Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, в якому просить виключити відомості про нього як про батька з актового запису за №11 виконавчого комітету Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 24.12.2012 року про народження [INFO] [PERSON] у [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 12.01.2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем та проживав з останньою до 01.03.2012 року. Від шлюбу він та відповідач мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, утримання сім`ї, ведення господарства, утримання та виховання дітей. Шлюбні відносини між ним та відповідачем припинились і поновлення їх стало неможливим. У нього виникла підозра щодо подружніх зрад відповідача у період, коли він їздив на заробітки, а вона залишалася з дітьми вдома. З цих підстав після чергового конфлікту в сімї відповідач забрала дітей та пішла проживати в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, де проживала з іншим чоловіком. У вересні 2012 року [PERSON] подала до Шаргородського районного суду суду позов до нього про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що їх шлюб існує формально, оскільки приблизно сім місяців до того вони розійшлися та проживають окремо, а вона планує створити нову сім`ю, так як вагітна від іншого чоловіка, тому подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу вважала неможливим і таким, що суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 вересня 2012 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. [INFO] у відповідача народився син, [PERSON] , в актовому записі про народження якого він записаний як батько. Він мав намір оскаржити своє батьківство щодо сина [PERSON] , але відповідач у липні 2013 року повернулася з дітьми до нього та переконала його в тому, що він є батьком дитини його, а в позові про розірвання шлюбу зазначила інше через те, що була на нього ображена, тоді як із дня, з якого вони не проживали разом, не минуло 10 місяців. Повіривши відповідачеві, він проживав із нею однією сім`єю до кінця серпня 2013 року, але був вимушений розійтися, оскільки [PERSON] знову почала зустрічатися з попереднім чоловіком. За рішенням Шаргородського районного суду від 20 березня 2014 року з нього стягуються аліменти в твердій грошовій сумі по 350 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а з серпня 2018 року у збільшеному розмірі. Аліменти він регулярно сплачував і сплачує. З 18 червня 2015 року по квітень 2017 року відповідач відкликала виконавчий лист, а потім повторно подала і йому за цей же період було нараховано аліменти та порушено кримінальну справу та засуджено за несплату аліментів. При цьому сама відповідач, яка вагітна восьмою дитиною, та її чоловік насміхаються над ним з приводу того, що він сплачує аліменти на [PERSON] , батьком якого не є. Внаслідок цього він переконався, що не є батьком дитини - [PERSON] , який народився [INFO] у відповідача і запис про нього як про батька слід виключити з актового запису про народження дитини, у зв`язку із чим він звернувся із позовом до суду. При зверненні до суду ним сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., а також він поніс витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн. та очікує понести витрати на проведення експертизи в розмірі від 8000 грн., які просить стягнути з відповідача при ухваленні судового рішення. В підготовче судове засідання [PERSON] та його представник- адвокат Костриця В.С. не прибули. 29.11.2019 року позивач подав заяву про розгляд справи у його та представника відсутності, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем, позовні вимоги підтримує у повному обсязі: просить виключити відомості про нього як про батька в актовому записі про народження від 24.12.2012 року за №11 про народження [INFO] [PERSON] у [PERSON] ; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 2000 грн. та по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн., а всього - 2768,40 грн. (а.с.35). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибула, відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позову [PERSON] до суду не подала, проте 26.11.2019 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.29). 3. Виклад позиції третьої особи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Шаргородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не скористалася своїм право на подання до суду пояснень щодо позову [PERSON] , не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 08.11.2019 року. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не прибув. 12.11.2019 Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за підписом начальника відділу ДРАЦС Магдалюк Л.В. подано заяву за №2092-16.27-38, у якій остання розгляд справи просить провести у відсутності представника відділу ДРАЦС у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання, при розгляді спору покладається на вирішення суду (а.с.27). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. 1. 29.11.2019 року позивач [PERSON] подав клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи документів, пов`язаних із наданням правничої допомоги (а.с.31). 2. 29.11.2019 року Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його та представника - адвоката Костриці В.С. відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.35). 3. Відповідач [PERSON] 26.11.2019 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень щодо позову [PERSON] не має, позовні вимоги визнає (а.с.29). 4. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - Магдалюк Л.В. 12.11.2019 року надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.27). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 08.11.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, - про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2019 року (а.с.23). 2. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання позивача, відповідача та третьої особи про розгляд справи у їх відсутності та відсутності представників позивача та третьої особи і вирішив здійснювати підготовче судове засідання у відсутності сторін, представників позивача та третьої особи. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в підготовчому судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 3. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд встановив, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання нею позовних вимог [PERSON] . 4. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини. 5. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що [INFO] [PERSON] народила дитину: сина [PERSON] , про що зроблено актовий запис виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №11 24.12.2012 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). В зазначеному актовому записі та в свідоцтві про народження дитини [PERSON] записана матір`ю, а [PERSON] - батьком дитини [PERSON] (а.с.11), що відповідає вимогам ст.122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина зачата в шлюбі [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 12.01.2000 року Федорівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №01. Згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказані обставини підтверджуються копією рішення Шаргородського районного суду від 28.09.2012 року (а.с.13-14). Також, судом встановлено, що на час реєстрації народження дитини позивач [PERSON] не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в свідоцтві про народження [PERSON] . Сумніви щодо батьківства відносно дитини [PERSON] виникли у позивача після того, як відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що бажає створити іншу сім`ю, оскільки вагітна від іншого чоловіка, однак, як вбачається із позовної заяви, ці сумніви були спростовані відповідачем у липні 2013 року після того, як [PERSON] та [PERSON] знову почали проживати однією сім`єю і остання запевнила позивача у тому, що він є біологічним батьком дитини. Судово-медична генетична експертиза по справі не проводилася через відсутність відповідних клопотань сторін внаслідок того, що відповідач [PERSON] позов [PERSON] про виключення запису про нього як про батька із актового запису про народження дитини [PERSON] та той факт, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] визнає, у зв`язку із чим суд вважає проведення експертизи необов`язковим та недоцільним. Оскільки факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON] визнаний відповідачем, виходячи із заяви [PERSON] про повне визнання позову [PERSON] , то суд визнає факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та свідоцтві про народження батьком, тобто [PERSON] та дитиною - [PERSON] . На момент оспорювання батьківства дитина - [PERSON] повноліття не досягла (а.с.11). Відтак, судом встановлено, що позивач не є батьком дитини [PERSON] , народженої відповідачем [PERSON] [INFO] . V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленому судом факту відповідають сімейні правовідносини щодо прав батьків про визначення походження дитини та оспорювання батьківства, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. На підставі ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. VІ. Висновки суду Аналіз законодавства, доказів, встановлених обставин у їх сукупності переконує суд у тому, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). ЄСПЛ, який має право роз`яснювати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, зазначає, що право на справедливий розгляд справи передбачає дотримання принципу рівності сторін. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). При зверненні в суд з позовом [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с.1). Так як позов [PERSON] підлягає задоволенню, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем додано до позову витяг з Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги та представництво від 27.10.2019 року, укладеного між ним та адвокатом Кострицею В.С. (а.с.18); копію свідоцтва адвоката Костриці В.С . про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.19); ордер серії ВН №100529 від 31.10.2019 року адвоката Костриці В.С. (а.с.17); розрахунок суми гонорару (понесених витрат) за надану правничу допомогу адвокатом від 29.11.2019 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кострицею В.С. в розмірі 2000 грн. (а.с.32); квитанцію до прибуткового касового ордера від 27.10.2019 року серії 10АААА №512125 про оплату позивачем послуг та робіт адвоката Костриці В.С. при наданні йому професійної правничої допомоги на суму 2000 грн. (а.с.33). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами угоди про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.

Outcome: approved