Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Керівник Старокостянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області та Хмельницької обласної державної адміністрації у червні 2017 року звернувсь до суду з позовом до Старокостянтинівської районної державної адміністрації та [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №395/2008-р від 01.12.2008, яким передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,3007 га для ведення особистого селянського господарства на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району [PERSON] та визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,1947 га, розташовану на території Вишнопільської сільської ради, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. В обґрунтування позову посилавсь на те, що розпорядженням Старокостянтинівської райдержадміністрації №395/2008-р від 01.12.2008 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1947 га для ведення особистого селянського господарства на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району [PERSON] 31.03.2009р. управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,1947 га, розташовану на території Вишнопільської сільської ради. Даний державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] - кадастровий номер [NUMBER]. Вказане рішення Старокостянтинівської райдержадміністрації прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним, оскільки прийняте з порушенням ст.1, ст.19, ч.2 ст.43, ч.4 ст.84 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження), ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження). Також, рішенням Хмельницької обласної ради №13 від 16.12.1998р. на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району створено гідрологічний заказник місцевого значення «Вишнопільський». Хмельницьким філіалом ДП «Поділлягеодезкартографія» у 2008 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі. Згідно розробленої технічної документації було визначено в натурі межі та площу гідрологічних заказників. Розташування погоджено начальником управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі, начальником Держуправління ОНПС у Хмельницькій області, сільським головою та директором Хмельницького філіалу ДП «Поділлягеодезкартографія», актами визначено в натурі на місцевості межі земельних ділянок гідрологічних заказників, згідно яких, сільські голови прийняли на зберігання межові знаки. Разом з тим, спірна земельна ділянка, що надана у власність [PERSON], знаходиться в межах гідрологічного заказника «Вишнопільський», однак районна державна адміністрація не була наділена повноваженнями передати земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування за межами населених пунктів, оскільки такі повноваження з передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.ч.3,7 ст.122 Земельного кодексу України, віднесені до компетенції обласної державної адміністрації (ч.4 ст.122 цього Кодексу). Крім того передавати землі у приватну власність із земель державної власності землі під об'єктами природно-заповідного фонду, можливо лише за умови зміни її цільового призначення, а зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній та комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Також, відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності - землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ч.3 ст.22 Земельного кодексу України). При цьому, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч.1 ст.22 Земельного кодексу України). А із змісту ч.1 ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, можуть перебувати лише у державній власності, що фактично і передбачено статтею 84 Земельного кодексу України. Чинне земельне законодавство не передбачає можливості і не встановлює порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, які відносяться до земель природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства. Оскільки земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у 2009 році у власність [PERSON] на території гідрологічного заказника місцевого значення «Вишнопільський» була передана незаконно, незважаючи на те, що об'єкт природно-заповідного фонду був створений ще у 1998 році. Крім цього, під час передачі у власність земельної ділянки зміна цільового призначення земельної ділянки із природно-заповідного на сільськогосподарського призначення не проводилася. Про дане порушення Хмельницькій обласній адміністрації відомо не було, а як наслідок заходи передбаченні ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не вживалися. Про допущення порушень Старокостянтинівською райдержадімінстрацією законодавства під час передачі у власність земельної ділянки [PERSON], місцевій прокуратурі стало відомо із інформації Департаменту екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації від 01.03.2017р., Хмельницькій обласній державній адміністрації - 03.05.2017р., Державній екологічній інспекції у Хмельницькій області - 05.04.2017, а тому строк на звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин, тому позивач клопоче про поновлення пропущеного строку позовної давності. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №395/2008-р від 01.12.2008, яким передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1947 га для ведення особистого селянського господарства на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району [PERSON] та визнати недійсними державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,1947 га, розташовану на території Вишнопільської сільської ради, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги повністю, просив позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області звернувсь до суду з письмовою заявою про те, що пред'явлений позов прокурора підтримує повністю, просить його задовольнити та справу слухати у його відсутності. Представник Хмельницької обласної державної адміністрації звернувсь до суду з письмовою заявою про те, що пред'явлений позов прокурора підтримує повністю, просить його задовольнити та справу слухати у його відсутності. Представник відповідача Старокостянтинівської районної державної адміністрації позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення посилаючись на те, що при прийнятті оспорюваного розпорядження та видачі держакту Старокостянтинівська районна державна адміністрації діяла у відповідності з чинним на той час законодавством. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення та клопотав про застосування строку позовної давності та відмову у позові з цих підстав. Суд заслухавши сторони, дослідивши докази у справі прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що розпорядженням Старокостянтинівської райдержадміністрації №395/2008-р від 01.12.2008 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1947 га для ведення особистого селянського господарства на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району [PERSON] (а.с.9). 31 березня 2009 року управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,1947 га, розташовану на території Вишнопільської сільської ради. Даний державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] - кадастровий номер [NUMBER] (а.с.10). Разом з тим, судом встановлено що вищевказане рішення Старокостянтинівською райдержадміністрацією прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню із наступних підстав. Так, ст.1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та статтею 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Разом з тим, землі природно-заповідного фонду є землями з особливим режимом охорони і повністю або частково вилучені з господарського обороту. Частиною другою ст.43 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження) та ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження) землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва) (ст.44 Земельного кодексу України). Частиною четвертою ст.84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, віднесено, зокрема, землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Судом також встановлено, що рішенням Хмельницької обласної ради №13 від 16 грудня 1998 року на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району створено гідрологічний заказник місцевого значення «Вишнопільський» (а.с.54-55). Хмельницьким філіалом ДП «Поділлягеодезкартографія» у 2008 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі та згідно розробленої технічної документації було визначено в натурі межі та площу гідрологічних заказників, розташування погоджено начальником управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі, начальником Держуправління ОНПС у Хмельницькій області, сільським головою та директором Хмельницького філіалу ДП «Поділлягеодезкартографія». Також, актами визначено в натурі на місцевості межі земельних ділянок гідрологічних заказників, згідно яких, сільські голови прийняли на зберігання межові знаки (а.с.21-53). Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини шостої цієї статті. Повноваження з передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.ч. 3,7 ст.122 Земельного кодексу України, віднесені до компетенції обласної державної адміністрації (ч.4 ст.122 цього Кодексу). Разом з тим, ч.4 ст.84 Земельного кодексу України встановлено обмеження щодо передачі у приватну власність із земель державної власності землі під об'єктами природно-заповідного фонду, то передача таких земель у приватну власність можлива лише за умови зміни її цільового призначення, а згідно із ч.1 ст.20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення та ч.7 цієї ж статті передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній та комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Також, ч.1 ст.50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Частинами 2, 3 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Крім цього, виходячи з принципу Земельного кодексу України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі. Стаття 81 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Громадянам передаються у власність та надаються у користування землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ч.3 ст.22 Земельного кодексу України). При цьому, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч.1 ст.22 Земельного кодексу України). Тому безоплатно приватизувати земельні ділянки для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства, ведення садівництва громадяни України можуть лише із земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч.2 ст.45 Земельного кодексу України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Таким законом, який визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів, на сьогодні є вже згадуваний Закон України «Про природно-заповідний фонд України» від 16 червня 1992 р. Із змісту ч.1 ст.4 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, можуть перебувати лише у державній власності, що фактично і передбачено статтею 84 Земельного кодексу України. Землі, на яких знаходяться регіональні ландшафтні парки, зони - буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі, включені до складу, але не надані національним природним паркам, землі, на яких знаходяться заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності Українського народу (державній власності), так і в інших формах власності, передбачених законодавством України (комунальній чи приватній). Землі, на яких знаходяться ботанічні сади, дендрологічні парки та зоологічні парки, створені до прийняття Закону України «Про природно-заповідний фонд України», не підлягають приватизації, тобто можуть перебувати або у державній, або у комунальній власності. Землі, на яких знаходяться штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва) можуть перебувати у приватній власності, якщо ці об'єкти були створені на приватизованих у встановленому порядку землях. Отже чинне земельне законодавство не передбачає можливості і не встановлює порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, які відносяться до земель природно-заповідного фонду для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з інформації ПП «Обрій» №01/29/03 від 20.03.2017р. зазначена вище спірна земельна ділянка, що надана у власність [PERSON] площею 0,1771 га знаходиться в межах гідрологічного заказника «Вишнопільський» (а.с. 14-15), що також визнається представниками відповідачів, тому в цій частині позовні вимоги і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що заява представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної даності та відмову у позові з цих підстав, не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 5 ст.267 ЦК України передбачає, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, закон пов'язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів. Про допущення порушень Старокостянтинівською райдержадімінстрацією законодавства під час передачі у власність земельної ділянки [PERSON], місцевій прокуратурі стало відомо із інформації Департаменту екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації від 01.03.2017р., Хмельницькій обласній державній адміністрації - 03.05.2017р (а.с.16-17), Державній екологічній інспекції у Хмельницькій області - 05.04.2017р. (а.с.20), а тому строк на звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин і суд вбачає обґрунтовані підстави для поновлення такого строку. Так, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 62 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що Державний контроль за додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, його органами на місцях, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими спеціально уповноваженими державними органами. Відповідно до ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель, про природно-заповідний фонд тощо. Вказаним органом на території Хмельницької області відповідно до вказаного вище Закону та Положення про Державну екологічну інспекцію у Хмельницькій області (затверджена наказом Державної екологічної інспекції України №136 від 12.12.2011) - є Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області. Враховуючи, що Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області та Хмельницька обласна державна адміністрація, не забезпечили належного контролю за охороною та використанням об'єкту природно-заповідного фонду, належні заходи щодо виявлення порушень та реагування на них не вживає, а тому у відповідності до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» позов пред'явлено Старокостянтинівською місцевою прокуратурою у відповідності з чинним законодавством, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 Рішення), адже порушення норм чинного законодавства стороною (сторонами) при укладенні договорів безумовно є деструктивним елементом у сфері регулювання суспільних відносин, вкрай негативно впливаючи на принцип неухильного дотримання встановлених правил поведінки всіма членами суспільства». Таким чином, спірне нерухоме майно вибуло з власності держави з порушенням вимог чинного законодавства шляхом безоплатної передачі у власність громадянину - [PERSON] без дозволу уповноваженого державою органу - Хмельницької обласної державної адміністрації (поза волею власника). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1771 га, що розташована на території гідрологічного заказника місцевого значення «Вишнопільський, у 2009 році була передану власність [PERSON] незаконно, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними суду. Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, з кожного по 1400 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial