Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що банк, направивши письмову претензію до позичальника, змінив терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Оскільки кредитор протягом шести місяців з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, то порука є припиненою відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав відзив на позов, в якому зазначив, що у договорі поруки встановлено його строк, а отже приписи частини четвертої статті 559 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин. Крім того, у договорі поруки (пункти 11-12) встановлено строк дії поруки, тому станом на момент пред`явлення позову порука не припинилася, оскільки її строк не закінчився. Сторони в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. ІІ. Процесуальні дії. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. 05 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNP0GK00000058, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 05 вересня 2006 року по 06 вересня 2021 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 17 000, 00 дол. США. Цього ж дня, між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки № DNP0GK00000058, відповідно до умов якого поручитель надав поруку перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № DNP0GK00000058, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит в сумі 17 000, 00 дол. США. Відповідно до пунктів 11-12 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. 25 листопада 2009 року банк направив [PERSON] вимогу, в якій на підставі статті 1050 ЦК України просив повернути суму кредиту у повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). За змістом частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов`язанням, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 сформулював правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося. Зазначення у договорі поруки про те, що порука припиняється після повного виконання основного зобов`язання свідчить про те, що сторонами не встановлювався строк дії договору поруки, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення частини четвертої статті 559 ЦК України. Судом встановлено, що сторонами кредитного договору визначено строк виконання основного зобов`язання 06 вересня 2021 року. Поряд із цим, направивши 25 листопада 2009 року письмове повідомлення до боржника з вимогою про повне повернення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, тобто визнав строк повернення кредиту таким, що настав. З урахуванням того, що в пункті 12 договору поруки визначено, що порука припиняється через 5 років після настання строку повернення кредиту суд дійшов висновку про те, що порука є припиненою з 03 грудня 2014 року. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-18цс16. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що кінцевий строк повернення кредиту, встановлений кредитним договором 06 вересня 2021 року, а тому порука не є припиненою, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання 25 листопада 2009 року. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved