Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON], посилаючись на те, що у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість задовольняти основні життєві потреби, а також суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, він потребує психіатричної допомоги та не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію. У судовому засіданні лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] заяву підтримала з підстав, викладених у ній, просив задовольнити. Особа, щодо якої розглядається заява про проведення в примусовому порядку госпіталізації до психіатричного закладу, [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо госпіталізації. Законний представник особи, щодо якої розглядається заява про проведення в примусовому порядку госпіталізації до психіатричного закладу, [PERSON] не заперечила щодо задоволення заяви. Просить заяву задоволити, оскільки [PERSON] відмовляється приймати ліки та їжу та погрожує фізичною розправою. Прокурор в судовому засіданні подану заяву підтримав. Встановлено, що 01 серпня 2016 року о 12 год. 55 хв. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів Тернопільської обласної клінічної комунальної психоневрологічної лікарні, пацієнт [PERSON] [INFO], житель [INFO], поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 01.08.2016 року по направленню психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері [PERSON] з приводу діагнозу: емоційно нестійкий розлад особистості. Із анамнезу захворювання встановлено: народився в сім'ї селян, молодший з 2-х дітей. Ранній розвиток без особливостей. Закінчив 9 класів ЗОШ, після школи продовжив навчання в ПТУ по професії тракторист, проте навчання не закінчив. Під час навчання мав привід в міліцію за крадіжку. У жовтні 2011 року був засуджений на 3 роки позбавлення волі. Після повернення із в'язниці почав зловживати алкогольними напоями, з приводу чого у 2014 році лікувався у ТОНД. З 25.09.2007 року по 12.10.2007 року обстежувався у 9-му відділенні ТОККПНЛ з діагнозом: легкий когнітивний розлад, з 23.03.2015 року по 06.04.2015 року - емоційно-нестійкий розлад особистості. В армії не служив по ст. 146. Неодноразово лікувався в ТОККПНЛ. Остання виписка 25.04.2016 року. Дане поступлення пов'язане з погіршенням психічного стану пацієнта: з слів матері: «поводить себе не адекватно, погрожує фізичною розправою, не спить вночі, відмовляється від їжі, бо думає, що його хочуть отруїти». Пацієнт ніде не працює, проживає з матір'ю та бабусею. ВГ, TBC, ЧМТ заперечує. Спадковість не обтяжена. В психічному статусі. Орієнтований в повному об'ємі. Доступний неповному мовному контакту. Відповіді на запитання однослівні, часто повторює стандартну фразу «мені з головою не дуже, треба лікуватися, а у Києві ніхто мені не поможе». Злобний, негативістичний, підозрілий, внутрішньо напружений, про свої переживання не розкриває. Коло інтересів обмежене. Словниковий запас бідний. Пам'ять знижена. Вольові процеси ослаблені. В розмові на співрозмовника не дивиться, погляд відводить в бік, не може встояти на місці, поривається кудись іти. Легко збудливий, дратівливий, схильний до афективних реакцій. До свого стану критика відсутня. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в зв'язку із наявністю у нього психічного розладу, внаслідок якого пацієнт становить небезпеку для себе та оточуючих. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що госпіталізація [PERSON], [INFO], жителя [INFO], до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved