Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 20 січня 2020 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання у зв`язку із проживанням дитини до досягнення 3-х річного віку із матір`ю. 2. Свої позовні вимоги позивач обгрунтувала тим, що вона із відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюбу у Шумському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 10 січня 2017 року, актовий запис № 2. Шлюб розірвано рішенням Шумського районного суду від 15 листопада 2019 року. В зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 169 від 07.10.2017 року, проведений Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Із часу народження дитини та по даний час позивач ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною одна. Відповідач ухиляється добровільно приймати участь в утриманні позивача, як матері спільної дитини. Вказане поставило позивача в край незадовільне матеріальне становище, оскільки вона несе витрати на своє утримання, але не має при цьому ніяких доходів. Позивач не має можливості працювати, оскільки дитячий садок дитина зможе відвідувати лише із 3х річного віку в с. В.Загайці. Відповідач є працездатним, здоровим чоловіком, що не перешкоджає йому працювати, отримувати дохід і приймати участь в її утриманні, як матері спільної дитини, що здійснює догляд за нею. Постійного заробітку відповідач немає, однак він виїжджає на закордонні заробітки: в Польщу, де, хоч і не офіційно, але має значні доходи, які витрачає на себе. В серпні 2019 року сторони припинили шлюбні відносини, відповідач залишив позивача із дитиною в її будинку в с. В.Загайці і перейшов проживати в інше місце. Тоді ж в серпні сторони домовилися, що відповідач буде добровільно приймати участь в утриманні позивача в розмірі по 1500 грн. в місяць, а позивач, відповідно не буде звертатися до суду із позовом про примусове стягнення аліментів на її утримання. Після цього відповідач вибув на заробітки в Польщу, звідки повернувся на Україну в грудні 2019 року та, 18 грудня 2019 року дав дитині 3000 грн., а позивачу ні копійки. Це батька дитини не право, а обов`язок. Розмір аліментів на своє утримання позивач визначила в сумі 2500 грн. / приблизно 85 грн. в день в місяць, що буде відповідати матеріальному стану відповідача, який постійно виїжджає на заробітки, де отримує приблизно 25 тис. грн. в місяць, його задовільному стану здоров`я, відсутності інших утриманців. Позивач просить стягувати щомісячно аліменти з гр. [PERSON] , [INFO] , проживає в с. Мізюринці Шумського району Тернопільської області, зареєстрований в с. Мізюринці Шумського району Тернопільської області в користь [PERSON] на її утримання, як матері, що здійснює догляд за неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 2500 грн., починаючи із дня звернення із позовом до суду та проводити до настання 3х річного віку дитини. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 26 лютого 2020 року. 4. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неявкою сторін на 24 березня 2020 року. 5. Ухвалою суду від 24 березня 2020 року підготовче засідання відкладено у зв`язку із неявкою сторін на 23 квітня 2020 року. 6. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву. 7. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 8. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року прийняти для продовження розгляду справу та призначено підготовче засідання на 29 вересня 2020 року. 9. Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду по суті на 22 жовтня 2020 року. 10. В судове засідання позивач не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності із повним підтриманням позовних вимог. 11. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 12. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2017 р. виданного Шумським районним віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області стверджується, що [PERSON] народився [INFO] в м. Шумськ Тернопільської області, батьки якого: [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. ІV. Оцінка Суду. 14. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. 15. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. 16. Згідно із статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. 17. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. 18. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. 19 Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 20. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 21. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 22. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Позивач зазначає, що із часу народження дитини та по даний час вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною одна, а тому має право на аліменти на своє утримання від відповідача. Однак, на судовий розгляд справи позивач не надала суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, котрі підтверджували б, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина. У матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість відповідача надавати кошти на утримання позивача до досягнення неповнолітнім сином трьохрічного віку. Таким чином, позивач не довела, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 2500 грн., чи у іншому розмірі. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання, як матері, що здійснює догляд за неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2500 грн., починаючи із дня звернення до суду та проводити до настання трьохрічного віку дитини слід відмовити за недоведеністю. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 23. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, а тому судовий збір повинен бути віднесений за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України, ст. 191, 199, 200 СК України, суд, -

Outcome: dismissed