Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 25.06.2020 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. У позовній заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 17.07.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від проживання у шлюбі вона та відповідач мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, подружніх відносин вона та відповідач не підтримують. Вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому потребує матеріального утримання з боку відповідача. Єдиний її дохід складає соціальна допомога при народженні дитини в сумі 860 грн. на місяць, а відповідач добровільно коштів на її утримання не надає, хоча є фізично здоровим та працездатним, інших осіб, окрім сина, на утриманні немає Вважає, що останній має змогу сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трирічного віку, оскільки офіційно працевлаштований, має заробіток. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула. Відповідно до заяви від 21.07.2020 року просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.19). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання дружини, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, але 21.07.2020 року подав до Шаргородського районного суду заяву (а.с.20), в якій просить розглянути цивільну справу за його відсутності, повідомив суд про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення рішення про задоволення позову. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно із заявою від 21.07.2020 року просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у позові (а.с.19). 2. 21.07.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій повідомив суд про визнання позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання дружини у повному обсязі, просить розглянути цивільну справу за його відсутності (а.с.20). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 25.06.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 21.07.2020 року (а.с.12-13). 2. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати судове засідання у відсутності сторін. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання ним позовних вимог [PERSON] 5. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо права одного із подружжя на утримання, враховуючи, що позивач на час звернення з вказаним позовом до суду, розлучена з відповідачем, але їхня дитина проживає з нею. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2016 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 09.01.2020 року (а.с.7-9). Від спільного проживання у шлюбі позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері, а також на його утримання на підставі судового наказу Шаргородського районного суду від 15.10.2019 року у справі №152/1209/19 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.91 СК України, позивач має право на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки дитина сторін проживає з нею. Позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку (а.с.5, на звороті), здійснює догляд за сином, отримує соціальні виплати у розмірі 860 грн. щомісячно на утримання дитини, що визнається сторонами, у зв`язку із чим не потребує доказування, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України. Крім того, судом встановлено, що позивач, у зв`язку із народженням сина та перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, не працює, не має доходів, тому потребує утримання з боку батька дитини. Відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сім`ї, добровільно коштів на утримання [PERSON] не надає, що не заперечувалося відповідачем, оскільки відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 25.06.2020 року останній не надав (а.с.12-13), натомість подав заяву про визнання позову (а.с.20). Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що має медичні протипоказання щодо працевлаштування, останній суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може надавати допомогу на утримання позивача, з якою проживає їх дитина, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати [PERSON] . Встановлені судом обставини доводяться належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини. При цьому, суд вважає, що аліменти слід визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, та враховує, що вказаний розмір аліментів буде достатнім як для утримання позивача, так і не порушуватиме прав відповідача на належне матеріальне утримання. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо права одного із подружжя на утримання, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу (ч.2 ст.91 СК України). Так, за правилами ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 ст.75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України). Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу (ч. 3 ст. 91 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Навпаки, судом встановлено, що відповідач працездатний, фізично здоровий, може працювати та отримувати дохід. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивача. Таким чином, виходячи з аналізу доказів, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved