Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Луцька міська рада свій позов мотивує тим, що на підставі рішення Луцької міської ради від 02.02.2016р. № 3/14 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Луцька частини приміщення гуртожитку, пр. Соборності, 3» та рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.06.2016р. № 303-1 «Про затвердження акта передачі гуртожитку на пр-ті Соборності, 3 у міську комунальну власність» приміщення даного гуртожитку було прийнято в комунальну власність та передано в оперативне управління органу самоорганізації населення - будинковому комітету «Світанок». Відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016р. №424-1 «Про затвердження списку мешканців гуртожитку на пр-ті Соборності, 3» кімната № 5 в даному гуртожитку, яка є власністю територіальної громади міста та обєктом державного житлового фонду, видано ордер на зайняття жилого приміщення [PERSON] та членам її сімї . Разом з тим, зареєструвати цих осіб у надане їм відповідно до ордеру жиле приміщення немає можливості, у звязку з тим, що у згаданій вище кімнаті за відомостями відділу Реєстру територіальної громади зареєстровано місце проживання осіб, які будинковим комітетом «Світанок» не були включені до списку мешканців при підготовці проекту рішення виконкому від 20.07.2016р. №424-1, а саме: в кімнаті № 5, на пр.Соборності, 3 - [PERSON] Такі відомості відділу Реєстру територіальної громади підтверджуються також інформацією, наданою Луцьким міським відділом управління Державної міграційної служби України у Волинській області. Реєстрація місця проживання інших осіб у кімнаті № 5 за виданими ордерами призупинена до вирішення питання щодо вивільнення вказаного приміщення. В ході перевірки (під час опитування мешканців гуртожитку) на звернення третіх осіб на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог було встановлено, що [PERSON] не проживає у кімнаті №5 з 2000 року, його місце перебування на даний час не відоме. Даний факт підтверджуються висновком Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області за зверненнями [PERSON], актом про непроживання особи за вказаною адресою, складеним мешканцями гуртожитку, згідно з яким наймач кімнати № 5 в гуртожитку на пр.Соборності, 3 у м. Луцьку [PERSON] більше шести місяців, без поважних причин, відсутній за місцем реєстрації, і з заявою про продовження строків тимчасової відсутності до міської ради або Будинкового комітету «Світанок» не звертався, тому вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаною кімнатою. На даний час мешканцям житлових приміщень в гуртожитку на пр. Соборності, З у м. Луцьку дозволено приватизувати займані ними приміщення згідно Закону України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі акту технічної комісії щодо гуртожитку на пр-ті Соборності, 3, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.06.2016 № 303-1. Оскільки відповідач відсутній в житловому приміщенні в гуртожитку понад встановлений строк і до наймодавця про продовження строку не звертався, тобто зареєстрований, але фактично не проживає тривалий час, тому втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: м. Луцьк пр. Соборності,3 к.5. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - кімнатою № 5 в гуртожитку на пр.Соборності, 3 у м. Луцьку, внаслідок його відсутності понад встановлений строк. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Будинкового комітету «Світанок» в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, просила його задовольнити. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, зокрема, через подане в пресу судове оголошення. (газета «»Волинь-Нова» від 11.11.2017р. №125) За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований у жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. Проте, позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом з підстав, визначених\~ст. 71 ЖК України. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі рішення Луцької міської ради від 02.02.2016р. №3/14 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Луцька частини приміщення гуртожитку, пр. Соборності, 3» та рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.06.2016р. № 303-1 «Про затвердження акта передачі гуртожитку на пр-ті Соборності, 3 у міську комунальну власність» приміщення даного гуртожитку було прийнято в комунальну власність та передано в оперативне управління органу самоорганізації населення - будинковому комітету «Світанок» . Відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016р. №424-1 «Про затвердження списку мешканців гуртожитку на пр-ті Соборності, 3» кімната №5 в даному гуртожитку, яка є власністю територіальної громади міста та обєктом державного житлового фонду, видано ордер на зайняття жилого приміщення [PERSON] та членам її сімї . Главою 4 Житлового кодексу УРСР не передбачено можливості визнавати особу, яка користується жилим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Разом з тим, статтею 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Українською PCP. Аналізуючи зміст Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в поєднанні з нормами ст.ст.1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст.29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається у разі тимчасової відсутності. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 № 9 роз'яснив, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення. Отже, сама по собі реєстрація [PERSON] не свідчить про безспірне право користування жилим приміщенням в гуртожитку за вищевказаною адресою. Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, створення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення договору на невизначений строк, тощо). Аналіз норм чинного житлового та цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в поєднанні з усталеною судовою практикою з цих питань свідчить про те, що оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до вищевказаних законів, прирівняні до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 Житлового кодексу УРСР. В іншому випадку, ст.71, 72 Житлового кодексу УРСР застосовуються на підставі ч. 2 ст. 8 Цивільного процесуального кодексу України як закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону). Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як слідує з вищенаведеної норми Закону, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з довідки управління Державної міграційної служби України у Волинській області (відділу Реєстру територіальної громади Луцької міської ради) від 04.11.2016р. №0710/5250 , згідно даних ВАДР УДМС України у Волинській області [PERSON] ,[INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] .(а.с. 15) Як встановлено судом та підтверджується висновком Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області за зверненнями [PERSON] від 05.12.2016р. № 3/17430/58/04-16, згідно якого наймач кімнати № 5 в гуртожитку на пр.Соборності, 3 у м. Луцьку [PERSON] більше шести місяців без поважних причин відсутній за місцем реєстрації, із заявою про продовження строків тимчасової відсутності до міської ради чи Будинкового комітету «Світанок» не звертався. (а.с.16) Як вбачається з акту, про непроживання [PERSON] за вищевказаною адресою, складеного мешканцями гуртожитку, та головою Будинкового комітету «Світанок», [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] з 23.11.1999року ніколи не проживав у кімнаті за місцем реєстрації та не сплачував комунальні послуги. Будь-яке його майно у зазначеному житловому приміщенні відсутнє. (а.с.17) Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї, зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або\~ст. 107 ЖК. Той факт, що відповідач [PERSON] понад шість місяців не проживає у спірному приміщенні, не проявляє до цього житла будь-якого інтересу, стверджується наданими позивачем доказами. За таких обставин, відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом за адресою: м.Луцьк, пр.Соборності, 3 кімната №5 .

Outcome: approved