Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

На підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 1999 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали у власність будівлю-склад по вул. Соборній (раніше - Леніна), 186а в смт Муровані Курилівці. Право власності зареєстровано 23 грудня 1999 року. 01 червня 2011 року, а потім 10 січня 2014 року власники будівлі уклали із Мурованокуриловецькою селищною радою Вінницької області як розпорядником земель селища Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, яка розташована по вул. Леніна, 186а в смт Муровані Курилівці площею 1500м?. Угоди підписані одним із співвласників - [PERSON] Рішенням № 1031 53 сесії 6 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 16 липня 2015 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційного використання за адресою: смт Муровані Курилівці, вул. Леніна (тепер Соборна), 186а, площею 0,1500 га. Вказаним рішенням передбачено передачу в оренду терміном на пять років [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вищезгаданої земельної ділянки та встановлено орендну плату. [PERSON] помер 18 лютого 2016 року. Позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, прийняла спадщину, в тому числі і обовязок сплачувати за користування земельною ділянкою, що знаходиться під будівлею по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці. В той же час позивачем було встановлено, що співвласниками будівлі по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці фактично використовується 0,0398 га, а не 0,15 га, за які вона з моменту відкриття спадщини, відповідно до Тимчасових угод про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, зобовязана у відповідній частці сплачувати селищній раді плату. Вказуючи на нікчемність таких правочинів як Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, а також вказуючи на оспорюваність цих правочинів селищною радою, [PERSON] звернулася до суду з вимогою встановити їх нікчемність судовим рішенням. Представник позивача [PERSON] (а.с. 28) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, а також пояснив: Його довіритель [PERSON] є спадкоємцем співвласника будівлі по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці [PERSON], прийняла спадщину. Оформивши частину спадкового майна. Після прийняття спадщини їй стало відомо, що вона має щомісяця сплачувати орендну плату за четверту частину земельної ділянки біля складу площею 0,1500 га, хоча фактично співвласниками використовується лише 0,0398 га. Щорічна плата складає 6679 гривень 90 копійок. Орендна плата за землю передбачена Тимчасовою угодою про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 10 січня 2014 року, а попередня угода була датована 01 червня 2011 року. Ці тимчасові угоди укладені між Мурованокуриловецькою селищною радою та співвласниками нерухомого майна, а підписантом цих угод є лише [PERSON] На підставі цих угод органи ДФС нараховують [PERSON] заборгованість по орендній платі за землю. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року із [PERSON] стягнуто податковий борг по орендній платі за землю в сумі 12632 гривні 80 копійок. Тепер позивач має сплатити четверту частину цього боргу [PERSON] Таким чином Тимчасові угоди фактично породжують юридичні наслідки, обовязкові для виконання [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] А у випадку невиконання цих Тимчасових угод настає відповідальність, передбачена ст. 120 Податкового кодексу України. В той же час, законодавством України передбачено, що орендні правовідносини мають бути оформлені договором оренди, який має містити обовязкові умови, підлягає обовязковій державній реєстрації. Отже, Тимчасові угоди є нікчемним правочином з огляду на те, що їх недійсність встановлена законом. Оскільки селищна рада для отримання коштів до місцевого бюджету використовує нікчемні правочини, [PERSON] вимушена звернутися за захистом свого права з вимогою визнати їх нікчемність у судовому порядку. Враховуючи, що Тимчасові угоди не мають конкретної дати їх дії, просить визнати нікчемними і Угоду за 2014 рік, і Угоду за 2011 рік. Представник відповідача [PERSON] (а.с. 33) у судовому засіданні 24 жовтня 2017 року позовні вимоги не визнав і пояснив: По-перше, не може існувати ніякого спору, оскільки не існує договору оренди земельної ділянки, а, отже, і орендних правовідносин між розпорядником земель селища та співвласниками нерухомого майна по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці. По-друге, оскільки не існує правочину, то нема що в судовому порядку визнавати нікчемним правочином. По-третє, сума, яку було стягнуто рішенням Вінницького окружного адміністративного суду із [PERSON] це податковий борг, а не орендна плата за землю. Цей борг утворився, оскільки [PERSON] добровільно задекларував у ДФС, що він користується земельною ділянкою площею 0,1500 га. Селищна рада не стягувала цю суму, і не була учасником судового розгляду. По-четверте, податковий борг стягнуто із [PERSON], а позивач [PERSON] не має ніякого відношення ні до податкового боргу [PERSON], ні до майна, що знаходиться по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці. Представник відповідача [PERSON] (а.с. 70) у судовому засіданні 14 листопада 2017 року позовні вимоги не визнала і пояснила: Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, встановлених ст. 203 ЦК України. Не може бути визнаним недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочин, в якому відсутні встановлені законом умови, в тому числі якщо правочин не зареєстрований. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тимчасові угоди від 10.06.2011 та від 10.01.2014 не зареєстровані, а тому їх не можна вважати укладеними. Крім того, Тимчасові угоди ніяким чином не порушують і в подальшому не можуть порушувати права позивача, а тому [PERSON] є неналежним позивачем. Просила в позові відмовити. Третя особа на стороні позивача [PERSON] суду пояснив: Він, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали у власність будівлю-склад по вул. Соборній (раніше - Леніна), 186а в смт Муровані Курилівці. Право власності зареєстровано 23 грудня 1999 року. 01 червня 2011 року Мурованокуриловецька селищна рада запропонувала до оформлення права власності на землю укласти Тимчасову угоду про добровільну сплату за фактичне користування землею. Угода була укладена з усіма співвласниками, але за пропозицією землевпорядника селищної ради [PERSON] підписав її лише він. У 2014 році Тимчасову угоду переуклали, оскільки збільшилася плата за землю. У 2015 році селищна рада своїм рішенням ще раз підняла орендну плату. Оскільки на той момент будівля уже практично не використовувалася, співвласники неодноразово зверталися до селищної ради виділити їм земельну ділянку лише під будівлею та необхідною прибудинковою територією, що складає приблизно 0,04 га. Селищна рада не розглядала на своїх сесіях це питання, плата за землю стала непомірним тягарем, а тому й утворився борг, який було стягнуто з нього одного, оскільки саме він підписав Тимчасові угоди. Всі інші співвласники, в тому числі і спадкоємець [PERSON] позивач [PERSON] щомісячно повертають йому по ? частці суми, яку з нього стягує виконавча служба. Третя особа на стороні позивача [PERSON] пояснив, що він є співвласником будівлі-складу по вул. Соборній (раніше - Леніна), 186а в смт Муровані Курилівці. За пропозицією селищної ради та за домовленістю між собою вони доручили [PERSON] підписати Тимчасові угоди про добровільну сплату за користування землею площею 0,1500 га. Однак, щомісячно вони в рівних частках вносили необхідну суму для плати за землю, а вже [PERSON] сплачував її. Коли плату підняли до 6680 гривень на рік, вони перед селищною радою підняли питання про зменшення розміру земельної ділянки до 0,04 га, але селищна рада це питання не розглядала, а продовжувала вимагати плату за 0,1500 га, з яких 0,06 га фактично використовували і використовують інші організації. Тепер він, [PERSON], вдова [PERSON] та дочка [PERSON] порівну несуть тягар виконання рішення суду про стягнення 12632 гривні боргу по орендній платі. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 листопада 1999 року (а.с. 71) [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбали у власність будівлю-склад по вул. Соборній (раніше - Леніна), 186а в смт Муровані Курилівці. Право власності зареєстровано 23 грудня 1999 року (а.с. 72). 01 червня 2011 року (а.с. 18), а потім 10 січня 2014 року (а.с. 19) власники будівлі уклали із Мурованокуриловецькою селищною радою Вінницької області як розпорядником земель селища Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою, яка розташована по вул. Леніна, 186а в смт Муровані Курилівці площею 1500м?. Угоди підписані за згодою всіх сторін одним із співвласників - [PERSON] Рішенням № 1031 53 сесії 6 скликання Мурованокуриловецької селищної ради від 16 липня 2015 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційного використання за адресою: смт Муровані Курилівці, вул. Леніна (тепер Соборна), 186а, площею 0,1500 га. Вказаним рішенням передбачено передачу в оренду терміном на пять років [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вищезгаданої земельної ділянки та встановлено орендну плату. Ці обставини сторонами не оспорюються. Оспорюваним є факт, чи породжують Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою юридичні наслідки, в тому числі для [PERSON]. Згідно ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державнійабо комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажуправа оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянкичи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ст. 124 ЗК). Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка ( ст. 206 ЗК України). З приписів частин 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Підставою для сплати орендарем орендної плати є договір оренди, який набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі». Крім того, частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору оренди землі є кадастровий номер земельної ділянки, місце її розташування та розмір, строк дії договору оренди, розмір орендної плати, порядок та строки її виплати, перегляд розміру орендної плати. Як вбачається із текстів Тимчасових угод про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою (а.с. 18, 19, 50), вони не відповідають жодному із вищенаведених кретеріїв. Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 11 червня 2011 року та від 10 січня 2014 року є нікчемними. Факт нікчемності цих угод в судовому засіданні визнали представники відповідача, що стверджується запереченнями на позовну вимогу від 30 жовтня 2017 року (а.с. 55-56). Обставина, що такі нікчемні Угоди породжують юридичні наслідки свідчать надані сторонами, в тому числі відповідачем, докази: 1)лист селищного голови [PERSON] № 02-13/693 від 30.12.2016 (а.с. 52), в якому визнається, що укладені Угоди є договором оренди, а тому селищна рада не може звільнити співвласників від плати за землекористування; 2)лист селищного голови начальнику Мурованокуриловецького відділення Жмеринської ОДПІ № 02-13/310 від 29.06.2017 (а.с. 76), яким інформується фіскальний орган про те, що орендна плата за землю [PERSON] та іншим співвласникам будівлі по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці визначається Тимчасовою угодою про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 10 січня 2014 року; 3)лист начальника Мурованокуриловецького відділення Жмеринської ОДПІ № 149 від 16.02.2017 (а.с. 77) про суму заборгованості по орендній платі за землю; 4)корінець податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016 (а.с. 78) про борг з орендної плати; 5)податкове повідомлення-рішення № 117974 від 14.06.2017 про борг з орендної плати; 6)розрахунок сум податкового зобовязання з орендної плати за землю на 2017 рік (а.с. 80), вчинений на підставі Тимчасової угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 10 січня 2014 року; 7)постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, яка набрала чинності 17 березня 2017 року (а.с. 58-61), з якої вбачається, що із співвласника будівлі по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці [PERSON] стягнуто податковий борг по орендній платі за землю в сумі 12632 гривні 80 копійок, який розраховано з урахуванням, зокрема, Тимчасової угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 10 січня 2014 року; 8)інформацією виконувача обовязки начальника Мурованокуриловецького районного відділу ДВС № 4510 від 01.11.2017 (а.с. 81) про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року про стягнення з [PERSON] податкового боргу по орендній платі за землю в сумі 12632 гривні 80 копійок. Крім того, твердження в суді представника відповідача [PERSON] про те, що стягнуті за рішенням суду із співвласника будівлі по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці [PERSON] 12632 гривні 80 копійок є боргом по його податковому зобовязанні, спростовується нормами законодавства, зокрема: - ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, відповідно до якої землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; - підпунктом 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України, яким передбачено, що плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Отже, позивачем беззаперечно доведено, що Тимчасові угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою тягнуть за собою юридичні наслідки. Оскільки цей факт оспорюється відповідачем, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст.ст. 215, 206 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 18 лютого 2016 року помер [PERSON] один із співвласників будівлі складу в смт Муровані Курилівці по вулиці Соборній, 186а. Об'єктом спадкового наступництва є спадщина, тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (с. 1 ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (частини 1 і 2 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 19 квітня 2017 року (а.с. 13, 73), [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 2 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином позивач [PERSON], як єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], що прийняв спадщину, прийняла і взяті спадкодавцем за життя на себе зобовязання по Тимчасових угодах. Статтею 1281 ЦК передбачено, що \~спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредитор має протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, або впродовж одного року, якщо кредитор спадкодавця не знав іне міг знати про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Отже, є безпідставними твердження представників відповідача про те, що права [PERSON] не порушені і не можуть бути порушені. Твердження відповідача, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки податкові зобовязання має лише один із співвласників нерухомого майна - [PERSON], також не заслуговують на увагу з огляду на таке: Залучені до участі у цій справі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є співвласниками будівлі складу по вулиці Соборній, 186а в смт Муровані Курилівці, а два інших співвласника [PERSON] та [PERSON] померли. Однак, впродовж часу з моменту укладення Тимчасової угоди про добровільну сплату за фактичне користування земельною ділянкою 01 червня 2011 року і до сьогоднішнього дня, вони плату за землю вносили в рівних частках на чотири особи, в тому числі орендну плату і заборгованість за померлих власників майна платять і погашають їх спадкоємці [PERSON] та вдова [PERSON] Офіційно і сам відповідач визнає, що плату за користування земельною ділянкою здійснюють всі співвласники. Про таке свідчить, зокрема, інформаційний лист Мурованокуриловецької селищної ради № 02-13/310 від 29.06.2017 Мурованокуриловецькому відділенню Жмеринської ОДПІ (а.с. 76) про те, що «орендна плата вносилася рівномірно в солідарному порядку всіма зазначеними землекористувачами. Окремо взятої угоди з гр. [PERSON] … не було…». Таким чином, судом встановлено нікчемність Угод, сторонами оспорюється їх дійсність, існування Угод порушують права та інтереси позивача як спадкоємця, а тому вимога [PERSON] є обґрунтованою і має бути задоволена. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позивачем позову до суду було сплачено 1280 гривень судового збору (а.с. 1, 2), які мають бути стягнуті з відповідача.

Outcome: approved