Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 13.12.2017 року позивач Одеська міська рада звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить зобов`язати її звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташова за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 100 кв.м., шляхом знесення кам`яного паркану. Ухвалою суду від 14.12.2017 року провадження по справі відкрито. 13.04.2018 року відповідачем надано до суду відзив на позов /а.с.66-69/. В підготовчому судовому засіданні 13.04.2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] . 22.05.2018 року до суду надані письмові пояснення на позов третьої особи [PERSON] /а.с.114-119/. 05.07.2018 року [PERSON] надала письмову відповідь на пояснення третьої особи [PERSON] / а.с.151-152/. Ухвалою від 22.02.2019 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання 20.03.2019 року представник Одеської міської ради не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій просить позов Одеської міської ради задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] . - [PERSON]. позов підтримав, просить задовольнити. Представник третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Токар А.С. позов підтримав. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах Одеська міська рада посилається на те, що за результатами комісійного обстеження встановлено, що площа зазначеної земельної ділянки шляхом встановлення кам`яного паркану орієнтовно збільшена на 100 кв.м. за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради (проходи, проїзди), що є порушенням п.б ч. 1 ст. 211 ЗК України. Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно захопила частину земельної ділянки загального користування, що належить до комунальної власності, чим порушила права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,128 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак вона не здійснювала ніякого захоплення територій Одеської міської ради, а позов до неї є необґрунтованим, оскільки Акт перевірки, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог, є недопустимим доказом, так як перевірка була проведена з порушенням норм діючого законодавства. Крім того, на плані виділено частину земельної ділянки, яка начебто захоплена відповідачем, яка є проїздом, яким користується відповідач та сусід [PERSON] Проте вказаний проїзд дійсно перекрито, однак це здійснено третьою особою [PERSON] , за зверненням якої і було проведено зазначену перевірку. Таким чином, відповідач зазначає, що самовільне захоплення частини земельної ділянки (проїзду з [ADDRESS] до земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] ) дійсно мало місце, але аж ніяк не з боку [PERSON] , а третьою особою [PERSON] Третя особа [PERSON] в письмових поясненнях зазначила, що вважає обґрунтованою позовну заяву Одеської міської ради. При цьому третя особа [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] в 2010 році набула право власності на сусідній садовий будинок та земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок третьої особи. В подальшому відповідачем [PERSON] було розпочато будівництво житлового будинку та господарських споруд без відповідної проектної документації та з порушенням прав третьої особи, в зв`язку з чим [PERSON] та [PERSON] звернулись до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в зв`язку з чим 16.07.2016 року була проведена комісійна перевірка дотримання вимог земельного законодавства зі складенням Акту №000690, яким було встановлено факт порушення земельного законодавства - збільшення площі земельної ділянки шляхом самозахвату орієнтовно на 100 кв.м. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ), розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 0,128 га, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва, про що суду надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2016 року /а.с.70/. З Акту №000734 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.12.2016 року, складеного Відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотримання земельного законодавства Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради /а.с.10-11/, вбачається, що у результаті перевірки встановлено, що за даними Декларації про початок виконання будівельних робіт, виданої [PERSON] інспекцією ДАБК в Одеській області від 08.04.2016 року.№од082140980070, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], використовується [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 26.08.2007 року (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та [NUMBER] від 01.03.2000 року (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ) для будівництва. Площа зазначеної земельної ділянки шляхом встановлення кам`яного паркану орієнтовно збільшена на 100 кв.м. за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради (проходи, проїзди), що є порушенням п. 1 б ст. 211 ЗК України. Вказаний акт підписано лише особами, що його склали, а саме [PERSON] та [PERSON] Підписів інших осіб, які були присутні при перевірці, немає. Крім того, акт не містить відмітки ні щодо отримання його копії [PERSON] чи її представником, ані щодо відправлення його поштою в разі відмови отримання акту. З Акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси від 17.01.2017 року вбачається, що результатами обстеження встановлено, що за адресою: [ADDRESS], збудований паркан з металевими воротами. У дворі побудований будинок. Під час обстеження будівельні роботи не проводились. На об`єкт будівництва потрапити неможливо у зв`язку з відсутністю власників будинку. Акт підписано начальником відділу ЖКГ та благоустрою територій КРА ОМР Гребенюк Л.С. та головним спеціалістом відділу ЖКГ та благоустрою територій КРА ОМР Дятловим М.О. /а.с.20-22/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ В ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено поняття самовільного зайняття земельної ділянки, а саме - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно з ч. 2 ст. 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] склались напружені стосунки, пов`язані з здійсненням [PERSON] будівництва, про що свідчать надані до суду копії звернень третьої особи [PERSON] до різних установ з метою проведення перевірки щодо дотримання відповідачем вимог законодавства при здійсненні будівництва. Вказані обставини також підтверджені учасниками справи в судових засіданнях. Проте вказані доводи сторін суд не приймає до уваги, оскільки вони не відносяться до предмету даного спору. З Акту №000734 від 19.12.2016 року наданого позивачем разом з позовом вбачається, що до перевірки [PERSON] чи її представника не було залучено, також перевірка відбувалась без присутності інших осіб. Копія акту не була вручена відповідачу чи її представнику. На час звернення до суду сплинув майже рік з часу складання вказаного Акту, та в ході розгляду справи стороною позивача не було надано належних письмових доказів на підтвердження позовних вимог. В зв`язку з викладеним суд критично ставиться до вказаного письмового доказу. Щодо письмових пояснень третьої особи [PERSON] та її посилання на Акт від 16.07.2016 року, згідно якого була проведена комісійна перевірка дотримання вимог земельного законодавства зі складенням вказаного Акту №000690, яким було встановлено факт порушення земельного законодавства - збільшення площі земельної ділянки шляхом самозахвату орієнтовно на 100 кв.м, суд зазначає, що вказаний Акт взагалі третьою особою до суду не надавався, на нього є лише посилання в письмових поясненнях. Крім того, указаний Акт датований за 1,5 року до подачі позову ОМР, тому він також не був би належним доказом з наведених причин. Дослідженні документи містять інформацію, яка зазначається, як самозахват орієнтовно на 100 кв.м - без вказання конкретної плоші, конкретного посилання з чітко визначеними точками на земельній ділянці чи то проїзду/проходу, чи то іншого оріентиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позовної заяви щодо того, що здійснений самозахват ділянки, на якій побудований відповідачем [PERSON] кам`яний паркан, належними та допустимими в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказами не підтверджені. Доказів щодо самовільного захоплення земельної ділянки відповідачем суду не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed