Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та фактичні обставини. 08 серпня 2019 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборогованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 07 травня 2007 року між позивачем та відповідачем, було укладено б/н кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2100.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. В свою чергу відповідач, зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування платіжною карткою. Відповідач не надала своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору. Станом на 31 травня 2019 року заборгованість становить 83256.31 грн.; яка складається з суми заборгованості за кредитом - 124.34 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 77231.97 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 5900.00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача віднявши суму, яка була задоволена рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, що складає - 9936.86 грн. Частина суми заборгованості складається з наступного: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 68927.55 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2700.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500.00 грн.; штраф (процентна складова) - 3581.38 грн.н., разом становить 75708.93 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1921.00 грн. В судові засідання відповідач не з`являлася, про час і місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином про, що свідчать розписки про отримання судових повісток. Відповідач відзиву проти позову не надала, поштові повідомленні надсилалися за її зареєстрованим місцем проживання, відповідно до вимог ч.8 ст.128 Цивільно процесуального кодексу України вважається що повістки вручені їй належним чином. Поважної причини своєї неявки суду неповідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільно процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 23 серпня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження .Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 81 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотивувальна частина та застосування правових норм. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору від 07 травня 2007 року укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 2100.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі споатою відсотків за користування кредитом 36.00%. За умов кредитного договору відповідач не виконувала правила користування платіжною карткою для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інших витрат. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексук України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2017 року з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» була стягнута сума заборгованості за кредитним договором б/н від 07 травня 2007 року, яка склала - 9936.86 грн. На теперішній час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за даним договором не погашє. З врахуванням викладеного, станом на 31 травня 2019 року за розрахунком в частині суми заборгованості за кредитним договором відповідача, складається з наступного: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 68927.55 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2700.00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500.00 грн.; штраф (процентна складова) - 3581.38 грн.н., разом становить 75708.93 грн. Скориставшись своїм правом позивач звернуся до суду і рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2017 року з [PERSON] . стягнуто 9936.86 грн. заборгованості за вищевказаним договором, вирішенно питання щодо судових витрат. 8 серпня 2019 року позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом та пеню, та штрафні санкції на не належне виконання зобов`язань. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено виконування зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 Цивільного коджексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено,шо позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2,2.1.1.1.12.11 Умов надання банківських послуг які згідно положень ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, сторони визнали договором ,банк має право вимагати дострокового виконання боржником зобов`язань в разі невиконання своїх боргових та інших обов`язків. Позивач використав своє право на звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку про що свідчить рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 липня 2017 року ід Такими діями , кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Отже , наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, адже звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором без номеру від 7 травня 2007 року є безпідставними. Висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 згідно якого Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У подальшому зазначений висновок щодо неможливості нарахування процентів передбачених кредитним договором був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у своїх постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Щодо пені (неустойки), штрафних санкцій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 визначено, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦКивільного кодексу України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання Таким чином, неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі 342/180/17 зроблено висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, «Універсальна , 30 днів пільгового періоду», та Витяг з Умом та правил надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані не можуть бути розцінені як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 листопада 2011 року шляхом підписання заяви - анкети. Отже відсутні підстави вважати ,що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору , яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, в також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договорених обов`язків. Відтак в даному випадку у кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. В позовній заяві вимог відповідно до положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні, в судовому засіданні не заявлені. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено ,що цивільні права особа здійснює в межа, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.Частина друга вказаної вищі статті передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Частиною третьою ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено , що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положення частин 2-5 ст. 13 Цивільного кодексу України. Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновку , що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості , задоволенню не підлягають . Відповідно до частини 2 пункту статті 141 Цивільно - процесуального кодексу України судові витрати, у разі відмови у задоволенню позовних вимог покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed