Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

лютому 2014 року ПАТ «Акціонерний банк «Київ» звернувся до суду з позовом, яким просить звернути стягнення на майно, що належить відповідачу і є предметом іпотеки. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 30.05.2008 року між АКБ банком «Київ» правонаступник ПАТ « Акціонерний комерційний банк « Київ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 66, за умовами якого ПАТ « АКБ « Київ» надав [PERSON] кредит на суму 4 536 000 доларів США, зі строком користування до 29.05.2012 року та сплатою 11,8 % річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] 31.05.2008 року року між ПАТ « АКБ « Київ» та [PERSON] був укладений Договори іпотеки майнових прав та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п.1.2 Договорів предметом іпотеки є належні [PERSON]майнові права на квартири, що розташовані в будинку [ADDRESS]. Оскільки позичальник [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання всупереч положенням ст.526 ЦК України, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 133,06 кв. м. та на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. загальною площею 133,06 кв.м. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 87 612 967 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач, не погоджуючись з пред'явленим позовом, звернулася з зустрічним позовом, в якому просять визнати недійсним договір іпотеки від 31.05.2008 року на підставі ст.. 203 ч. 1 , ст. 215 ЦК України. В обґрунтування вимог зазначає, що в іпотеку у відповідності до умов оспорюваного договору були передані майнові права на квартири, що будуються, що суперечило діючій на момент укладення договору ст. ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), містить вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором і дана норма не передбачала можливості передачі в іпотеку майнових прав на об'єкти незавершеного будівництва, відповідно ці майнові права не могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, 30.05.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Київ» ( правонаступник ПАТ « Акціонерний комерційний банк « Київ» ( далі ПАТ « АКБ « Київ») та [PERSON]) укладено Договір про надання кредиту № 66, за умовами якого ПАТ « АКБ « Київ» надав [PERSON] кредит в загальній сумі 4 536 000,00 долларів США , зі строком користування до 29.05.2012 року та сплатою 11,8 % річних. В подальшому, 31.05.2007 року між ПАТ « АКБ « Київ» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1, 03.10.2007 року - укладена Додаткова угода № 3, 04.10.2007 року - укладена додаткова угода №4, 26.02.2008 року - укладено Додаткову угоду №5, 14.07.2008 року- Додаткову угоду №6, а 18.12.2008 року укладено Додаткову угоду № 7. Даними угодами вносилися зміни до основного договору щодо розміру кредиту, валюти кредиту, порядок сплати відсотків, сплати комісійної винагороди, зміна номеру рахунку для зарахування заборгованості. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] 31.05.2007 року між ПАТ « АКБ « Київ» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки. Відповідно до п.1.2 Договору предметом іпотеки є належні [PERSON] майнові права: - на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Загальна площа квартири, що будується 133,06 кв.м. - на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Загальна площа квартири, що будується 133,06 кв.м. Згідно із п.1.4 Договору майнові права іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується документами, якими є: - Договір № 031/8-2005 про участь у фонді фінансування будівництва з додатком від 17 серпня 2005 року та Додаткова угода до нього №1 від 29 червня 2006 року. - Договір про відступлення права вимоги від 18 квітня 2007 року. - Договір про відступлення права вимоги від 30 травня 2007 року. Вказаний договір іпотеки був посвідчений 31 травня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 265п . У відповідності до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України на позичальника покладається обов'язок повертати кредит та сплачувати проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повертати кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредити, що залишилась, та сплати процентів. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання по поверненню кредиту, а тому на час подання позову утворилася заборгованість по кредитному договору на суму 87 612 967 гривень 91 коп. Достовірність даних розрахунків підтверджується розрахунками суми боргу та графіками погашення заборгованості не брати до уваги які у суду підстав немає. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні. Суд критично ставиться до заперечень позивача АКБ «Київ» про те, що при укладені спірного договору сторони керувалися Законом Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору, вказаним нормативним актом встановлювалися відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 30.05.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку». Таким чином під час укладення договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки і є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання договору іпотеки від 31.05.23008 року недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи вказану норму закону, вимоги первісного позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають до задоволення. Згідно із ст.17 Закону України « Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до змісту іпотечного договору, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] накладена заборона відчуження зазначених в договорі майнових прав на квартири до припинення дії Договору іпотеки. Згідно із п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та наказу Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», єдиним уповноваженим суб'єктом на проведення державної реєстрації майнових права на нерухоме майно та їх обтяжень, а також їх змін, що виникли за даним спірним договором, є Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, який в даному випадку мае керуватися п.7 вищезазначеного Наказу міністерства юстиціїї.. Тому вимоги щодо виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою майнових прав на квартири та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження майнових прав на квартири, суперечить Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» і до задоволення не підлягає. Вимоги про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обтяження майнових прав ґрунтуються на вимогах закону і підлягають до задоволення. Вирішуючи заяву позивача за первісним позовом про накладення арешту на майнові права на квартири відповідачів з посиланням на ст.1057-1 ЦК України, суд вважає, що вони до задоволення не підлягають, оскільки вказаною нормою ЦК був доповнений Законом України №5405-VI від 02.10.2012 р., тобто після укладення іпотечних договорів 31.07.2008 року, вказаний Закон відповідно до ст.58 Конституції України не має зворотної дії в часі. Тому передбачений ст.1057-1 ЦК України арешт у даній справі не може бути застосований і у задоволенні заяви Банку необхідно відмовити. Судові витрати по справі суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial