Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

КП «Теплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача, відповідно до якого просили суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь КП «Теплоенерго» заборгованість з опалення приміщення в сумі 66 880,51 грн., нараховані на суму заборгованості 3% річних в сумі 911,38 грн., інфляційні втрати в сумі 3404,17 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. Свої вимоги мотивували тим, що КП «Теплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення в будинок [ADDRESS] , який обладнано загальнобудинковим приладом комерційного обліку теплової енергії. В зазначеному будинку розміщено нежитлове приміщення загальною площею 51,00 кв.м., власником якого є [PERSON] , про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дане нежитлове приміщення не має окремого теплового вводу і забезпечується єдиною з житловим будинком системою централізованого опалення. Відповідач зобов`язаний, як власник нежитлового приміщення, з часу державної реєстрації за ним права власності, оплачувати витрати пов`язані з утриманням приміщення, в тому числі і за послуги з опалення, які надає комунальне підприємство «Теплоенерго». В результаті невиконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг станом на 01.10.2018 року утворилась заборгованість (за період 01.12.2010 р. по 30.04.2018 р.) в розмірі 66 880,51 грн.. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржнику на суму заборгованості нараховано 3% річних в сумі 911,38 грн. та інфляційні в сумі 3 404,17 грн.. Оскільки, в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість за надані послуги, вони змушені були звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2019 року позов Комунального підприємства «Теплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення - задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» борг за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2010 року по 30.04.2018 року в розмірі 66 880 грн. 51 коп., встановлений індекс інфляції у розмірі 3 404 грн. 17 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 911 грн. 38 коп. та 1762 грн. сплаченого судового збору, а всього стягнуто 72 958 грн. 06 коп.. 04.02.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, відповідно до якої прохав скасувати заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11 січня 2019 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та призначити справу до розгляду в загальному порядку, оскільки про вказане рішення суду він дізнався з постанови державного виконавця Крюківського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Горбульової В.О. про відкриття виконавчого провадження від 17 січня 2020 року, яку він отримав 27.01.2020 року рекомендованим листом. Ознайомившись з текстом заочного рішенням на сайті судової влади, він не погодився з заочним рішенням та подав заяву про його скасування. Ухвалою суду від 24.02.2020 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2019 року у цивільній справі № №537/4964/18 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 11.01.2019 року у цивільній справі № №537/4964/18 за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 16.04.2020 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження №96 від 16.04.2020 року (звільнення судді [PERSON] з посади судді у відставку) головуючим у справі визначено суддю Маханькова О.В.. 17.04.2020 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі ухвали про самовідвід судді Маханькова О.В. від 17.04.2020 року головуючим у справі визначено суддю Хіневича В.І.. 26.05.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив у якому вказано, що дійсно, у 2010 році він придбав нежитлове приміщення, що знаходиться в будинку [ADDRESS] . Одразу після придбання зазначеного нерухомого майна, він звернувся до КП «Теплоенерго» з метою переоформлення особового рахунку, при цьому написав відповідну заяву та надав копії договору купівлі-продажу нерухомого майна. Він не ховався та не ухилявся від переоформлення особового рахунку. У 2010 році він звертався до позивача неодноразово і кожного разу працівники абонентського відділу йому обіцяли переоформити особовий рахунок. У березні 2017 року від КП «Теплоенерго» на його адресу надійшов лист № 07-512 від 10 березня 2017 року з пропозицією укласти договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, разом з проектом договору. При цьому в листі не було жодного повідомлення про існування будь-якої заборгованості на користь позивача. Ознайомившись з проектом договору, він виявив невідповідність теплового навантаження на опалення (додаток 1 до договору). Зазначене теплове навантаження є необґрунтовано збільшене позивачем. Як він з`ясував у сусідів в квартирі поверхом вище, теплове навантаження у них є в 2 рази менше, ніж у нього. При цьому, кількість батарей опалення в його квартирі менше, ніж у сусідів. Він знову звернувся до КП «Теплоенерго» з проханням або переглянути теплове навантаження на опалення, або обґрунтувати його. Головний інженер позивача погодився, що теплове навантаження є завищеним та запевнив, що теплове навантаження переглянуть, зменшать та надішлють на його адресу новий проект договору. Крім того, працівник абонентського відділу позивача запевнив його, що у зв`язку із відсутністю особового рахунку, заборгованість у нього відсутня. Натомість, в квітні 2017 року від КП «Теплоенерго» на його адресу надійшла претензія пропозиція № 05-728 від 11 квітня 2017 року укласти договір про надання послуг централізованого опалення, разом з проектом договору. При цьому в претензії не було жодного повідомлення про існування будь-якої заборгованості на користь позивача. Надісланий йому проект договору знову містив необґрунтоване теплове навантаження на опалення. Він в черговий раз звернувся до КП «Теплоенерго» з проханням переглянути теплове навантаження на опалення. Черговий раз працівники позивача йому пообіцяли переглянути теплове навантаження та надіслати на його адресу новий проект договору. Після цього КП «Теплоенерго» на його адресу нічого не направляли, про наявність будь-якої заборгованості жодного разу йому не повідомляли. При цьому, відповідно до п. 6 надісланого йому проекту договору № 80/2, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та виставлених рахунків. Однак, протягом всього часу володіння вказаним нежитловим приміщенням, йому не було виставлено жодного рахунку. Також, не зрозумілим є нарахування позивачем йому витрат на опалення кількості календарних днів, що перевищують календарний місяць, оскільки розрахунковим періодом оплати послуг є календарний місяць, як то, згідно долученого до позову розрахунку витрат на опалення приміщення, за січень 2018р. - 32 календарних дні (натомість, в січні 31 календарний день) та ін.. Також згідно додатку № 1 надісланого проекту договору № 80/2 річні нормативні витрати теплової енергії становлять 5,6 Гкал на рік, а відповідно до долученого до позову КП «Теплоенерго» розрахунку витрати тепла становлять по роках: 2011 рік - 7,855 Гкал, 2012 рік - 7,754, Гкал, 2013 рік - 7,855 Гкал, 2014 рік - 6,099 Гкал, 2015 рік - 6,429 Гкал, 2016 рік - 7,076 Гкал, 2017 рік - 6,371 Гкал. Не погоджуючись з даним розрахунком теплового навантаження, він звернувся до ФО-П [PERSON] (сертифікат серії АР № 000500) для визначення теплового навантаження на систему опалення належного приміщення. Згідно розрахунку теплового навантаження на систему опалення річні витрати тепла становлять 4,53 Гкал. Отже, теплове навантаження, на підставі якого нараховується заборгованість позивачем, є необґрунтовано завищеним та не відповідає дійсності. Він намагався у добровільному порядку вирішити питання з КП «Теплоенерго» щодо укладення договору з належним та обґрунтованим тепловим навантаженням на опалення, проте позивач не бажає вирішити дане питання у позасудовому порядку. Крім того вказує, що КП «Теплоенерго» стягує з нього заборгованість за період 01.12.2010р. по 30.04.2018 р. тоді, як загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки він придбавши нежитлове приміщення у 2010 році, у цьому ж році звернувся до КП «Теплоенерго» для переоформлення особового рахунку, жодного разу не отримував квитанції (вимоги) про наявність заборгованості на користь позивача, вважає що позивачем пропущений строк для стягнення заборгованості з 2010 року та прохає відмовити у повному обсязі в задоволенні позову КП «Теплоенерго» за безпідставністю та необґрунтованістю. 29.07.2020 року від позивача КП «Телоенерго» надійшла відповідь на відзив, згідно якої з доводами та запереченнями відповідача позивач не погодився з наступних підстав. Предметом позову є стягнення боргу за спожиту теплову енергію з [PERSON] , яка надавалась останньому за адресою: [ADDRESS] , та не сплачувалась взагалі споживачем в період всього часу, на протязі якого він є власником майна тобто починаючи з 01.12.2010 року по 30.04.2018 р. Нарахування плати відповідачу за надану послугу з централізованого опалені проводиться відповідно п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.05.2005 року (далі за текстом - Правила). Так, абз. 3 п. 12 Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорцій опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Абзацом 2 пункту 20 Правил користування тепловою енергією затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. №1198 передбачено, що у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як вбачається з вищезазначених норм Правил застосовування теплового навантаження здійснюється виключно в тому випадку якщо відсутній прилад обліку. Оскільки в будинку відповідача встановлений прилад обліку КП «Теплоенерго» теплові навантаження не застосовувало для розрахунку. Крім того, звертає увагу суду, що вказаний Договір з боку відповідача не був підписаний, а тому такий договір вважається неукладеним. Щодо вказаних тверджень відповідача, що він неодноразово звертався до позивача щодо переоформлення особового рахунку та намагання в добровільному порядку вирішити питання щодо укладення договору та небажання КП «Теплоенерго» вирішити дане питання у позасудовому порядку, то останній не підтверджує вказане жодним документом (копіями своїх звернень до позивача та відмови КП «Теплоенерго» в укладанні Договору на послуги теплопостачання та водовідведення), при цьому зазначають, що вказаних вище звернень КП «Теплоенерго» від [PERSON] не отримувало. Житлове приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи опалення, документів, які б вказували на те, що приміщення відповідача від`єднано від мереж централізованого опалення не має. Оскільки [PERSON] фактично користувався житлово-комунальні послугами, тож зобов`язаний оплатити борг за централізоване опалення та постачання гарячої води, а відсутність договору надання таких житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а тому позивач прохає суд задовольнити позов. 29.07.2020 року позивач направив заяву про збільшення розміру позовних вимог згідно якої прохав стягнути заборгованість у розмірі 94 000,52 грн., яка складається з наступного: суми вказані у позовній заяві, а саме суми основного боргу - 66 880, 51 грн.. 3% річних - 911,38 грн. та інфляційних - 3 404,17 грн. та додатково стягнути з [PERSON] за період з 01.05.2018 року по 01.07.2020 року суму основного боргу - 21 572,82 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 603,20 грн. та інфляційні втрати в сумі 628,44 грн. А також стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1762,00 грн. та доплачений при подачі заяви про збільшення позовних вимог судовий збір в сумі 340 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала суд задовольнити з підстав викладених у позові, відповіді на відзив та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що дійсно він є власником вказаного нежитлового приміщення з 2010 року та користувався наданими позивачем послугами, однак за них не сплачував, оскільки позивач особистий рахунок на нього не відкрив, платіжки про суму боргу та необхідність сплати йму не направляв, при цьому у направленому проекті договору необґрунтовано зависив теплове навантаження. З позовом звернувся у кінці 2018 року, пропустивши строк по позовної давності, а тому у задоволенні вимог прохав відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №879 від 16.08.2002 року «Про визначення виконавців послуг у комунальному житловому фонді м. Кременчука» комунальне підприємство «Теплоенерго» визначено виконавцем, яке безпосередньо надає споживачам комунальні послуги з гарячого водопостачання та теплопостачання по правобережній частині міста Кременчука, в тому числі котелень № 17 та № 16 у кварталі 620, а також від котелень лівобережної частини міста кварталів 176, 142, СШ № 21, хлібної бази № 81 та управління зрошувальних систем. Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою В.М., зареєстрованого в реєстрі за №3806, є власником нежитлового приміщення загальною площею 51 кв.м., що знаходиться в будинку [ADDRESS] . Житлове приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи опалення. Документи, які б вказували на те, що приміщення відповідача від`єднано від мереж централізованого опалення до суду не надано. Договору про надання/отримання комунальних послуг з гарячого водопостачання та теплопостачання між сторонами не укладалося. При цьому, судом встановлено, та не заперечувалося відповідачем - [PERSON] , що останній фактично користувався житлово-комунальні послугами, що надавав позивач. Відповідно до ст..ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відносини що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно загальних положень (розділ І) ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; У відповідності до п. 1, п.5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно положень ч.4, ч.5 ст.. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 9 цього ж Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Згідно абз.5 п.40 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. N 1198, передбачено що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно абз. 3 п. 12 зазначених Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорцій опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавців юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Абзацом 2 пункту 20 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. № 1198 передбачено, що у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач не оплачує вартість наданих йому КП «Теплоенерго» послуг з постачання теплової енергії, в результаті чого у нього утворилася заборгованість перед КП «Теплоенерго» за період 01.12.2010 року по 30.04.2018 року в сумі 66 880 грн. 51 коп. та з 01.05.2018 року - по 01.07.2020 року включно в розмірі 21 572 грн. 81 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками витрат на опалення приміщення за адресою: [ADDRESS] . Не погодження відповідача з розрахунком теплового навантаження вказаного у додатку № 1 надісланого проекту договору № 80/2, як підставою його заперечення проти позову, суд не бере до уваги, оскільки договір між сторонами не був укладений. Твердження відповідача, про намагання врегулювати спір та укласти договір, та завіряння його головним інженером підприємства про відсутність заборгованості, не знайшли свого підтвердження так як заперечувалися представником позивача, а відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження такого. Стосовно твердження відповідача про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне. Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що на його адресу до 2017 року жодних документів (проекту договору, платіжок) від позивача не надходило, оскільки позивачем не було спростовано вказані твердження. При цьому, суд також враховує, що відповідач який отримав примірник договору та був не згодний з його умовами, не направив позивачу свої заперечення та вимоги по даному проекту договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 01.11.2018 року, відомостей про те чи звертався до цього часу позивач до відповідача з повідомленням про наявність заборгованості та необхідність її сплатити, до суду не надано. Правила обчислення строку давності викладені в гл. 19 ЦК України, яка так і називається «Позовна давність». Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого юридична і фізична особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить 3 роки. Судом встановлено що, боржник жодних дій, які б свідчили про визнання ним боргу, та які б стали підставою для переривання строку позовної давності не вчиняв. Частиною 1 ст. 161 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач, знаючи про наявність заборгованості з 2010 року, звернувся до суд лише в листопаді 2018 році, при цьому відомостей щодо того чи звертався до боржника з вимогою про погашення боргу, позивач до суду не надав. В силу ч. 4 ст. 167 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає, що позивач, який пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості з 2010 року, має право на відшкодування заборгованості в межах останніх трьох років перед зверненням до суду, тобто в межах позовної давності визначеної ст. 256 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Тож, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за надані послуги в межах останніх трьох років до звернення до суду з позовом а також нараховані 3% відсотка річних та інфляційні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем прострочено сплату комунальної послуги, що призвело до порушення права КП «Теплоенерго» на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги з опалення приміщення за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року включно та за період з 01.05.2018 року по 01.07.2020 року включно, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині про стягнення боргу а також 3% річних та інфляційних є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення боргу за період з грудня 2010 року по жовтень 2015 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину (пропорційну задоволених вимог - 67/83%) сплаченого судового збору.

Outcome: partial