Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Кредитна спілка «Компаньйон» звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитування №КС 8144/07.11.2016 р. Кр від 07.11.2016 року в сумі 2965,52 грн., яка складається з: 1975,21 грн. заборгованість за кредитом та 990,31 грн. відсотки за користування кредитом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі заяви на отримання кредиту від 07.11.2016 року, поданої відповідачем, між сторонами був укладений договір кредитування №КС 8144/07.11.2016 р. Кр. На виконання п. 2.2 договору позивач виплатив відповідачу 2000 грн. Відповідно до п. 3.4 договору кредитування відповідач зобовязався з 07.11.2016 року по 07.11.2017 року погасити суму кредиту 2000 грн. та суму нарахованих планових відсотків 897,78 грн. Протягом дії договору кредитування відповідач не виконував його умови, утворилася заборгованість, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Представник позивача просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 07.11.2016 року між Кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] було укладено договір кредитування №КС 8144/07.11.2016 р. Кр. Згідно п. 1.1, 1.2, 2.1, 3.2 вказаного Договору кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на цілі: соціальні потреби. Кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту, тобто з 07.11.2016 року по 07.11.2017 року. Плата за користування кредитом становить 0,205479 % на день від суми залишку кредиту, виходячи з річної процентної ставки 75%. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 2000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 07.11.2016 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. З частини 1 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Як вбачається з матеріалів даної справи відповідач свої зобовязання за договором кредитування №КС 8144/07.11.2016 р. Кр від 07.11.2016 року належним чином не виконував тому згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.08.2017 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 2965,52 грн., яка складається з: 1975,21 грн. заборгованість за кредитом та 990,31 грн. відсотки за користування кредитом. Оскільки відповідач неналежним виконанням своїх зобов'язань за договором, які виразились в не поверненні кредиту, заподіяв позивачу збитки, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Понесення позивачем судових витрат загальною сумою 1600 грн. підтверджується платіжним дорученням № 402 від 17.08.2017 року про сплату судового збору в сумі 222 грн. та платіжним дорученням № 377 від 30.11.2016 року про сплату судового збору в сумі 1378 грн. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 1600 грн.

Outcome: approved