Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У\~вересні 2019\~року до\~суду звернувся\~ [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтувавши свої вимоги наступним. 15.05.2019 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 4\~100 доларів США, що еквівалентно 110\~700,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 16.06.2019 року. Однак, до теперішнього часу [PERSON] не повернув борг в сумі 4\~100 доларів США, що еквівалентно 110\~700,00 грн. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка. Відповідно до умов позики відповідач у випадку порушення строків повернення позики зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на його користь несплачену суму боргу за договором позики у розмірі 110\~700,00 грн., пеню у сумі 51\~475,50 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~621,76 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином оголошенням на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Лазорко Р.Й., що діє на підставі ордеру серії ЛГ № 020557 від 12.09.2019 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просить задовольнити. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 26.09.2019 року (а.с.18), справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем 15.05.2019 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 4\~100 доларів США, що еквівалентно 110\~700,00 грн., готівкою. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 15.05.2019 року зі строком повернення до 16.06.2019 року, та у разі недотримання цих умов [PERSON] зобов`язується виплатити пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми позики за кожен день прострочення (а.с.4). До теперішнього часу гроші відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю розписки у позивача. \~ \~ \~ \~V. Оцінка суду. Відповідно до\~ст.\~41\~Конституції України,\~кожен\~має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 509 ЦК України, передбачено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З частини 2 ст. 615 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1046,\~1047\~ЦК України\~встановлено,\~що за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір\~позики є\~укладеним з\~моменту передання\~грошей або\~інших речей,\~визначених родовими\~ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і\~умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15, в якій зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами було укладено договір позики: 15.05.2019 року, який укладений у формі, передбаченій ст. 1047 ЦК України, тобто відповідають законодавству. Строк виконання зобов`язання за договором, зазначений ст. 530 ЦК України передбачений до 16.06.2019 року. Разом з тим, відповідач до теперішнього часу умови зобов`язання не виконав. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 зроблено висновок по застосуванню\~статті 545 ЦК України\~і вказано, що у частині 545\~ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача. Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка містять факт отримання відповідачем грошових коштів та зобов`язання про їх повернення, яке не виконано. При визначені суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~статті 524 ЦК України\~грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, враховуючи встановлені обставини, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 15.05.2019 року у розмірі 110 700 грн. 00 коп., підлягає задоволенню. Стосовно вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України, передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Що стосується законодавчого врегулювання цього питання, то згідно ч.1\~ст.1050ЦК України\~наслідком порушення позичальником грошового зобов`язання за договором позики є застосування наслідків, передбачених\~ст.625 ЦК України(стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних). Зобов`язання по сплаті пені за порушення договору позики передбачене для позичальника лише в разі, якщо предметом позики є речі, визначені родовими ознаками. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в ухвалі від 01.04.2015 року по справі №6-37цс15. За встановлених обставин вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1621 грн. 76 коп. (а.с.3), який з огляду на задоволення позовних вимог, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Крім того, у відповідність до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України,у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2019 року між [PERSON] та адвокатом Лазорко Р.Й. був укладений договір № 7 про надання правових послуг (а.с.8), предметом якого є надання правових послуг в сфері консультування та юридичного супроводження по стягненню з [PERSON] заборгованості в розмірі 110\~700 грн. 00 коп., та пені за розпискою від 15.05.2019 року, а також інші пов`язані з цим правові послуги. Крім того, вартість наданих адвокатом [PERSON] Й. послуг, згідно договору про надання правових послуг від 12.09.2019 року, становить 7\~000 грн. 00 коп., сплата яких [PERSON] підтверджена квитанцією № 0.0.1466835696.1 від 17.09.2019 року (а.с.10). Разом з тим, позивачем та його представником не надано суду опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги по даній справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000 грн.00. на свою користь не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником адвокатом Лазорко Р.Й. не надано відповідних доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial