Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 18.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.12.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 03.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явився. 18.03.2020 року позивачем [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи по суті позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що [PERSON] є власником квартири під номером [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 17.12.2019 року №Н4-215888-ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради за адресою [ADDRESS] , є зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який не є членом сім`ї. Позивач в позові зазначає, що відповідач [PERSON] в даній квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, правом на подання відзиву або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи по суті позовних вимог не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Згідно договору купівлі-продажу від 15.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куртєвою К.І., позивач по справі [PERSON] купив, тобто прийняв у власність квартиру під [ADDRESS] /а.с.7-8/. Як вбачається з довідки №Н4-215888-ф/л від 17.12.2019 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30.05.2017 року /а.с.9/. З Акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 27.01.2020 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені керівником дільниці №3 КП ЖКС «Вузівський», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01.01.2018 року та по 18.12.2019 року, не зважаючи на реєстрацію, фактично не проживає [PERSON] /а.с.15/. Позивачу по справі [PERSON] було повторно виданий акт від 02.03.2020 року про відсутність особи за місцем реєстрації, складений сусідами [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені керівником дільниці №3 КП ЖКС «Вузівський» Сальниковим К.В., згідно даного акту вбачається, що станом з 01.01.2018 року та по 02.03.2020 року відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] . До суду були надані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в якій на теперішній час крім позивача зареєстрований також відповідач [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 01.01.2018 року. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved