Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. [PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» (надалі відповідач, Підприємство) про поновлення на роботі. Позивач вказує, що 19.08.2021 року засновник Підприємства прийняв рішення про поновлення позивача на посаді генерального директора Підприємства. Вказане рішення нотаріально посвідчено, відповідна інформація внесена до Єдиного державного реєстру підприємств та організації України. 20.08.2021 року рішенням засновника Підприємства позивача звільнено з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України у зв`язку із втратою довіри. Втрата довіри відбулась в наслідок того, що позивач 09.04.2018 року видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] розірвати договори суборенди земельних ділянок, що спричинило значної шкоди Підприємству. Позивач стверджує, що рішення про звільнення з посади є безпідставним, оскільки нею не вчинялось жодних дій за межами її повноваження, не порушувалось правил проведення операцій з матеріальними цінностями. Позивач звертає увагу, що з аудиторським висновком, на який посилається відповідач, її не ознайомлювали. У відзиві на позовну заяву відповідач просить або закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, або відмовити у задоволенні позову, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідач стверджує, що спірний наказ про звільнення № АВ/К-122 від 20.08.2021 року визнано недійсним 20.08.2021 року. Тому позивач юридично звільнена не була, отже відсутні підстави для поновлення на роботі та звернення до суду. Одночасно відповідач переконує, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи на підставі положень КЗпП України. На думку відповідача, в даному випадку мають місце корпоративні правовідносини, отже вказана справі підпадає під господарську юрисдикцію. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. В позовній заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 06.09.2021 року Жашківський районний суд Черкаської області відкрив спрощене позовне провадження. 14.09.2021 року відповідач надав клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 28.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив або закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, або відмовити у задоволенні позову, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також клопотання про закриття провадження у справі подано й окремо, зміст клопотання тотожній відзиву на позовну заяву. Також, 28.09.2021 року відповідач надав клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. 13.10.2021 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Одноосібним учасником (засновником) Підприємства є громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] . Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 17.08.2021 року по справі № 693/297/21 задовольнив позовну заяву [PERSON] до іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» про поновлення на роботі. Визнав незаконним та скасував рішення засновника іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» №4 від 30.05.2018 року про звільнення [PERSON] за згодою сторін. Поновив [PERSON] на посаді Генерального директора іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна». Рішенням № 8 від 19.08.2021 року одноосібного учасника (засновника) Підприємства на виконання зазначеного рішення суду поновлено позивача на посаді генерального директора Підприємства з 19.08.2021 року та тимчасово відсторонено від виконання обов`язків генерального директора Підприємства [PERSON] . [PERSON] взяв на себе обов`язок внести відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців. Зазначене рішення № 8 засвідчено нотаріально (арк. с. 11). На підставі рішення засновника Підприємства № 8 від 19.08.2021 року прийнято наказ № АВ/К-120 від 19.08.2021 року про поновлення на роботі [PERSON] (арк. с. 10). Листом № 246 від 19.08.2021 року Рішення № 8 від 19.08.2021 року та наказ № АВ/К-120 від 19.08.2021 року надіслано на адресу позивача (арк. с. 9). Наказом № 1/08-к від 19.08.2021 року «Про виконання обов`язків Генерального директора» позивач, зокрема, повідомила про початок виконання обов`язків Генерального директора (арк. с. 15). Рішенням № 9 від 20.08.2021 року одноосібного учасника (засновника) Підприємства на підставі обставин, які досліджуються в межах кримінального провадження, висновку аудитора від 18.08.2021 року та п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України звільнено [PERSON] з посади Генерального директора Іноземного підприємства «Агро-Вільд-Україна» у зв`язку з втратою довіри з 20.08.2021 року. [PERSON] приступає до обов`язків Генерального директора Підприємства та бере на себе обов`язок внести відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців. Вказане рішення засвідчене нотаріально (арк. с. 14, 78-79). На підставі зазначеного рішення № 9 прийнято наказ № АВ/К-122 від 20.08.2021 року про звільнення у зв`язку із втратою довіри (арк. с. 13). Листом № 247 від 20.08.2021 року оригінал наказу № АВ/К-122 від 20.08.2021 року та копія рішення № 9 від 20.08.2021 року направлено на адресу позивачу (арк. с. 12). Вказані обставини не є спірними між сторонами. Проте, відповідачем надано Рішення № 10 від 20.08.2021 року (арк. с. 77), в якому зазначено, що приватним нотаріусом під час посвідчення 20.08.2021 року рішення № 9 не забезпечено переклад на німецьку мову, якою вільно володіє та вільно розуміє власник Підприємства, отже зміст рішення № 9 було відображено некоректно, в зв`язку з чим власник вирішив внести зміни до абзацу 9 пункту 1 Рішення № 9 шляхом його викладення у вірній редакції, наведеній нижче: На підставі викладеного та частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України відкликати та припинити повноваження генерального директора Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» Піскарьової Наталії Сергіївни з 20.08.2021 року. В іншій частині Рішення № 9 залишити без змін. Наказ № АВ/К-122 від 20.08.2021 року «Про звільнення у зв`язку із втратою довіри» вважати недійсним та таким, що не створює жодних правових наслідків. Вказане рішення № 10 від 20.08.2021 року складено у простий письмовій формі та підписано [PERSON] . Саме посилаючись на вказане рішення, відповідач стверджує про відсутність предмету позову, або належність спору до господарської юрисдикції. IV. Аргументи сторін та їх оцінка. Щодо відсутності предмету спору. Пунктом 6 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV встановлено, що рішення уповноваженого органу управління юридичної особи повинно бути оформлено з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству. Рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, що подається для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами). Справжність підписів на такому рішенні нотаріально засвідчується з обов`язковим використанням спеціальних бланків нотаріальних документів, крім рішень, створених на порталі електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг та підписаних з використанням кваліфікованого електронного підпису, а також інших випадків, передбачених законом. З урахуванням вищенаведених вимог, засновником Підприємства було складено рішення № 9 від 20.08.2021 року, яким на підставі обставин, які досліджуються в межах кримінального провадження, висновку аудитора від 18.08.2021 року та п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України звільнено [PERSON] з посади Генерального директора Іноземного підприємства «Агро-Вільд-Україна» у зв`язку з втратою довіри з 20.08.2021 року. [PERSON] приступає до обов`язків Генерального директора Підприємства та бере на себе обов`язок внести відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців. В той же день засновником Підприємства складено рішення № 10, яким вирішено на підставі частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України відкликати та припинити повноваження генерального директора Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» Піскарьової Наталії Сергіївни з 20.08.2021 року. В іншій частині Рішення № 9 залишити без змін. Наказ № АВ/К-122 від 20.08.2021 року «Про звільнення у зв`язку із втратою довіри» вважати недійсним та таким, що не створює жодних правових наслідків. Всупереч вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Рішення № 10 складено у простий письмовій формі, без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, без посвідчення підпису засновника. За приписами ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців відносно Підприємства, в розділі «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» зазначено [PERSON] , 21.08.2021 - керівник [PERSON] (арк. с. 99). За приписами частини 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Таким чином, є достовірним, що єдиним керівником Підприємства з 21.08.2021 року є Вільд Б.К.А., відомості щодо того, що позивач є керівником Підприємства (з повноваженнями, чи без) в Єдиному державному реєстрі відсутні. Отже, суд не погоджується з доводом відповідача, про те, що позивач не є звільненою, в наслідок чого предмет спору відсутній. Суд критично оцінює пояснення відповідача про те, що позивачу було відомо про Рішення № 10, яке надіслано на її адресу, на даний час вона обліковується в штатному розкладі Підприємства, але Підприємство не може її знайти, оскільки позивач не відповідає на письмові запити. Суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач вказала фактичне місце перебування с. Крушинка, Київської області. Саме на цю адресу (як і на адресу реєстрації) Підприємством надіслані оригінал наказу про поновлення на роботі (арк. с. 9) та оригінал наказу про звільнення у зв`язку із втратою довіри (арк. с. 12). Проте, доказів направлення Рішення № 10 на адресу фактичного місця перебування позивача, до матеріалів справи не надано. 20.08.2021 року на адресу реєстрації позивача у м. Жашків надіслано якесь поштове відправлення, але опису вкладення, який зазначений у поштовій накладній, суду не надано (арк. с. 61). Щодо підсудності. Як з особою, яка знаходиться в трудових правовідносинах з товариством, з членом виконавчого органу може бути розірвано трудовий договір (контракт) з підстав, визначених в статтях 40 та 41 Кодексу законів про працю України. Звільнення члена виконавчого органу з підстав, визначених в статтях 40 та 41 (крім пункту 5 цієї статті) Кодексу законів про працю України здійснюється на засадах, визначених трудовим законодавством. Недотримання порядку звільнення працівника за цими підставами свідчить про порушення трудових прав, які відповідно до ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України підлягають захисту в судах загальної юрисдикції. Усталена практика свідчить про те, що підстава для розірвання трудового договору, викладена в п. 5 ч. 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, стосується тільки членів виконавчого органу господарського товариства (тобто є підставою для звільнення, яка застосовується лише по відношенню до директорів, членів правління тощо) та прямо пов`язана із нормою частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України, відповідно до якої повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Зокрема, в Постанові Великої палати Верховного Суду від 23.02.2021 року (справа № 753/17776/19) зазначено, що згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Тобто пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України кореспондується з положеннями частини третьої статті 99 ЦК України. Зміни до статті 41 КЗпП України, а саме доповнення цієї статті пунктом 5, внесено Законом України від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів», який набрав чинності з 01 червня 2014 року. Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачається, що така підстава розірвання трудового договору\~забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх гарантує мінімальний розмір вихідної допомоги в\~розмірі\~середньої заробітної плати за шість місяців. Отже, здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до\~статті 99 ЦК України\~можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на пункт 5 частини першої\~статті 41 КЗпП України. В Постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року (справа № 404/1255/21) суд дійшов висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень\~КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах\~КЗпП України, а у\~статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини. У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої\~статті 99 ЦК України\~є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Отже, зміст положень частини третьої\~статті 99 ЦК України\~надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права. З врахуванням викладеного, суд погоджується з думкою відповідача, що оскарження рішення № 10, яким припинено повноваження позивача з посиланням на ч. 3 ст. 99 ЦК України, повинно було б розглядатись в порядку господарського судочинства. Проте, як встановлено вище, предметом спору є рішення № 9, яким позивача звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що свідчить про наявність спору саме в площині трудового права. Щодо предмету спору. Рішенням № 9 від 20.08.2021 року одноосібного учасника (засновника) Підприємства на підставі обставин, які досліджуються в межах кримінального провадження, висновку аудитора від 18.08.2021 року та п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України звільнено [PERSON] з посади Генерального директора Іноземного підприємства «Агро-Вільд-Україна» у зв`язку з втратою довіри з 20.08.2021 року. У вказаному рішенні зазначено, що на підставі довіреності, виданої позивачем, яка на той час була Генеральним директором Підприємства, обвинувачені (кримінальна справа № 701/1339/19) [PERSON] та [PERSON] уклали додаткові угоди до договорів суборенди землі про додаткове розірвання договорів суборенди 348 земельних ділянок, які свого часу були укладені між ТОВ «Вікторія.» та Підприємством. Вказані дії позивача, на думку Підприємства, спричинили значну шкоду відповідачу. Пунктом 2 ч. 1 1. ст. 41 КЗпП України (на підставі якого звільнено позивача) встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 02.06.2021 року (справ № 592/8437/20) зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104 цс 14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093 цс 15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100 цс 16. Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано будь яких доказів, що діяльність позивача взагалі була пов`язана з обслуговуванням грошових чи товарних цінностей. Пунктом 5.3 Статуту Підприємства зазначено, що у разі призначення Генерального директора з ним укладається контракт, в якому визначаються строк найму, права та обов`язки і відповідальність Генерального директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення з посади (арок. с. 38). Проте, такий контракт суду не надано, жодних посилань на його приписи в запереченнях відповідача не наведено. Отже, довід позивача, що він не є особою, яка одержую товарні цінності під звіт, відповідачем не спростовано. Як вбачається із спірного рішення № 9, засновник Підприємства поставив в вину позивача не порушення правил та вимог з обслуговування грошових та товарних цінностей, а видання довіреності, на підставі якої нібито були вчинені дії, в наслідок яких Підприємство зазнало збитків. Копія довіреності долучена до матеріалів справі (арк. с. 45). За текстом довіреності, вона надана для, зокрема, укладання договорів оренди, суборенди земельних ділянок, додаткових угод про внесення змін до діючих договорів (зокрема розірвання діючих договорів). Тобто, позивач, діючи в межах своїх повноважень (що не є спірним між сторонами), підписав довіреність, із тексту якої не випливають конкретні повноваження, слідування яким призвело бо збитків Підприємства. Те, що вказаною довіреністю, можливо, розпорядились не добросовісно, не можливо ставити в вину позивачу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач безпосередньо не обслуговував товарні цінності, не здійснював їх прийом, зберігання, і розподіл, отже його звільнення на підставі положень\~пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, у зв`язку зі втратою довір`я, не відповідає положенням трудового законодавства. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що рішення про звільнення позивача з посади Генерального директора Підприємства у зв`язку з втратою довіри є незаконним та підлягає скасуванню. Як передбачено\~частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Проаналізувавши вищевикладені обставини та надавши оцінку\~зібраним у справі доказам як у цілому, так і кожному доказу окремо, враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі, та вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати рішення засновника іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» (ЄРДПОУ 33353730) № 9 від 20.08.2021 року про звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри та поновити [PERSON] на посаді Генерального директора іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна». У відповідності до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved