Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив (т.1 а.с 1-4, т.2 а.с.14-15) до ПАТ «Чернігівгаз» про визнання дії протиправними та протизаконними згідно Конституції та Законів України, визнання протиправними дії щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за адресою: [ADDRESS] про зобов'язання відповідача до 01.03.2019 року встановити індивідуальний лічильник природного газу в квартирі [ADDRESS], згідно ч.1 п.3 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», малозабезпеченим категоріям громадян; зобов'язання повернути втрачені кошти по субсидії в сумі 1 157,49 грн, стягнення 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що проживає в [ADDRESS] 01 серпня 2017 року, без згоди співвласників будинку, ПАТ «Чернігівгаз» встановило загальнобудинковий вузол обліку природного газу. З січня 2017 року відповідачем нараховано плату за спожитий газ на підставі показів загальнобудинкового газового лічильника, а не за нормами споживання. В результаті вказаних дій відповідача йому було відмовлено у субсидії з травня 2018 року, завдано матеріальної шкоди у зв'язку з поверненням коштів в загальній сумі 1 157,49 грн. Зазначає, що 14.06.2018 року звертався до ПАТ «Чернігівгаз» про встановлення індивідуального лічильнику природного газу, як малозабезпеченій категорії громадян, але йому було відмовлено та запропоновано встановити даний лічильник за власні кошти. Вважає, що відповідачем порушено його права, як співвласника спільного майна багатоквартирного будинку. При цьому посилається на ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» якою передбачено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах. Крім того, вважає, що порушено ст. ст. 8, 19, 21, 68 Конституції України. Також просить стягнути з відповідача 10 000 грн моральної шкоди для відновлення порушених прав, втратою часу, у заподіянні фізичних і душевних страждань, у приниженні честі та гідності та додаткових зусиллях для організації свого життя. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 20.07.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. У встановлений судом строк ПАТ «Чернігівгаз» подав відзив (т.1 а.с.24-30) у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому зазначив, що відповідно до Постанови КМУ від 16.05.2002 року № 620 (із змінами та доповненнями внесеними постановою КМУ від 27.01.2016 року № 46) «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку», рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Крім того, Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 09.04.2015 року, на який посилається позивач, жодного обов'язку щодо встановлення саме індивідуального лічильника газу не містив, також був відсутній обов'язок щодо отримання згоди співвласників щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Посилання позивача на ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також не заслуговують на увагу, оскільки повноваження співвласників зокрема, але не виключно щодо відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, було надано Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII, який лише 10.06.2018 року було введено в дію. Також в Законі України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» як в редакції діючій на момент запровадження комерційного обліку природнього газу на об'єкті позивача так і в редакції чинній з 20.01.2018 року, відсутній вказаний в позовній заяві обов'язок суб'єкту господарювання щодо забезпечення встановлення індивідуальних лічильників газу малозабезпеченим категоріям громадян (отримувачам субсидій та інших соціальних виплат) незалежно від наявності загальнобудинкового лічильника у багатоквартирному будинку. Щодо твердження позивача, що ПАТ «Чернігівгаз» не виконав вимог Закону України «Про забезпечення інерційного обліку природного газу» щодо забезпечення комерційного обліку природного газу за адресою позивача до 01.01.2018 року, то вказують, що позивач був забезпечений комерційним обліком природного газу 30.12.2016 року з дотриманням усіх норм встановлених Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який діяв на момент запровадження комерційного обліку природного газу за адресою позивача. Щодо відшкодування моральної шкоди вказав, що закон передбачає відшкодування моральної шкоди лише за постачання небезпечної для життя та здоров'я людей продукції. Згідно статті 179 ЦПК України позивач подав відповідь на відзив (а.с.72-73) де зазначив, що відзив не містить правового обґрунтування. Зазначив, що для вирішення даної справи застосуванню підлягає Закон України від 09.11.2017р. «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» де регулюються взаємовідносини між оператором ГРМ і побутовим споживачем, а не Постанова КМУ №620, Постанова НКРЕКП №932. Протокольною ухвалою суду від 20.09.2018 року до участі у розгляді справи, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 180 ЦПК України, ПАТ «Чернігівгаз» подав заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.81-84) та додаткові пояснення (т.1 а.с.114-123, т.2 а.с.18-20) у яких наголосив, що на час встановлення та введення в експлуатацію будинкового вузла обліку газу (тобто запровадження комерційного обліку природного газу) за адресою позивача діяв Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 09.04.2015 року. Вимоги даного закону жодного обов'язку щодо встановлення саме індивідуального лічильника газу не містив, також був відсутній обов'язок щодо отримання згоди співвласників щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Зазначив, що твердження позивача, що йому не було встановлено лічильника газу також не відповідає дійсності та не підтверджено жодними належними доказами. Крім того, Постанова Пленуму Верховного суду від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», на яку посилається позивач, не містить жодних висновків, які суд міг би застосувати при виборі норми права до спірних правовідносин, оскільки висновки вищевказаної постанови жодним чином не стосується предмету спору даної справи та спірних правовідносин, які виникли між споживачем та Оператором ГРМ. Крім того, за рахунок тарифу на послуги розподілу природного газу протягом 12 місяців споживачем була компенсована сума 93,7 коп із собівартості встановлення лічильника 1 700 грн, що становить 0,055% від такої собівартості. Незважаючи на це позивач просить зобов'язати ПАТ «Чернігівгаз» встановити йому індивідуальний лічильник до 1 січня 2019 року за рахунок тарифу, який йому необхідно сплачувати до 2036 року, а отже позов є передчасним. Також, зазначили, що вимога [PERSON] щодо зобов'язання ПАТ «Чернігівгаз» до 01.03.2019 року встановити індивідуальний лічильник природного газу не відповідає способу захисту, який передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України, а також відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідні дії відповідач зобов'язаний вчинити відносно споживача до 01.01.2021 року. Третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, у встановлений строк подала письмові пояснення (т.1 а.с.87-89), згідно яких суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані були в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових), що мало забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. Тому, ПАТ «Чернігівгаз» було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Чернігівгаз» на 2016-2025 роки. Постановою НКРЕКП від 31.03.2016 № 551 (зі змінами) затверджено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Чернігівгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах. У І розділі Плану розвитку на 2016-2025 роки (Інвестиційна програма ПАТ «Чернігівгаз» на 2016 рік) було передбачено встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2018 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про зобов'язання ПАТ «Чернігівгаз» провести перерахунок за спожитий газ за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України з 01.08.2017 року до часу встановлення індивідуального лічильника газу залишено без розгляду. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимоги з підстав зазначених у відзиві, запереченнях та додаткових поясненнях. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, одночасно з письмовими поясненнями надіслав заяву про розгляд справи без участі представника НКРЕКП. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] і є споживачем природного газу. Позивач є інвалідом Ш групи (т.1 а.с.10). Будинок [ADDRESS] включений в План розвитку газорозподільної системи на 2016 рік згідно Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Чернігівгаз»» на 2016 рік в розділі «Встановлення надомних вузлів обліку газу». Згідно наказу ПАТ «Чернігівгаз» від 30.12.2016 року в будинку де проживає позивач встановлено загальнобудинковий прилад обліку природного газу та введений в експлуатацію (а.с.60-70). Даний факт також підтверджено актом установки централізованого комерційного вузла обліку газу багатоквартирного житлового будинку від 18.01.2017 року (т.1 а.с.59). Про встановлення загальнобудинкових лічильників повідомлялось в газеті «Деснянка» від 06.10.2016 року (т.1 а.с.54-55) та погоджувалась з балансоутримувачем будинку дата проведення монтажних робіт з установки загальнобудинкового лічильника з тимчасовим відключенням будинків від газопостачання (т.1 а.с.56-58). Із наданих [PERSON] копій квитанцій вбачається, що позивач в період з вересня 2017 року по травень 2018 року сплачував за послуги з газопостачання (т.1 а.с.15-16). Із наданої [PERSON] копії квитанції КП «Чернігівводоканал» за травень місяць 2018 року вбачається, що повернено до бюджету невикористану субсидію в розмірі 324,65 грн (т.1 а.с.13). Згідно копії квитанції ПАТ «Чернігівобленерго» за травень місяць 2018 року вбачається, що невикористана субсидія становить 109,65 грн (т.1 а.с.13). Згідно копії квитанції ТОВ фірми «ТехНова» за травень місяць 2018 року вбачається, що повернуто невикористаної субсидії у розмірі 723,19 грн (т.1 а.с.14). Листом УПСЗН Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 24.05.2018 року позивача повідомлено, що у зв'язку з простроченою заборгованістю понад 2 місяці, субсидія на наступний строк з травня 2018 року не призначатиметься (т.1 а.с.12). 14.06.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Чернігівгаз» з вимогою припинити розрахунки на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку природного газу та встановити у його квартирі індивідуальний лічильник газу, малозабезпеченій категорії громадян (т.1 а.с.5-6). Листом від 18.06.2018 року ПАТ «Чернігівгаз» повідомило позивача про порядок встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за адресою: [ADDRESS] та введення в експлуатацію 01.08.2017 року, а також порядок встановлення індивідуального приладу обліку природного газу за власні кошти та відшкодування витрат на встановлення приладу обліку (т.1 а.с.7-8). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Правовідносини, які виникли між учасниками справи регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем та Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку визначає Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 № 3533-VI. На час встановлення та введення в експлуатацію будинкового вузла обліку газу (тобто запровадження комерційного обліку природного газу) за адресою позивача діяв Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 09.04.2015 року. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який діяв на момент запровадження комерційного обліку природного газу за адресою позивача, закріплювалось, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для приготування їжі до 01 січня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01.01.2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок:коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Станом на 2017 рік Регулятором в особі НКРЕКП на ПАТ «Чернігівгаз» покладено обов'язок встановити будинковий лічильник газу по [ADDRESS] Статтею 3 Закону визначено перелік джерел фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення. Тому, аналогічний обов'язок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі і індивідуальних, перед населенням мають бюджети всіх рівнів та саме ж населення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, врегульовано правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ч. 2 ст. 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові (співвласникам) належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до положень ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об'єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об'єднань співвласників багатоквартирних будинків. Як на підставу заявлених вимог в позовній заяві позивач посилається на порушення статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та статті 317, 319 ЦК України та зазначає, що є власником квартири [ADDRESS]. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим доказів на зазначене суду не надає. Навпаки, в судовому засіданні позивач вказав, що є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності, а пізніше, що є власником на підставі ордеру. Також, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] відмовились від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. За вищевказаних підстав, а також враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він входить до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS], тому у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії ПАТ «Чернігівгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу слід відмовити. Щодо вимог позивача про визнання протиправними та протизаконними дії відповідача згідно Конституції та Законів України, суд дійшов наступного. За положеннями ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У розумінні закону, суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру з метою поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням, враховуючи, що відповідно до ст.ст. 12-14 ЦК України цивільні права здійснюються, а цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Обравши способом захисту визнання протиправними дії згідно Конституції та Законів України позивач, у силу ст. 12 ЦПК України, зобов'язаний довести, що відповідач дійсно порушує його права, зазначити які саме дії відповідача є протиправними. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту задля реалізації свого права, тому у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити повністю. Щодо вимог позивача про зобов'язання ПАТ «Чернігівгаз» встановити індивідуальний лічильник природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», як малозабезпеченим категоріям громадян, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Як визначено ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Також згідно з п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» (від 21.12.2017 № 2260-VIII) Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Отже, позивач має право самостійно придбати лічильник газу, звернутись до Оператора газорозподільної системи (Оператор ГРМ) для узгодження порядку дій щодо встановлення лічильника газу (видача технічних умов, погодження проекту тощо) і отримати відповідну компенсацію протягом 12 місяців, в разі встановлення лічильника протягом 2018 року. Також, позивач має право на встановлення лічильника газу до 1 січня 2021 року, яке повинно забезпечити йому ПАТ «Чернігівгаз». Обов'язковою підставою для задоволення позовних вимог є наявність на момент вирішення справи у позивача права, порушеного протиправними діями або бездіяльністю відповідача. Позивач звертався до ПАТ «Чернігівгаз» з вимогою встановити індивідуальний лічильник, при цьому не вказував, як і в заяві від 14.06.2018 року, так і в позовній заяві, у якій спосіб встановити індивідуальний прилад обліку природного газу чи безкоштовно чи за його власний рахунок. Отже, позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення індивідуального приладу обліку природного газу після 01.01.2018 року, тому строк встановлення позивачу індивідуального лічильника газу ще не настав, оскільки такий з 20.01.2018 року визначено до 01.01.2021 року, а тому права позивача відповідачем наразі не порушені. Також, враховуючи, що позивачем у вимогах не вказано у якій спосіб встановити індивідуальний прилад обліку природного газу чи безкоштовно чи за його власний рахунок, з огляду на положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання ПАТ «Чернігівгаз» повернути втрачені кошти по субсидії в сумі 1 157,49 грн з огляду на наступне. Так, позивач як на підставу для задоволення позовних вимог посилався на квитанції КП «Чернігівводоканал», ПАТ «Чернігівобленерго», ТОВ фірми «ТехНова» за травень місяць 2018 року, відповідно до яких здійснено повернення невикористаної субсидії в сумі 1 157,49 грн (324,65 + 109,65 + 723,19) (т.1 а.с.13, 14). Під час судового засідання позивач вказав, що вказані кошти повернуті до бюджету безпідставно, оскільки безпосередньо ним здійснено економію. Однак, ПАТ «Чернігівгаз» не здійснювало жодних дій щодо повернення вказаними організаціями коштів невикористаної субсидії. Також, з 01 липня 2015 року ПАТ «Чернігівгаз» анульовано дію ліцензії щодо надання послуг з газопостачання всім категоріям споживачів, ПАТ «Чернігівгаз» залишається газорозподільним підприємством (Оператором ГРМ), воно не здійснює жодних подань в органи Управління праці та соціального захисту населення щодо наявності чи відсутності заборгованості у споживача за житлово - комунальні послуги. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн 00 коп суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом, на що, зокрема, вказується у постанові Верховного Суду України № 6-1575цс16 від 09 листопада 2016 року. Щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається на Постанову Пленуму Верховного суду від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Однак, вищевказана Постанова не містить жодних висновків, які суд міг би застосувати при виборі норми права до спірних правовідносин, оскільки висновки вищевказаної Постанови жодним чином не стосуються предмету спору даної справи. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, позовні вимоги в частині моральної шкоди є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed