Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗІНГ» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. В позові зазначено, що 12 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 01486. Відповідно до умов договору лізингодавець - відповідач зобов`язувався придбати предмет лізингу (транспортний засіб марки «Ravon R2», комплектація/модифікація «Comfort», об`єм двигуна 1,25/бензин, тип КПП 4 АТ, привід 2WD) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору позивач сплатив авансовий платіж в розмірі 21000 гривень 00 копійок та банківську комісію в розмірі 252 гривні 00 копійок, однак транспортний засіб не був переданий. Позивач вважає, що зазначений договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки він не був нотаріально посвідчений і тому є нікчемним, а умови договору є несправедливими внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. Позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 01486, укладений між позивачем та відповідачем 18 лютого 2018 року, недійсним та стягнути з відповідача на свою користь суму авансового платежу в розмірі 21000 гривень 00 копійок і суму банківської комісії в розмірі 252 гривні 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору фінансового лізингу № 01486 від 12 лютого 2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу. В договорі зазначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у специфікації (додаток № 1 до договору), а саме: марка «Ravon R2», комплектація/модифікація «Comfort», об`єм двигуна 1,25/бензин, тип КПП 4 АТ, привід 2WD. За умовами договору, лізингодавець - ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗІНГ» зобов`язувався придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу - [PERSON] на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізину на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору. Сторони погодили укласти даний договір у простій письмовій формі з дотриманням всіх його істотних умов. Лізингоодержувач - [PERSON] зобов`язувався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Згідно квитанції № 2 від 12 лютого 2018 року, позивач сплатив на користь відповідача авансовий платіж по договору № 01486 від 12 лютого 2018 року в розмірі 21000 гривень 00 копійок. Згідно квитанції № 2 від 12 лютого 2018 року, позивач сплатив банківську комісію за прийом платежу в розмірі 252 гривні 00 копійок. Судом встановлено, що предмет лізингу в строк та на умовах, передбачених укладеним договором, позивачу не передавався. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Як було встановлено судом, 12 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 01486, за умовами якого лізингодавець - відповідач зобов`язувався придбати предмет лізингу (транспортний засіб марки «Ravon R2», комплектація/модифікація «Comfort», об`єм двигуна 1,25/бензин, тип КПП 4 АТ, привід 2WD) у власність та передати його у користування лізингоодержувачу - позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором, а лізингоодержувач - позивач зобов`язувався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. На виконання договору у день його укладення позивач сплатив відповідачу авансовий платіж в розмірі 21000 гривень 00 копійок. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав неналежним чином і не передав позивачу предмет лізингу в строк та на умовах, передбачених укладеним договором. Разом із цим, договір фінансового лізингу, укладений 12 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до положень ст. 628 ЦК України. Положеннями ч. 2 ст. 799 ЦК України встановлена вимога щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 01486 від 12 лютого 2018 року між позивачем - фізичною особою [PERSON] та відповідачем - юридичною особою ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗІНГ» був укладений в простій письмовій формі, нотаріально договір посвідчено не було. Таким чином, оскільки на порушення вимог ст. 799 ЦК України вказаний вище договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, тому згідно зі ст. 220 ЦК України він є нікчемним. В даному випадку суд звертає увагу на те, що договір фінансового лізингу № 01486 від 12 лютого 2018 року є нікчемним з моменту його вчинення, оскільки його недійсність прямо встановлена законом, і відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Крім того, оскільки позивачем були сплачені певні грошові кошти за нікчемним правочином, але предмет лізингу - транспортний засіб позивачу не був переданий, суд вражає необхідним застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, в зв`язку із чим з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені останнім на виконання нікчемного правочину суму авансового платежу в розмірі 21000 гривень 00 копійок і суму банківської комісії в розмірі 252 гривні 00 копійок. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми авансового платежу в розмірі 21000 гривень 00 копійок та суми банківської комісії в розмірі 252 гривні 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial