Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2019 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі по тексту - АТ «Альфа-банк», відповідач 1, банк), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 3) про визнання недійсними пунктів 1.4. та 1.5. договору факторингу від 25.10.2017, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК» «Ел.Ен.Груп»; про визнання недійсними двох договорів відступлення права вимоги за іпотечними договорами № 02-038/372 та № 02-038/374, укладених між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп»; про визнання недійсним двох договорів купівлі-продажу від 13.12.2017, укладених між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та [PERSON] , та застосування наслідків недійсності правочинів. Позов обґрунтований такими обставинами. 20.06.2018 позивач за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 отримала від банку кошти в сумі 371 000 доларів США під 14 % річних. Виконання зобов`язання за цим договором було забезпечено переданим в іпотеку майном: нежитловими приміщеннями № 1 та № 2 групи приміщень № 1 загальною площею 58,5 кв. м. та № 1 та № 2 групи приміщень № 3 загальною площею 70,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За договором факторингу від 25.10.2017 банк відступив на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» право вимоги до [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 від 10.06.2008 та іпотечними договорами. Відповідно до пункту 1.4. договору факторингу у день його підписання до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» як фактора переходять усі права, у тому числі права іпотекодержателя/заставодержателя, за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основним договором, а згідно з пунктом 1.5. -забезпечення, вказані в пункті 1.4., переходять до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» без будь-якої оплати. У подальшому ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» задовольнило свої вимоги іпотекодержателя за рахунок двох нежитлових приміщень, які за двома договорами купівлі-продажу від 13.12.2017 придбав [PERSON] . Позивач вважає, що обсяг прав фактора є вужчим за обсяг прав кредитора за основним зобов`язанням, і відступлення по іншим правам іпотекодержателя не відбулось, а диспозиція частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» як правову підставу заміни іпотекодержателя визначає саме відступлення усіх прав за основним зобов`язанням. Умови договору факторингу від 25.10.2017, викладені в пунктах 1.4. т а 1.5., суперечать наведеній нормі Закону України «Про іпотеку», що є підставою відповідно статті 215, частини 1 статті 203 ЦК України для визнання цих пунктів недійсними із застосування наслідків недійсності, у тому числі й до похідних договорів. Від ПАТ «КБ Надра» ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що умови пунктів 1.4, 1.5 договору факторингу спрямовані на практичне втілення приписів частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» щодо одночасності відступлення прав вимоги за основним зобов`язанням (кредитним) та похідним (іпотекою), а також недопущення роз`єднання вказаних зобов`язань між різними кредиторами, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання цих пунктів недійсними відсутні. Підстав для визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами купівлі-продажу не вбачав. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву посилався на добросовісність його дій, як набувача майна за відплатним договором, та відсутність доказів та підстав для визнання договорів купівлі-продажу від 13.12.2017 недійсними з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 21.01.2019 суд у складі судді Цимбал І. К. відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т. 1 а. с. 111, 112). 08.04.2019 від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 122-137). 24.04.2019 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 138-153). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019 справа передана судді Трусовій Т. О. Ухвалою від 17.06.2019 суддя Трусова Т. О. прийняла справу до свого провадження (т. 1 а. с. 164, 165). У судовому засіданні від 12.11.2019 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті (т. 1 а. с. 179, 180). Ухвалою від 25.08.2020 суд замінив відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - АТ «Альфа-банк» (т. 1, а. с. 200, 201). 05.08.2021 від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» надійшли пояснення по справі (т. 2 а. с. 1-18). У судовому засіданні від 15.11.2021 суд заслухав вступні промови та пояснення сторін, дослідив матеріали справи, видалився до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення (т. 2 а. с. 34). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 10.06.2008 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит окремими частинами, траншами, зі сплатою 14 % річних та комісій у розмірі та в порядку, визначеному в додатку № 2 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 371 000,00 доларів США з наступним графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 20 числа місяця, починаючи з липня 2008 року. Погашення траншів кредиту має відбуватися до 20 числа кожного місяця відповідно до затвердженого графіку з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 09.06.2018 (т. 1 а. с. 15-20). Одночасно з укладенням цього договору з метою забезпечення сплати страхових платежів за договором страхування з позичальником були укладені додаткові договори про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/338 від 10.06.2008 та № 05-038/339 від 10.06.2008. Погашення заборгованості за кредитним договором приймається лише за умови попереднього погашення заборгованості за додатковим договором. Відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/338 від 10.06.2008 надання кредиту здійснюється окремими частинами, траншами, зі сплатою 24 % річних у межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у сумі 3 492,00 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 09.06.2018 (т. 1 а. с. 21-27). Відповідно до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/339 від 10.06.2008 надання кредиту здійснюється окремими частинами, траншами, зі сплатою 24 % річних у межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом у сумі 4 292,50 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 09.06.2018 (т. 1 а. с. 28-34). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій 10.06.2008 між [PERSON] та банком було укладено два іпотечних договорів. Так, предметом іпотеки за договором № 02-038/372 є нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 1 (в літ. А) - магазин непродовольчої групи товарів, загальною площею 58,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони погодили вартість іпотеки в сумі 1 163 520,00 грн.. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1147. Нотаріусом накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, яка зареєстрована в реєстрі за № 1148 (а. с. 44-48). Предмет іпотеки на виконання пункту 3.3.5. кредитного договору застрахований [PERSON] за договором добровільного страхування майна громадян № 014-иг/06к.38, укладеним 10.06.2008 із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Веско» (т. 1 а. с. 91-94). Предметом іпотеки за договором № 02-038/374 від 10.06.2008 є нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 3 (в літ. А) - магазин, загальною площею 70,80 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторони погодили вартість іпотеки в сумі 1 405 920,13 грн.. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1149. Нотаріусом накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, яка зареєстрована в реєстрі за № 1150 (а. с. 50-54). ). Предмет іпотеки на виконання пункту 3.3.5. кредитного договору застрахований [PERSON] за договором добровільного страхування майна громадян № 015-иг/06к.38, укладеним 10.06.2008 із закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Веско» (т. 1 а. с. 95-98). У зв`язку внесенням змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 від 10.06.2008 щодо кінцевого строку повернення позики до 09.06.2023 відповідні зміни 08.04.2009 були внесені до іпотечних договорів № 02-038/372 від 10.06.2008 та № 02-038/374 від 10.06.2008. Договори про внесення змін до іпотечних договорів нотаріально посвідчені та зареєстровані в реєстрі (а. с. 60-63). Додатковою угодою № 1 від 12.03.2009 до кредитного договору № 05-038/337 від 10.06.2008 були внесені зміни щодо графіку погашення боргу, який станом на 12.03.2009 становив 346 264,00 доларів США, та викладено його в новій редакції (т. 1 а. с. 35-36). 26.08.2011 сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 05-038/337 від 10.06.2008, якою внесли ряд змін до умов кредитування, серед яких, зокрема, змінили валюту кредиту та перевели кредит у сумі 345 291,76 доларів США в гривну та зафіксували борг на рівні 2 765 787,00 грн., а також встановили максимальний ліміт на рефінансування заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 39 774,78 грн., внаслідок чого максимальний ліміт заборгованості за кредитом склав 2 805 561,78 грн.. Кінцевий термін погашення був встановлений до 09.06.2023. Сторони змінили процентну ставку, порядок сплати процентів та погашення заборгованості тощо (т. 1 а. с. 37-40). Відповідні зміни 26.08.2011 були внесені до іпотечних договорів № 02-038/372 та № 02-038/374. Договори про внесення змін до іпотечних договорів нотаріально посвідчені та зареєстровані в реєстрі (т. 1 а. с. 56-59). 17.04.2013 сторони внесли чергові зміни до кредитного договору в частині процентної ставки, графіку та порядку погашення кредиту та (т. 1 а. с. 41-43). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором за [PERSON] станом на 12.05.2015 виникла заборгованість у розмірі 3 334 718,81 грн. без врахування нарахованої пені. Банк листом від 13.05.2015 за № 08.305-186/8874 звернувся до [PERSON] із вимогою протягом 30 днів усунути порушення зобов`язань та повідомленням у разі невиконання вимоги примусово звернути стягнення на належне їй майно (т. 1 а. с. 64). За договором факторингу від 25.10.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» відступило за плату на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 від 10.06.2008, укладеного з акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно з пунктом 1.2. за договором відступаються права вимоги: з повернення заборгованості за основною сумою кредиту, яка станом на день укладення становить 2 728 444,62 грн.; зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1 901 603,37 грн.; з нарахування та стягнення комісій, неустойки, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та будь-яких інших платежів, що передбачені чинним законодавством та кредитним договором на майбутнє. Відповідно до пункту 1.4. договору факторингу у день підписання цього договору до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» переходять також права (в тому числі права іпотекодержателя/заставодержателя) за договором, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основним (кредитним) договором, зокрема права, що виникають з: іпотечного договору № 02-038/372 від 10.06.2008, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А. В. 10.06.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 1147; іпотечного договору № 02-038/374 від 10.06.2008, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А. В. 10.06.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 1149; договір поруки № 02-038/337, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 1.5. передбачено, що права за договором (договорами) забезпечення, вказані в пункті 1.4. договору факторингу, переходять до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» без будь-якої плати будь-якого характеру виключно в силу положень українського законодавства (т. 1 а. с. 65-69). Кредитна справа [PERSON] з оригіналами договорів передана банком на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» за актом прийому передачі документів (т. 1 а. с. 70). За договором відступлення права вимоги від 25.10.2017 банк відступив на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» право вимоги за іпотечним договором, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному розмірі у разі невиконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язань кредитним договором. Предметом іпотеки за цим іпотечним договором є нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 1 (в літ. А) - магазин непродовольчої групи товарів, загальною площею 58,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1314 (т. 1 а. с. 74-77). Також, за договором відступлення права вимоги від 25.10.2017 банк відступив на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» право вимоги за іпотечним договором, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором і за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному розмірі у разі невиконання боржником та/або іпотекодавцем зобов`язань кредитним договором. Предметом іпотеки за цим іпотечним договором є нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 3 (в літ. А) - магазин, загальною площею 70,80 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1315 (т. 1 а. с. 71-73). За договором купівлі-продажу від 13.12.2017 [PERSON] придбав у ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» за 1 433 300,00 грн. нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 1 (в літ. А) - магазин непродовольчої групи товарів, загальною площею 58,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1754. Договір укладений відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеки» та пункту 4.6. підпункту 4.6.1. договору іпотеки (т. 1 а. с. 82-85). Право власності на нежитлові приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1436757280000 (т. 1 а. с. 86) За договором купівлі-продажу від 13.12.2017 [PERSON] придбав у ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» за 1 433 537,00 грн. нерухоме майно: нежитлові приміщення № 1 та № 2 групи приміщень № 3 (в літ. А) - магазин, загальною площею 70,80 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1757. Договір укладений відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеки» та пункту 4.6. підпункту 4.6.1. договору іпотеки (т. 1 а. с. 78-81). Право власності на нежитлові приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1436420480000 (т. 1 а. с. 87). IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. За нормами статей 15, 16 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Частина третя статті215 ЦК України визначає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відтак, правом оспорювати правочин цивільний закон наділяє не лише сторону (сторони) правочину, а й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». З огляду на зазначене та з урахуванням положень статей 4, 5 ЦПК України можна дійти висновку, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.12.2004 за № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню. Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. За нормами частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень цивільного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця та іпотекодержателя у зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору та договору іпотеки, закон не містить. Таких обмежень не встановлено і укладеними між банком та [PERSON] кредитним договором та договорами іпотеки. За положенням статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Згідно зі статтею 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 24 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 24 Закону України «Про іпотеку»). По договору факторингу від 25.10.2017 відбулося відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відступлення прав за іпотечними договорами відбулося на підставі Договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 25.10.2017. Ці договори також нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н. Г. та зареєстровані в реєстрі за № 1314 та за № 1315. За обставинами справи установлено, що [PERSON] є боржником у зобов`язанні, що виникло на підставі укладеного нею з банком кредитного договору, зобов`язання за яким нею було порушене, а відтак на час розгляду справи існує забезпечене іпотекою зобов`язання позивача щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та інших передбачених договорами платежів. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем [PERSON] не наведено належних обґрунтувань та не надано доказів, які б давали підстави вважати, що укладені між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» договір факторингу про відступлення прав вимоги за кредитним договором та відступлення прав за іпотечними договорами порушують її право або цивільний інтерес. Отже ураховуючи, що позивачем не наведено переконливих обґрунтувань та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що особа кредитора впливає на зміст на обсяг існуючого боргового зобов`язання, тобто не доведено, що оспорюваними договорами порушуються її права чи інтереси, правові підстави для задоволення позову відсутні. Незважаючи на те, що відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд вважає за необхідне надати також оцінку вимогам позивача на предмет їх обґрунтованості. Так, відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Стаття 1077 ЦК України визначає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги. З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання. Отже обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги, при цьому таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор). Пунктом 3.2. договору факторингу передбачено, що фактор, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», зобов`язаний передати в розпорядження клієнта, ПАТ «Укрсоцбанк», грошові кошти в розмірі не менше ніж 2 868000,00 грн. шляхом перерахування у день підписання договору на рахунок. Відповідно до пункту 3.3. договору факторингу за передані фактором в розпорядження клієнта грошові кошти клієнт сплачує фактору плату в розмірі 100,00 грн. шляхом перерахування протягом трьох робочих днів з моменту проведення фактором оплати, передбаченої пунктом 3.2. Звідси договір, укладений 25.10.2017 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» є договором факторингу. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України). Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 24 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя статті 24 Закону України «Про іпотеку»). Позивач як на підставу недійсності договорів про відступлення права вимоги за іпотечними договорами посилається на відсутність оплати, про що прямо вказано в пункті 1.5. договору факторингу, тоді як договір факторингу відповідно до статті 1077 ЦК України є оплатним. Суд не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки за договором факторингу було відступлено вимогу за основним зобов`язанням - договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05-038/337 від 10.06.2008, за що умовами договору факторингу передбачена оплата, тоді як при відступленні похідного зобов`язання - вимоги за іпотечними договорами, стаття 24 Закону України «Про іпотеку» не вимагає жодної оплати, про що зазначено в пункті 1.5. договору факторингу. Основною умовою при відступленні прав за іпотечним договором є одночасність здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Така вимога закону була виконана сторонами договору факторингу, про що свідчить пункт 1.4. Тому, пункти 1.4 та 1.5. договору факторингу не суперечать вимогам статті 24 Закону України «Про іпотеки», а навпаки, спрямовані на практичне втілення її приписів, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Суд також дійшов висновку, що оспорювані договори про відступлення права вимоги за іпотечними договорами були укладеними в порядку та на умовах, визначеними чиним законодавством: кредитор у зобов`язанні замінений внаслідок передання своїх прав інший особі за договором факторингу відповідно до статті 512 ЦК України із одночасним відступленням похідного зобов`язання відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку»; сторонами дотримана письмова форма договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами з нотаріальним посвідченням правочину відповідно до вимог статті 513 ЦК України та державною реєстрацією відповідно до статті 4 Закону України «Про іпотеку»; при укладенні правочину сторонами не порушені права третіх осіб; в момент вчинення правочину сторонами дотримані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а тому підстави для визнання їх недійсними також відсутні. Оскільки позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу від 13.12.2017 недійсними є похідними від визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, в їх задоволенні теж слід відмовити. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, установленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачами судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed