Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Керівник Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Барської районної ради Вінницької області в особі Комунального некомерційного підприємства «Барська центральна районна лікарня» звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позовні вимоги мотивував тим, що вироком Барського районного суду Вінницької області від 21.11.2019 у справі №125/1197/19, який набрав законної сили 24.12.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Так, [PERSON] визнано винним та засуджено за те, що він 18 вересня 2017 року біля 16 год. 30 хв. керуючи в стані алкогольного сп`яніння автонавантажувачем, марки «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по відкритій асфальтобетонній площадці пакування ягід, що розташована на території ТОВ «Пфаннер Бар», що знаходиться по вул. Арсенальна, 3 в м. Бар Вінницької області, не переконався, що це не створить небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб з необережності допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який стояв на даній площадці спиною до автонавантажувача. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7 від 26 лютого 2019 року у потерпілого [PERSON] мало місце перелом даху лівої вертлюгової западини, переломо-вивих 1, 2 куприкових хребців. Вказані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) по давності утворення можуть відповідати терміну вказаному в ухвалі про призначення експертизи 18 вересня 2017 року. Ушкодження у вигляді перелому даху лівої вертлюгової западини, переломомо-вивиху 1, 2 куприкових хребців, не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідно до висновку старшого судового експерта сектору автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України № 189 від 24 квітня 2019 року у дорожній ситуації, що склалась, в діях водія автонавантажувача, марки «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , вбачається невідповідність вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 10.9 Правил дорожнього руху України - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , перебував в КНП «Барська центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 18.09.2017 до 27.09.2017, 27.11.2017 до 08.12.2017, 12.01.2018 до 15.01.2018, 16.03.2018 по 27.03.2018. Згідно розрахунків, загальна вартість лікування [PERSON] в КНП «Барська ЦРЛ» склала 9345,24 грн. Оскільки фінансування КНП «Барська ЦРЛ» здійснюється за рахунок бюджетних коштів, відсутність відшкодування коштів витрачених лікарнею, є порушенням прав територіальної громади району, що в свою чергу завдає суттєвої шкоди інтересам держави. Ураховуючи те, що держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування шляхом надання місцевим бюджетам із Державного бюджету трансфертів у вигляді субвенцій з метою формування місцевого бюджету, необхідного для здійснення повноважень місцевого самоврядування на рівні мінімальних соціальних потреб у разі, коли коштів, що надходять з власних джерел та закріплених доходів не достатньо, тому наведений факт несе потенційну загрозу як для економіки області, так і в цілому для держави, оскільки вказані вище явища набирають масового характеру, що в свою чергу приводить до скорочення фінансування соціальних програм, додаткового залучення коштів із Державного бюджету. На час звернення до суду з позовом [PERSON] не відшкодував завдані його діями збитки, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення прокурора до суду. Представник позивача прокурор Хорошун М.Я. надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі. Представник КНП «Барська ЦРЛ», в інтересах якої подано позов, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений, заяви про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. Відповідно до довідки КНП «Барська центральна районна лікарня» від 17.03.2020 № 327 потерпілий [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , перебував в КНП «Барська центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 18.09.2017 до 27.09.2017. Відповідно до довідки КНП «Барська центральна районна лікарня» від 17.03.2020 № 331 потерпілий [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , перебував в КНП «Барська центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 16.03.2018 до 27.03.2018. Відповідно до довідки КНП «Барська центральна районна лікарня» від 17.03.2020 № 333 потерпілий [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , перебував в КНП «Барська центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 27.11.2017 до 08.12.2017. Відповідно до довідки КНП «Барська центральна районна лікарня» від 17.03.2020 № 334 потерпілий [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , перебував в КНП «Барська центральна районна лікарня» на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 12.01.2018 до 15.01.2018. Згідно розрахунків, загальна вартість лікування [PERSON] в КНП «Барська ЦРЛ» склала 9345,24 грн. Вироком Барського районного суду Вінницької області у справі №125/1197/19 від 21.11.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до даних статуту КНП «Барська центральна районна лікарня» є спільною власністю територіальних громад Барського району, управління якою здійснює Барська районна рада або уповноважений нею орган. Звернення прокурора до суду з даним позовом обґрунтовується наступним. Відповідно до вимог ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Відповідно до вимог ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або ч. 3 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру». Позовні вимоги ґрунтуються на наступних нормах права. Відповідно до ч. 3, 7 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Як передбачено Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній (п.п. 3, 4 Порядку). Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру для юридичної особи становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на користь держави 9345,24 грн, тому судовий збір у даній справі з огляду на викладені вище положення закону становить 2102,00 грн, який слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved