Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок, в тому числі в кв. [ADDRESS] . Однак, споживач, який був власником зазначеної квартири із вересня 2016 року по серпень 2018 року, оплати за надані житлово-комунальні послуги не здійснював. Станом на 01.08.2018 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 12694,70 грн. Станом на 01.08.2018 року борг внаслідок інфляції зріс на 198,82 грн., а 3% річних складають 118,74 грн. Дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг. Просять стягнути з відповідача на користь позивача борг, який виник станом на 01.08.2018 року в сумі 13012,26 грн., в тому числі 198,82 грн. інфляційних збитків та 118.74 грн. 3% річних. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 08 липня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію - залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу копії ухвали. 14 липня 2020 року представником позивача надано до суду уточнену позовну заяву, в якій просять стягнути з відповідача на користь позивача борг, який виник станом на 01.08.2018 року в сумі 13012,26 грн., в тому числі 198,82 грн. інфляційних збитків та 118,74 грн. 3% річних. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Однак, споживач, який був власником зазначеної квартири із вересня 2016 року по серпень 2018 року, оплати за надані житлово-комунальні послуги не здійснював. Станом на 01.08.2018 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 12694,70 грн. Станом на 01.08.20218 року борг внаслідок інфляції зріс на 198,82 грн., а 3% річних складають 118,74 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2020 року залучено до участі в розгляді справи за позовом КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] ( [ADDRESS] ). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надавалися послуги щодо постачання теплової енергії, оскільки квартира не підключена до систем центрального опалення і гарячого водопостачання, а обладнана індивідуальним автономним опаленням (газовим котлом). Договір між позивачем та відповідачем не укладався. Рахунки відповідачу не направлялися. Представником відповідача скеровано до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 4784,36 грн. за спожиту теплову енергію за період розрахунку з 01.09.2016 по 01.02.2017 року у зв`язку із спливом позовної давності за цими вимогами. Представник третьої особи Довбій Ю.Ю. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. На попередніх судових засіданнях заперечував проти задоволення позовниї вимогах, посилаючись на те, що від централізованого отоплення відключена квартира. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Статями 67, 68 ЖК України та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 встановлено, що плата за використання теплової енергії власниками квартир (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими у встановленому порядку тарифами та строки. Судом установлено, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» є виконавцем послуг з опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201028300 від 20.02.2020 року [PERSON] з 17.01.2011 року по 27.08.2018 року був власником квартири [ADDRESS] , з 27.08.2018 року власником зазначеної квартири є [PERSON] . Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч.1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача) (п.1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі змісту ст. 13, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку визначеному КМУ. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється з затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. За період з вересня 2016 року по серпень 2018 року [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , однак несвоєчасно та не в повному обсязі проводить оплату наданих позивачем послуг, що є порушення норм закону. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води вбачається, що за період з вересня 2016 року по 01 серпня 2018 року заборгованість [PERSON] за спожиту теплову енергію складає 12694,70 грн. Відповідно до статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач звертався до суду в порядку п. 3 ст. 161 ЦК України із заявою про видачу судового наказу щодо аналогічних вимог про стягнення боргу за спожиту теплову енергію з відповідача, про що були видані судові накази. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 року у справі № 712/6857/19 скасовано судовий наказ №712/6857/19, 2-н/712/505/19 від 02 липня 2019 року. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2020 року скасований судовий наказ №712/8696/18, 2-н/712/522/18 від 01 жовтня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 20118 року у справі № 216/5756/15-ц, пр. те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної заяви. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 8916/17 звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Переривання строку відбувається лише при поданні позову з відповідною вимогою. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся в суд з позовом 08.12.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Соснівського районного суду м. Черкаси № 43630 від 08.12.2020 року, вказуючи суму боргу, який виник з 01.01.2013 року по 01.11.2020 року. Суд застосовує строк позовної давності до частини заявлених позовних вимог позивача, а саме за період виникнення основної суми заборгованості з 01.09.2016 по 01.02.2017 року на загальну суму 4784,36, оскільки строк стягнення за даними вимогами закінчився 01.02.2020 року. Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг станом на 01.08.2018 року в сумі 7910,34 грн. (12694,70 грн. - 4784,36 грн.). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, з відповідачів підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні витрати, що не суперечить вимогам ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Суд погоджується із вказаним позивачем розрахунком 3% річних - 118,74 грн. та інфляційних - 198,82 грн. 75 коп., які підлягають до стягнення з відповідача. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 грн. що підтверджено платіжним дорученням № 15688 від 17.02.2020 року. Враховуючи про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 1234,26 грн. В судовому засіданні відповідач та третя особа у справі вказували, що квартира [ADDRESS] відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, тому відповідач не користується послугами, які надає позивач, і не повинен сплачувати заборгованість, що виникла. Суд не бере до уваги дане посилання виходячи з наступного. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Отже, порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води визначено відповідними нормативно-правовими актами. Сторонами не надано відповідних доказів, висновків експертів із питання підключення чи не підключення спірної квартири до систем централізованого опалення та гарячого постачання, а предметом спору є стягнення боргу за спожиту теплову енергію, а не правомірність відключення від мереж централізованого опалення.

Outcome: approved