч.2 ст. 184, ч.1 ст. 175-1, ч.1 ст. 178 та ч.1 ст. 127 КУпАП. 16 липня 2020 року Виконавчим комітетом Липецької сільської ради було прийнято рішення № 49 про відібрання малолітньої [PERSON] у матері [PERSON] у зв`язку з загрозою здоров`ю дитини. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації щодо розв`язання спору про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав №01-22/2041 від 10 листопада 2020 року, виходячи з інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Харківська районна державна адміністрація Харківської області вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 487/1328/16-ц, провадження № 61-3979ск18, від 14 лютого 2020 року у справі № 673/1477/17, провадження № 61-45875св18. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК України). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, за що неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності, визнання позову відповідачем, а також ту обставину, що залишення малолітньої дитини [PERSON] у матері є небезпечним для її здоров`я та морального виховання, суд прийшов до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідача буде відповідати її інтересам, такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавить права відповідача в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Згідно роз`яснень, які містяться в листі Державного департаменту з усиновлення та захисту прав дитини від 24 лютого 2010 року №4.1/6-49/630, У разі постановлення судом рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їхнім бажанням або органові опіки а піклування. Оскільки названі у абзаці 2 частини 1 статті 170 СК ( 2947-14 ) фізичні особи є кровними родичами дитини, передача дитини їм забезпечує право дитини на проживання в сім`ї, передбачене статтею 4 СК України ( 2947-14 ). Необхідною умовою передачі дитини другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам є їхня згода на це, яка надається у письмовій формі. І тільки в разі відсутності у дитини будь-яких родичів або неможливості передачі дитини жодній з вказаних фізичних осіб дитина передається органу опіки та піклування, який зобов`язаний забезпечити її тимчасове влаштування, вирішити питання про встановлення опіки чи піклування над нею та вживати заходів щодо захисту її особистих та майнових прав. За повідомленням органу опіки та піклування №1535 від 21 квітня 2021 року, за результатом проведеної попередньої роботи щодо влаштування малолітньої [PERSON] до родичів та осіб, з якими має добрі стосунки, з`ясовано, що бажабчих взяти на виховання дитину немає. Бабуся [PERSON] , 1398 року народження, померла [INFO] , сестра [PERSON] , 1990 року народження, не має змоги належно доглядати за дитиною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Липецької сільської ради Харківського району Харківської області для вирішення питання про її подальше влаштування.

Outcome: approved