Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 грудня 2007 року між Концерном «МТМ» та фізичною особою - [PERSON] укладено договір № 101938 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді». Згідно з п. 1.1. укладеного договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послугу з централізованого постачання гарячої води споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього. Згідно укладеного договору об`єктом теплопостачання є викуплене нежитлове приміщення № 4 для використання під крамницю продовольчих товарів, яке знаходиться на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку з загальнобудинковою системою опалення, по [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2013 року у справі № 334/4899/13- ц, яке набуло чинності 28.12.2013 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 7802 грн. 10 коп. основного боргу та судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. Вказаним рішенням встановлено, що позивач по відношенню до відповідача, являється виконавцем послуг з централізованого опалення і тому Відповідач має сплачувати вартість теплової енергії як виду житлово-комунальних послуг. \~ \~ \~ \~ На виконання умов договору енергопостачальна організація відпустила теплову енергію у наступний період: з листопада місяця 2016 по квітень місяць 2019 років на загальну суму 6813,85 грн. Споживачем за вказаний період не здійснено оплату за поставлену теплову енергію, у зв`язку з чим, станом на теперішній час налічується непогашена заборгованість в зазначеній сумі. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є виставлені помісячні рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6.4 Договору споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Всупереч цьому оплата за фактично спожиту теплову енергію не здійснена. Загальний розмір заборгованості за укладеним договором, враховуючи індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних складає 8880,89 грн., яку Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 01.10.2020 року на 08 год. 50 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 02.02.2021 року на 10 год. 00 хв. В судовому засіданні представник Концерну «МТМ» позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог в в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Черкашин І.І. проти позову заперечували надали суду письмовий відзив в якому зазначено, що відповідач є власником нежитлового приміщення № 4 по [ADDRESS] . В тексті позовної заяви Позивач неодноразово вказує, що він на підставі Договору № 101938 здійснював і продовжує здійснювати постачання теплової енергії, яка належить відповідачу. \~ \~ \~ \~ Раніше позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача на підставі договору № 101938. Рішенням Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року по справі № 334/4899/13-ц позовні вимоги Концерну «МТМ» були задоволені частково, стягнуто заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у су» 7802,10 грн., а також витрати на оплату судового збору у сумі 229,40 грн., а всього 80313 грн. Даним рішенням було встановлено ряд обставин, які не підлягають доказуваної а саме факт припинення дії Договору № 101938 з 31.12.2011 року та факт демонтаж опалювальних приладів з 15.10.2013 року. В рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2013 року по справ:№ 334/4899/13-ц зазначено: «Судом також установлено, що 30.04.2011 року рекомендованим листом [PERSON] направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» сповістив Теплопостачальну організацію про розірвання Договору №101938 відповідно до п. 10.4 Договору. У розділі 10 договору № 101938 від 01.12.2007 визначено термін дії договору. Так, у п. 10.1, 10.4 зазначено, що договір набуває чинності з 01.12.2007 року і діє і 01.12.2008 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору. Оскільки [PERSON] заявив про розірвання договору, то виходячи зі змісту п. 1 договору, останній не вважається пролонгованим на наступний період, тобто на 2012 рік і наступні роки». З огляду на те, що з 2012 року дія договору № 101938 закінчилася і жодних нових договорів сторони не укладали, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення вартості теплової енергії. \~ \~ \~ \~ Позивач, починаючи з 15.10.2013 року не надає відповідачу жодних послуг. Так,в рішенні Ленінського районндго суду м. Запоріжжя від 24.12.2013 року по справі № 334/4899/13-ц зазначено: «...з акту від 15.10.2013 вбачається, що опалювальні прилади у вказаному нежилому приміщенні - демонтовані. Зазначене дає суду підстави вважати, що станом до 15.10.2013 відповідачу надавалися послуги з теплопостачання». З огляду на відсутність споживання відповідачем теплової енергії і неможливість надання таких послуг з боку позивача, нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію є безпідставним. Також, в позовній заяві як на підставу для розрахунків позивач зазначає, рахунки та акти приймання-передачі з посиланням на п.6.4. договору №101938. Однак, оскільки даний договір припинив свою дію ще з 01.01.2012 року, тому посилання на його пункти є безпідставними. Таким чином, через відсутність між сторонами договірних правовідносин і ненадання позивачем будь-яких послуг, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Крім цього у відзиву зазначено, що з розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви вбачається, що значна частина заборгованості знаходиться поза межами 3-річної позовної давності . Зокрема, період з листопада 2016 р. до березень 2017 року - позовна давність спливла щодо - 4165 грн 07 коп. основного боргу. З розрахунку заборгованості 3% річних доданого до позовної заяви вбачається, що значна частина заборгованості по 3% річних знаходиться поза межами 3-річної позовної давності. Зокрема період з листопада 2016 р. до березень 2017 року - позовна давність спливла щодо - 320 грн 39 коп. нарахувань 3% річних. З розрахунку заборгованості інфляційних доданого до позовної заяви вбачається, що значна частина заборгованості по інфляційних нарахуваннях знаходиться поза межами 3-річної позовної давності. Зокрема період з листопада 2016 р. до березень 2017 року - позовна давність спливла щодо - 1344 грн 15 коп. нарахувань інфляційних. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01 грудня 2007 року між Концерном «МТМ» та фізичною особою [PERSON] укладено договір № 101938 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді». Згідно з п. 1.1. укладеного договору: \~ \~ \~ \~ теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення та надати послугу з централізованого постачання гарячої води споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього. Згідно договору, об`єктом теплопостачання є викуплене нежитлове приміщення № 4 для використання під крамницю продовольчих товарів, яке знаходиться на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку з загальнобудинковою системою опалення, по [ADDRESS] . Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-6ц13, у статтях 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. У п.10.3 договору зазначено, що припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію та відповідальності передбаченої цим договором і чинним законодавством України. Тому, відсутність підписаного договору про надання житлово-комунальних послуг, або незгода споживача з тим, що договір є пролонгованим не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі. Концерн «МТМ» надав відповідачу теплову енергію у період з листопада місяця 2016 по квітень місяць 2019 років на загальну суму 6813,85 грн. на адресу надання послуг: [ADDRESS] . Вказане підтверджується розрахунком основного боргу за лицевим рахунком № 101938, оформленим на відповідача [PERSON] , доданим до позову. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ч.ч. 1-2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. \~ \~ \~ \~ Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Відповідно до п. 1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. Згідно п. 2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Згідно п. 2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Відповідно до вищенаведених вимог чинного законодавства, наданий відповідачем [PERSON] документ акт обстеження системи теплопостачання від 15.10.2013 р. не може бути належним підтвердженням дотримання ним встановленої процедури відключення будинку від мереж ЦО і ГВП. Таким чином, відповідач не виконав вимог Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року N 4 до вчинення дій щодо відключення, суд дійшов до висновку, що він здійснив від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотримався вимог щодо складання та затвердження акту про відключення нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Оскільки, [PERSON] самовільно відключив свою квартиру та не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, не заслуховують на увагу його твердження про не отримання ним послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Не погоджуючись з позовом, відповідач та його представник посилались на рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року по справі № 334/4899/13-ц в якому зазначено, що: «…з акту від 15.10.2013 вбачається, що опалювальні прилади у вказаному нежилому приміщенні - демонтовані. Зазначене дає суду підстави вважати, що станом до 15.10.2013 відповідачу надавалися послуги з теплопостачання». Відповідно до ч 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як слід з тексту рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року, суд оцінив акт обстеження системи теплопостачання від 15.10.2013 як належний доказ, який підтверджує факт надання Концерном «МТМ» відповідачу [PERSON] послуг з теплопостачання до 15.10.2013 р. В даному провадженні, з урахуванням вимог Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 № 4, суд оцінює акт обстеження системи теплопостачання від 15.10.2013 р. як недопустимий доказ неотримання відповідачем [PERSON] послуг з теплопостачання в період з листопада місяця 2016 по квітень місяць 2019 років. Тобто, посилання відповідача на рішення Ленінського районного суду Запоріжжя від 24.12.2013 року як на преюдиціальне до встановлених в даному провадженні фактів та обставин, є хибним. Відповідно до ст.-ст. 256,257,260,261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як слід з матеріалів справи, заборгованість утоврилась з листопада місяця 2016 по квітень місяць 2019 років, проте, до суду позивач звернувся у травні 2020 p., тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до 01 травня 2017 р. Згідно з ч.-ч.4,5 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Обґрунтування важливості причин пропущення строку позовної давності Концерном «МТМ», представником позивача в судовому засіданні не наведено. Отже, з урахуванням строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог не підлягають стягненню суми основного боргу, 3% річних, інфляційних витрат з відповідача [PERSON] з листопада 2016 року по березень 2017 р. згідно наданого відповідачем розрахунку, який не спростований позивачем. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази як окремо, так і у їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про те, що з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь Концерну «МТМ» сума заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 2648 грн. основного боргу та 1124,70 грн. з яких 308,37 грн. інфляційні витрати,94,13 грн.-3% річних за період з листопада місяця 2016 по квітень місяць 2019 років. На підставі викладеного та

Outcome: partial