Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Заступник голови Вовчанської РДА у листопаді 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову: Служба у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації (далі - Служба), як орган опіки та піклування, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказав, що батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Батько дітей [PERSON] помер [INFO] , рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2015 року діти відібрані від матері, без позбавлення її батьківських прав. Діти перебувають на вихованні у дитячому будинку сімейного типу «Вартовнік», відвідують загальноосвітню школу, секції та гуртки, забезпечені всім необхідним для навчання, виховання та розвитку. З січня 2016 року мати дітей не відвідувала, не телефонувала, матеріально не забезпечувала, фактично самоусунулася від виховання дітей. ІІ. Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 25.11.2020 року відкрито провадження у справі у загальному порядку. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.12.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. ІІІ. Відзиви, відповіді на відзиви, заперечення по справі. Відповідач у встановлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). ІV. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням інтересів дитини. V. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Батько дітей [PERSON] помер [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01.05.2014 року. Відповідно до копії рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 23.12.2015 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відібрані від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Рішення набрало законої сили. Діти перебувають на вихованні у дитячому будинку сімейного типу «Вартовнік», відповідно до копії розпорядження Вовчанської РДА Харківської області № 12 від 27.01.2016 року. Згідно даних акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 28.10.2020 року, складеного головним спеціалістом ССР Вовчанської РДА Грабарь А.В., у будинку [ADDRESS] проживають, окрім інших, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із батьками вихователями [PERSON] та [PERSON] . Одноповерховий житловий будинок складається з 5 кімнат, санітарні умови проживання задовільні, є необхідна побутова техніка та меблі, діти мають окремі спальні ліжка, місця для навчання, забезпечені їжею, сезонним одягом та взуттям, шкільним приладдям. Всі витрати пов`язані із побутом, харчуванням, лікуванням та навчанням дітей несуть батьки вихователі, біологічна мати в матеріальному утриманні дітей участі не приймає. Діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] відвідують загальноосвітню школу, секції та гуртки, забезпечені всім необхідним для навчання, виховання та розвитку. З січня 2016 року мати дітей не відвідувала, не телефонувала, матеріально не забезпечувала, фактично самоусунулася від виховання дітей. Третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову - служба у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації надала суду висновок від 20.11.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . VI. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Положеннями ст. 71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як матері трьох неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. VII. Позиція суду. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач свідомо вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги не надає, їх розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, відповідач не відвідує дітей, не бачиться з ними. Таке ставлення відповідача до категоричного нехтування батьківськими обов`язками триває з січня 2016 року. В судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи знайшло підтвердження, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров`ям дітей. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернулася до Служби з приводу встановлення їй порядку участі у вихованні дітей та щодо усунення перешкод у спілкуванні з ними з боку позивача, так як і не надала доказів, які б підтверджували факт її звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання нею своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дітей. Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом із батьками вихователями [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Крім цього, відповідач та її діти проживають за різними адресами, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у матері, оскільки вона не проживає з дітьми протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своїми дітями. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дітьми. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] забезпечені належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої дитячої кімнати, забезпеченості їх місцями для навчання і виховання, їжею та одягом. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (ст. 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дітей. VIII. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. ІХ. Судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок її неправильних дій, що виявилися в ухиленні її від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач звільнений від сплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід з відповідача стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved