Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 09.01.2019 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона фактично зареєстрована та проживає за адресою [INFO] з 1996 року. Іншого житла не має. В 1997 році уклала шлюб з відповідачем, 18.06.1996 року народилася донька [PERSON] Останнім часом стосунки з відповідачем погіршилися, почали виникати сварки, в ході яких відповідач побив її, у звязку з чим вона вимушена була піти з будинку до рідних. [PERSON] змінив вхідні замки і перестав пускати позивачку до будинку. Позивачка не має постійного місця проживання і вимушена проживати у рідних, знайомих, є інвалідом ІІІ групи, має незадовільний стан здоровя. Власником будинку, в якому вона зареєстрована є відповідач, а позивачка там постійно проживала як член сімї власника. При вселенні її до будинку будь-яких угод між нею та відповідачем не було укладено щодо користування будинком, а тому у відповідності до ст. 405 ЦК України вона вважає, що має право на користування будинком. В звязку з цим просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні нею житловим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: вул. Чайковського, 20, м. Охтирка, Сумської області шляхом надання ключів та безперервного доступу до цього будинку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2019 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (а.с.20). Крім цього, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.02.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, до якого було також долучено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2018 року, роздруковане з ЄДРСР, про розірвання шлюбу між сторонами та копію угоди про надання правничої допомоги від 28.01.2019 року. Зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що 17.12.2018 року шлюб між ним та позивачкою розірвано. Відповідач являється власником будинку за адресою вул.Чайковського, 20, м. Охтирка на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВВТ № 119467 від 28.12.2004 року. В вересні 2018 року позивачка за власним бажанням залишила житловий будинок та не зявлялася протягом чотирьох місяців. [PERSON] подав позов про розірвання шлюбу та отримав копію рішення, яке набрало законної сили. На даний час проживає в будинку з іншою жінкою та має право як власник розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. А позивачка після розлучення не є членом його сімї, тому втратила право користування житловим будинком. Просив також допитати в судовому засіданні свідка [PERSON] Крім того, зазначив, що позивачка з вересня 2018 року у вказаному будинку не проживає, однак, у позові не вказує про своє фактичне місце проживання. Ухвалою охтирського міськрайонного суду від 26.02.2019 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні на 06 березня 2019 року на 13:30 год. з викликом сторін та задоволено клопотання сторін про виклик свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Аргументи сторін. Позивачка в судове засідання не зявилася, її представник подала письмову заяву позивачки про розгляд справи у її відсутність(а.с.42). Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що позивачка з відповідачем тривалий час проживали у будинку за адресою вул. Чайковського, 20 м. Охтирка, але погіршилися відносини та змушена була залишити будинок, проживає у дочки або у знайомих. З 26.08.2018 року позивачка поїхала на заробітки в Російську Федерацію, в Україну поверталася два рази в грудні, січні, але не може зайти до будинку через те, що відповідач змінив замки. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що позивачка зареєстрована в будинку була при житті його матері, яка була на той час власницею будинку, термін реєстрації не обговорювався. 01.02.2000 року мати померла. Після її смерті він став власником будинку. 18.12.2018 року рішенням суду шлюб між ним та [PERSON] розірвано. З 26.08.2018 року позивачка вибула, в будинку не проживає, до нього не зверталася з проханням зайти в будинок, він до неї по телефону не може дозвонитися, так як вона його номер заблокувала, вважає, що то його особиста власність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 13.03.2019 року проти позову заперечував та зазначив, що [PERSON] є власником будинку, позивачка не зверталася до відповідача, наполягав, щоб явка позивачки судом була визнана обовязковою та погоджувався надати ключі в суді. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.01.1997 року (а.с.7). 29 жовтня 1999 року [PERSON] зареєстрована у будинку матері відповідача за адресою м. Охтирка пров. Чайковського, 20, що підтверджується копією паспорта (а.с.6). Після смерті матері [PERSON] успадкував будинок за адресою вул. Чайковського, 20, м. Охтирка, Сумської області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.12.2004 року, вказані відомості підтверджуються відповідними відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11-12). Відповідно до довідки № 473 від 21.12.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] та має такий склад сімї: чоловік [PERSON], донька [PERSON] (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2018 року. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON], про допит свідка [PERSON] представник позивачки відкликала своє клопотання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 06.03.2019 року пояснила, що товаришує з обома сторонами. Їй відомо, що вони розлучилися. З 26.08.2018 року [PERSON] залишила будинок, проживала у дочки, а потім поїхала на роботу в м. Москва. [PERSON] в грудні 2018 року зверталася до неї, щоб удвох сходити до будинку, вона хотіла б користуватися будинком, але зайти до будинку не змогла, так як відповідач змінив замки, все було закрито. По телефону викликали [PERSON], відповідач приїхав, відкрив будинок, вона зайшла, забрала деякі речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 06.03.2019 року пояснила, що вона вже 40 років є квартальною уповноваженою по вказаній вулиці. Два місяці тому до неї звернулася [PERSON] і попросила довідку про те, що вона зареєстрована і проживає у спірному будинку. Як квартальна уповноважена вона була присутня, коли позивачка прийшла у двір будинку, але не змогла зайти забрати речі, оскільки були змінені замки. [PERSON] їй говорив, що встановив відео спостереження. В судовому засіданні, як пояснив відповідач, що він є власником будинку. Після погіршення стосунків з дружиною, вона уникає спілкування з ним, в телефонному режимі він не може з нею поспілкуватися, так як вона заблокувала його номер телефону. З 29.08.2018 року позивачка залишила будинок та вибула в м. Москва Російської Федерації, де проживає та працює, з ним не спілкується, шлюб між ними розірвано, до нього особисто вона не зверталася про отримання ключів від будинку, не просила дозволити користуватися будинком. Зявлялася їх спільна дочка та забрала речі [PERSON] вже в той період, коли справа перебувала в провадженні суду, а сама позивачка не зявлялася. Суд критично оцінює покази свідків та не може прийняти їх в даному випадку до уваги як належні докази в обґрунтування позову, оскільки вказані свідки не надали в суді показань, які б свідчили про те, що відповідач дійсно чинить перешкоди в користуванні житловим будинком позивачці, чи не допускає її в будинок. З показань свідків встановлено, що позивачка приходила до будинковолодіння, але не змогла зайти у двір, так як все замкнено, однак на думку суду, такі показання не свідчать про те, що відповідач чинить [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком. Незважаючи на те, що відповідач не визнав позов, зазначаючи про те, що він є власником будинку, [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували надати позивачці ключі від житлового будинку, в звязку з цим судом оголошувалась за їх клопотанням перерва, явка позивачки визнавалася судом обовязковою, про це погоджувалася представник позивачки, з якою узгоджувалася можлива дата явки [PERSON] в судове засідання, однак, позивачка не зявилась. Така поведінка позивачки, на думку суду, свідчить про непослідовність її дій, а також небажання отримати ключі від будинку. Суд вважає, що позивачкою не надано суду належних, обґрунтованих, переконливих, достовірних та достатніх доказів у підтвердження свого позову. Додані до позову ксерокопії висновку Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 18.12.2018 року та від 21.12.2018 року, з яких зазначено, що 18 та 20 грудня 2018 року [PERSON] подавала в поліцію заяву про те, що нібито її чоловік [PERSON] змінив замки в будинку за адресою м. Охтирка, вул. Чайковського, 20 та не допускає в будинок, суд не може прийняти до уваги, оскільки, вони не передбачені діючим законодавством та не є процесуальними документами і не підтверджують факту, що відповідач в дійсності чинить перешкоди позивачці у користуванні житловим будинком. Додані до позову ксерокопія довідки про інвалідність [PERSON] (третя група загальне захворювання) та довідка про розмір пенсії, суд також не може прийняти до уваги, як належні та переконливі докази. Інших доказів позивачкою та її представником суду не додано. [PERSON] є законним власником вказаного житлового будинку, позивачка не надала належних доказів щодо обґрунтування своїх вимог. Зі слів відповідача, позивачка працює і проживає в м. Москва Російської Федерації, про що не заперечувала представник позивачки в судовому засіданні. За час розгляду справи судом вживалися заходи для добровільного врегулювання спору, про що не заперечував відповідач, в слуханні справи оголошувалася перерва та строк і дата на яку зможе зявитися позивачка узгоджувалася з її представником, що підтверджується аудиозаписом судового засідання, однак позивачка не зявилася. Суд критично оцінює доводи представника позивача, яка вказала, що нібито позивачка вимушено покинула житловий будинок та періодично приїжджає в Україну, так як це не підтверджено належними доказами, про їх витребування стороною не заявлялося. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). На думку суду, в обґрунтування свого позову позивачкою не надано належних допустимих переконливих доказів, а її посилання в позові на ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України є недоречним виходячи з вищевикладеного. Висновок суду. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed