Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсни договорів дарування недійсними. Позовні вимоги мотивують тим, що вони [PERSON] та [PERSON] познайомилися в 1977 році та почали разом проживати однією сім`єю в господарстві [PERSON] в с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області. Обоє зареєстровані у господарстві. Зазначають, що 29.08.1988 року офіційно зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, дітей від шлюбу не мають. Вказують, що на той час вони проживали в старому житловому будинку, їх житлово- побутові умови потребували покращення, а тому в 1996 році вони, [PERSON] та [PERSON] , розвалили старий житловий будинок та на його місці побудували новий будинок, загальною площею 78,60кв.м. та впродовж 2001-2002 років побудували господарські споруди. Позивач [PERSON] зазначає, що він працював в колгоспі завідуючим складом в кахельному цеху, згодом був переведений на посаду начальника кахельного цеху, що стверджується належною йому трудовою книжкою колгоспника. Позивачка [PERSON] зазначає, що вона працювала в побуткомбінаті в с.Глиниця Кіцманського району Чернівецької області, згодом, впродовж 16 років, регулярно їздила на заробітки за кордон в Німеччину, Польшу та Словаччину, де заробляла значні кошти, а тому вони завжди жили заможно та мали кошти на будівництво будинку і господарських споруд. Крім того, вказують, що на підставі рішення виконавчого комітету Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області №29/06 від 14.05.2008 року за [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . 19.05.2008 року на вищезазначене майно видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в Кіцманському РБТІ 22.05.2008 року. Таким чином житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , являється спільним майном подружжя, в якому частки кожного є рівними, а [PERSON] , згідно правовстановлюючих документів, є титульним власником. Також зазначають, що з 2004 року [PERSON] хворіє, 21.07.2004 року перенесла операцію на видалення нирки, після чого їй встановлено II групу інвалідності довічно та визнано непрацездатною в звичайних виробничих умовах, що стверджується посвідченням по інвалідності та довідкою МСЕК. З 2003 року [PERSON] також хворіє, має проблеми із зором, переніс операцію, а тому майже нічого не бачить. В кінці листопада 2015року він попав в реанімаційне відділення Чернівецької лікарні із зупинкою серця, переніс клінічну смерть. Згодом з 13.12.2015 року по 31.12.2015 року перебував на лікуванні у Кіцманській ЦРЛ, відділенні реанімації, згодом в кардіологічному відділенні. Також вказують, що після того, як дружина забрала його [PERSON] з лікарні вони зрозуміли, що обоє потребують стороннього догляду та допомоги. Позивачка [PERSON] вказує, що була добре знайома із матір`ю відповідача [PERSON] , [PERSON] , яка змінила прізвище та імя на [PERSON] , оскільки вони багато років разом їздили на заробітки за кордон, тому і поскаржилася їй на їх з чоловіком незадовільний стан здоров`я, потребу в догляді та допомозі. Остання запропонувала їм здійснювати довічнийїх догляд взамін належного їм майна, обіцяла допомагати в побуті, купувати ліки, готувати їжу, утримувати господарство в належному стані. Позивачі [PERSON] та [PERSON] погодилися, після чого [PERSON] сама знайшла нотаріуса в Кіцмані та повідомила їм, що всі документи готові, але договір слід писати на її сина [PERSON] , так він працює в США і має кошти на їх утримання. 16.01.2016 року вранці вони, [PERSON] та [PERSON] ,разом з [PERSON] та [PERSON] на їх автомобілі поїхали до нотаріуса в м.Кіцмань де документи вже були заздалегідь підготовлені. Позивачка [PERSON] зазначає, що вона сказала нотаріусу про те, що вони з чоловіком хотять пожиттєвий обхід, на що нотаріус відповіла, щоб вони не переживали, що [PERSON] та [PERSON] їх не образять, бо вона їх добре знає і що вони, [PERSON] та [PERSON] , мають право в будинку дожити до смерті. [PERSON] при нотаріусу сказала, що вона із чоловіком та сином будуть їм щомісяця давати по 200 доларів США на ліки, допомагати по господарству, робити всю фізичну роботу, на що вона, [PERSON] , погодилась та надала згоду на підписання договору. Позивач [PERSON] вказує, що він взагалі мовчав, бо був дуже хворий і не розумів який договір укладається. Вони з дружиною договір не читали. Нотаріус вказала пальцем де підписати, він підписав, хоча не бачив майже нічого, був після важкої хвороби у тяжкому стані, про що свідчить і сам підпис. Саме за таких обставин 16.01.2016 року він, [PERSON] , зі згоди дружини [PERSON] , подарував [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . Крім того зазначають, що в подальшому з`ясувалося, що крім договору дарування житлового будинку того ж дня було укладено і договір дарування земельної ділянки площею 0,2500га., цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7322582600:01:003:0338, розташовану по [ADDRESS] та договір дарування земельної ділянки площею 0,2328га., цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7322582600:01:003:0339, розташовану по [ADDRESS] . Зазначають, що вищевказані договори дарування земельних ділянок нотаріус дала підписати, пояснивши, що без землі переписувати будинок не можна.Після укладення договору матір відповідача [PERSON] , [PERSON] кілька місяців допомагала їм, готовила їжу, прала одяг та білизну, допомагала по господарству. Відповідач [PERSON] виїхав до США та лише декілька разів телефонував їм. Згодом виїхала і [PERSON] спочатку у Францію, потім у Англію. Періодично приїжджала додому на місяць, приходила до них, інколи допомагала в приготуванні їжі, по господарству, фарбувала вікна, двері, білила в кухні. Також її колишній чоловік [PERSON] приходив кілька разів, косив траву, взимку відкидав сніг, брав білизну для прання. Відповідач [PERSON] ніколи нічого їм не допомагав, оскільки весь час перебував за кордоном. Крім цього вказують, що з січня 2020 року до них взагалі ніхто із сім`ї [PERSON] не приходить, не допомагає, та більше того, [PERSON] в кінці квітня цього року, коли позивач [PERSON] потрапив у лікарню, приходив туди, ображав їх, вдарив [PERSON] , кричав, що вижене їх з будинку. З цього приводу [PERSON] , викликала поліцію, з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру, а їм роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав. Крім цього зазначають, що вони немали наміру укладати договори дарування, вважали, що укладають договір довічного утримання, оскільки на час укладення договорів та на даний час потребують стороннього догляду та допомоги. Вони із сім`єю [PERSON] фактично домовлялися про пожиттєвий догляд та допомогу, вони, [PERSON] та [PERSON] , обіцяли їм щомісячне матеріальне утримання, щоденний догляд, допомогу по господарству, придбання ліків та довічне проживання у їхньому будинку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] вказують, що не передавали ключі від будинку, не виселялися з нього, надалі проживають у своєму будинку, сплачують комунальні послуги, утримують господарство в належному стані, будь-якого іншого житла не мають, родичів також не мають. Зазначає, що всі ці обставини підтверджують той факт, що відчужене позивачами майно фактично не вибуло з їх володіння, будь-якого іншого житла вони не мають, наміру та волі його безкорисно та безоплатно відчужувати при житті не мали, проте в зв`язку з неправильним сприйняттям фактичних обставин справи помилилися щодо предмету договору та його істотних умов, а тому оскаржувані договори дарування укладено в порушення статей 203, 717 ЦК України, оскільки позивачі не мали вільного і свідомого волевиявлення під час укладення договорів на безоплатну передачу у власність відповідача житлового будинку, який був їхнім єдиним житлом, а також земельних ділянок для обслуговування цього будинку та ведення господарства (город). Вважають, що їх незадовільний стан здоров`я, що підтверджується медичними документами медичних установ, та похилий вік вплинули на правильність сприйняття тих фактів та обставин, за яких бувли укладені договори, тобто вони помилилися щодо природи правочину, вважаючи, що передаючи своє майно - особа, яка його отримує, зобов`язана пожиттєво їх доглядати та утримувати, в разі смерті похоронити. Враховуючи вищенаведене, просили задовольнити позовні вимоги, а саме визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, поновити право власності на житловий будинок та земельні ділянки та стягнути з відповідача судові витрати понесені ними по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.05.2020 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник, адвокат Гірчак Н.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Куцак О.М., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені увідзив на позовну заяву. Пердставник відповідача, адвокат Куцак О.М., аважаєвимоги позову безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що сторонами була додержана як нотаріальна форма зазначених правочинів (ч. 4 ст. 203 та ст. 209 ЦК України), так і вимога ст. 182 Цивільного кодексу щодо здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що згідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вказує, що відповідач [PERSON] ,в порядку визначеному законом, отримав у власність нерухоме майно. Дарувальники добровільно і усвідомлено передали в його власність і будинок і землю. Також зазначає, що між матір`ю [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ) та позивачкою [PERSON] дійсно були теплі і приятельські відносини, їхня родина довгий час допомагала позивачам, надавали грошові кошти, купували ліки, тощо.Після укладення договору дарування він, [PERSON] , дійсно не отримав від [PERSON] ключі від будинку, однак, як новий власник, [PERSON] покращував стан житла - зокрема, встановив в будинку конвектор та встановив навколо будинку нову огорожу. Крім того вінрегулярно передавав грошові кошти Такучам в тому числі і на оплату комунальних послуг, оскільки розуміє, що як власник майна саме він повинен нести ці витрати. Крім цього зазначає, що ані він, [PERSON] , ані члени його родини ніколи не вимагали від щоб позивачі виселялися з житла, оскільки знають, що іншого житла у них немає та в якому скрутному становищі вони знаходяться. Враховуючи вищенаведене, адвокат Куцак О.М. просила відмовити [PERSON] та [PERSON] в задоволенні заявлених позовних вимог за безпідставністю та у зв`язку із закінченням терміну позовної давності. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в кінці листопада 2015 року її чоловік [PERSON] попав в реанімаційне відділення Чернівецької лікарні із зупинкою серця, переніс клінічну смерть. Так як вона була добре знайома із матір`ю відповідача [PERSON] , [PERSON] , звернулася до останньої по допомогу, поскаржилася їй на незадовільний стан здоров`я чоловіка, потребу в догляді та допомозі. [PERSON] ( [PERSON] ) одразу приїхала в лікарню, допомагала матеріально в лікуванні чоловіка, згодом запропонувала їм здійснення догляду та щомісячну матеріальну допомогу взамін належного їм майна, обіцяла допомагати в побуті, купувати ліки, готувати їжу, утримувати господарство в належному стані. Вони із чоловіком погодилися. [PERSON] .В сама знайшла нотаріуса в Кіцмані та повідомила їм, що всі документи готові, але договір слід писати на її сина [PERSON] . Так 16.01.2016 року вони, [PERSON] та [PERSON] , разом з [PERSON] та [PERSON] на їх автомобілі поїхали до нотаріуса в м.Кіцмань. У нотаріуса [PERSON] документи вже були заздалегідь підготовлені, тому вона, [PERSON] , сказала нотаріусу, що хоче пожиттєвий обхід. Нотаріус відповіла, щоб вони не переживали, що сім`я [PERSON] їх не образять, бо вона їх добре знає і що ми маємо право в будинку дожити до смерті. [PERSON] при нотаріусу сказала, що вона із чоловіком та сином будуть їм щомісяця давати по 200 доларів США на ліки, допомагати їм по господарству, робити всю фізичну роботу. Зазначає, що, за таких умов, вона погодилась та надала згоду на підписання договору. Її чоловік [PERSON] взагалі мовчав, бо був дуже хворий і не розумів який договір укладається. Вказує, що вони, [PERSON] та [PERSON] , договір не читали. Нотаріус вказала де підписати, [PERSON] і підписав, хоча не бачив майже нічого, був після важкої хвороби у тяжкому стані, про що свідчить і сам підпис на договорах. Вонатакож підписала якийсь документ там де пальцем показала нотаріус. Договори дарування земельних ділянок нотаріус дала підписати, пояснивши, що без землі переписувати будинок не можна. Копії договорів їм ненадали. Після укладення договору матір відповідача [PERSON] , [PERSON] , кілька місяців допомагала їм - готувала їжу, прала одяг та білизну, допомагала по господарству. Відповідач [PERSON] одразу виїхав до США та лише декілька разів телефонував їм. Згодом виїхала і [PERSON] - спочатку у Францію, потім у Англію. Періодично приїжджала додому на місяць, приходила до позивачів, інколи допомагала в приготуванні їжі, по господарству, фарбувала вікна, двері, білила в кухні. Також її колишній чоловік [PERSON] приходив кілька разів, косив траву, взимку відкидав сніг, брав білизну для прання. Також свідок [PERSON] зазначила, що з січня 2020 року до них взагалі ніхто із сім`ї [PERSON] не приходить, не допомагає, та більше того [PERSON] в кінці квітня, коли [PERSON] потрапив у лікарню, приходив туди, ображав їх, вдарив її та кричав що вижене їх з будинку, так як хата вже їм не належить. Вона викликала поліцію, з ним було проведено бесіду профілактичного характеру, а їм роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав. Після цього випадку вони звернулися до адвоката за роз`ясненням щодо укладення договору та зрозуміли, що фактично подарували майно і не мають права вимагати від [PERSON] догляду та опіки. Вказує, що вони не мали наміру укладати договір дарування, вважали, що укладають договір довічного утримання, оскільки на час укладення договору та на даний час потребують стороннього догляду на допомоги. Вони із сім`єю [PERSON] фактично домовлялися про пожиттєвий догляд та допомогу, останні обіцяли їм щомісячне матеріальне утримання, щоденний догляд, допомогу по господарству, придбання ліків та довічне проживання у будинку. Пояснила, що вони з чоловіком не передавали ключі від будинку відповідачу, не виселялися з нього, надалі проживають у своєму будинку, сплачують комунальні послуги, утримують господарство в належному стані, будь-якого іншого житла не мають, родичів також не мають. Вважає, що їх незадовільний стан здоров`я та похилий вік вплинули на правильність сприйняття тих фактів та обставин, за яких був укладений договір, тобто вони помилилися, вважаючи, що передаючи своє майно [PERSON] , останнізобов`язані були пожиттєво їх доглядати та утримувати, в разі смерті похоронити. Також, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) суду надали наступні покази. Зокремасвідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що приходив до [PERSON] та бачив як [PERSON] допомагав там. [PERSON] казав, що дав хату за обхід. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в 2004 році сильно захворіла, мала операцію і сказала їй, що домовилася з сімє`ю [PERSON] про довічне утримання, оскільки вони з чоловіком, який майже нічого не бачить, потребують сторонньої допомоги. Недавно між ними був конфлікт і [PERSON] перестали ходити до [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 3 місяці назад до нього звернулася [PERSON] та просила відвезти їх з чоловіком у лікарню. Знає, щообоє [PERSON] є інвалідами, чоловік [PERSON] не бачить, а Любі видалили нирку. З їх слів знає, що вони склали договір довічного утримання, однак через конфлікт з сімє`ю [PERSON] дізнались, що фактично то був договір дарування. Свідок [PERSON] , батько відповідача, в судовому засіданні пояснив, що обходив [PERSON] 5 років,носив їм по 200 доларів США, обробляв землю, носив їсти, возив машиною по лікарнях. Знає що перед укладенням договору [PERSON] був хворий. Пояснив, що їх сімя витратила 4000 доларів на його лікування. Зазначив, що [PERSON] сказали, щоб наш син взяв їх під опіку. До 2015 року був складений заповіт на сина на пай. [PERSON] дуже хворів, син висилав гроші, а він все купував - возив в лікарню, ліки купував. Щомісячно платили [PERSON] по 200 доларів. Це тривало 4 роки. Син надавав ці кошти тому що знав, що вони не мали за що жити. Він вважав, що добре опікується ними, знав, що [PERSON] дітей не мають. Коли [PERSON] забрали в лікарню, між ним і [PERSON] відбувся конфлікт і вонавикликала поліцію, тоді він віддав [PERSON] всі документи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] і [PERSON] просили його возити [PERSON] в лікарню, чи куди їм треба. Аврами допомагали їм, купували все необхідне, час від часу давали по 200 доларів, щоб він відвіз [PERSON] . Він возив їх 2-3 роки. [PERSON] та [PERSON] казали, що була домовленість про обхід. Люди всі це говорять. 3-4 місяці назад між ними був конфлікт. Свідок [PERSON] ( [PERSON] ), мама відповідача, в судовому засіданні пояснила, що багато років назад їздила разом із [PERSON] в Польшу. Вона приїхала із-за кордону і [PERSON] сказала:«Давай, беріть нас за своїх». До укладення договору вона рік-два їм допомагала. Вказала, що за місяць до укладення договору подзвонила [PERSON] і сказала, що [PERSON] помирає. Викликали швидку і поїхали в лікарню. Йому відказало серце, надали допомогу. Лікування оплачували ми, [PERSON] , пішло багато грошей. [PERSON] запропонувала укласти договір дарування, бо їм потрібні гроші на лікування. Вони прийшли до нотаріуса та коли зробили договір нотаріус сказала: «Я вас поздоровляю, ви лишилися без хати». Зазначає, що зразу було все добре, а згодом відносини зіпсувалися. Уклали договір дарування, тому що вона не могла доглядати [PERSON] , а грошей на них потратили багато - скільки їм треба було грошей, стільки вони й давали. Чоловік здійснював догляд за сім`єю [PERSON] . Кошти по 100-200 доларів давали щомісячно, це мало тривати по життєво. Фізично [PERSON] допомагав її чоловік [PERSON] , все що потрібно все їм робив, крім того вони наймали жінку, яка їм допомагала по господарству. Пояснила також, що підготовкою документів для укладення договору займалася наймана нею по довіреності жінка. Зі слів чоловіка знає, що в березні цього року був конфлікт між її чоловікомі [PERSON] в лікарні. Ініціатором укладення договору дарування була [PERSON] . Договір довічного утриманнявона відмовилася укладати, бо їй такий договір не підходив. Сина [PERSON] спеціально викликала з Америки, щоб на його ім`я укласти договір, бо кошти щомісячно мав надавати і надавав [PERSON] син, бо вона коштів не мала. Вказала, що ключів від хати вони не мають і не мали. [PERSON] як проживали так і продовжують жити в хаті, сплачують комунальні платежі. Сільки договорів було підписано між ними у нотаріуса вона не памятає. Суд, заслухавши пояснення позивачів, відповідача та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст.5 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК Українипередбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, на підставі ст.ст.12,13,81 ЦПК України,розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексув межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України). Відповідно дост.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Досліджені судом докази. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] , являється інвалідом ІІ групи, згідно посвідчення серія [NUMBER] від 20.12.2004 року (а.с.14). Згідно довідки виданою МОЗ України м.Чернівці, серії ПВД № 010231 від 23.10.2014 року, [PERSON] повторно присвоєно другу групу інвалідності довічно (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.08.1988 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Драчинецькій сільській раді Кіцманського району Чернівецької області (а.с.17). Зі змісту довідки, виданої Відділом реєстрації актів цивільно стану № 668 від 18.10.2004 року [PERSON] , вбачається, що 22.07.1980 року в відділі РАЦС Кіцманського РУЮ зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу № 137 (а.с. 18). Згідно трудової книжки №1260 від 10.01.1990 року [PERSON] працював в колгоспі ім.Шевченка, відповідно до ст.40 п.1 КЗпП по переводу переведений в новостворений сільськогосподарський кооператив «Глиницький», займана посада - начальник кахельного цехц (2000 рік) (а.с.19-20). Відповідно до рішення виконавчого комітету Глиницької сільської ради Кіцманського району №29/06 від 14.05.2008 року за [PERSON] оформлено право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] (а.с.26). Зі змісту копій договорів, встановлено, що 16.01.2016 року укладений договір дарування серії НВС 101652 на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №27(а.с.27-28); 16.01.2016 року укладені договори дарування земельних ділянок: серії НВС 101653, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №28, та серії НВС 101654, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №2 (а.с.29). Довідкою, виданою онкологічною МСЕК м. Чернівці серії [NUMBER] [PERSON] , 1952 року народження, встановлено ІІ групу інвалідності довічно (а.с.31). Згідно Протоколу операції №378 від 21.07.2004 року [PERSON] поставлено діагноз: пухлина середньо-верхньої частини лівої нирки(а.с. 30). Відповідно до заключення окуліста Клініки лазерної мікрухірургії ока «AS», [PERSON] встановлено діагноз: початкова катаракта ОИ Ангіосклероз сітківки ОИ. Центральна дегенерація ОИ (а.с.32). З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1336 від 31.12.2015 року, виданої Кіцманською ЦРЛ, вбачається, що [PERSON] з 13.12.2015 року по 31.12.2015 року, перебував на лікування, діагноз: стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз(а.с.35). Крім того [PERSON] перебував на лікуванні з 31.01.2019 року по 20.02.2019 року (а.с.36), та з 17.08.2019 року по 30.08.2019 року (а.с.37). Встановлено, що також [PERSON] перебував на спецлікуванні у неврологічному відділенні з 25.02.2020 року по 02.03.2020 року, що підтверджується витягом з історії хвороби № 1430/218 (а.с.38). Згідно виписки (епікриз) №2015/272 [PERSON] , 1943 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ з 01.04.2020 року по 08.04.2020 року (а.с.39). Витягом з амбулаторної картки № 3621 підтверджується, те, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря (а.с.40). Згідно відповіді Кіцманського ВПГУНП в Чернівецькій області наданої [PERSON] , вбачається, що за результатами ретельної перевірки, [PERSON] надано довідку про припинення подальшої перевірки за відсутністю в діях [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення та повідомлено останню, що з приводу фінансових претензій до родини [PERSON] їй необхідно звернутись в районний суд в порядку цивільного судочинства (а.с.41). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`я [PERSON] проживає в будинку розташовану за адресою: [ADDRESS] з 17.04.1943 року по даний час, сплачують комунальні послуги, ведуть сільське господарство, обробляють земельну ділянку. Дана сім`я перебуває у скрутному становищі, що потребує грошової допомоги та стороннього догляду у зв`язку з частими хворобами (а.с.42). Згідно довідки про склад сім`ї №402 від 11.05.2020 року, до складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , [INFO] ,заявник та [PERSON] , [INFO] , дружина(а.с.43). Відповідно до довідки про результат розгляду матеріалів ІТС ІПНПУ №2125 від 06.05.2020 року, вбачається, що подальшу перевірку по розгляду справи припинено; провести з [PERSON] бесіду профілактичного характеру про недопущення протиправної поведінки та правопорушень в подальшому; рекомендувати звернутися [PERSON] в районний суд в порядку цивільного судочинства (а.с.97). Застосовані норми права. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, відповідно до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно ч. 3, 5 ст.203 ЦК України,встановлено,що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно вимог ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, щонедійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ст.229 ч.1 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. За ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Таким чином, виходячи із змісту статте 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. У Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі №193/584/16-ц зазначено, що якщодоговір встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, то він не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Зазначено також, що обставинами, що вказують на помилку є неправильне сприйняття стороною фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача; його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірному будинку після укладення договору дарування. Законодавцем визначено, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом його суті, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачами проживати в спірному будинку після укладення договору дарування. Відповідно до постанови від 30.10.2019 року у справі № 368/357/17 викладена така ж правова позиція Верховним Судом. Так, судом встановлено, що житловий будинок та земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS] , що належали [PERSON] , були відчужені на підставі договору дарування житлового будинку та земельних ділянок від 16.01.2016 року, де обдарованим зазначено відповідача [PERSON] . Однак, враховуючи те, що позивачі [PERSON] , 1943 року народження, та [PERSON] , 1952 року народження, являються особами похилого віку; мають незадовільний стан здоровя - ІІ група інвалідності довічно [PERSON] , часте тривале лікування [PERSON] безпосередньо перед укладанням оспорюваних договорів; потребували та потребують сторонньої допомоги як фізичної, так і матеріальної; відчужене майно являється єдиним їхнім житлом; фактична передача відчуженого майна не відбулася, оскільки позивачі по сьогоднішній день проживають в будинку, оплачують комунальні платежі, ведуть господарство, обробляють земельні ділянки, а отже всі ці обставин вказують на помилку- неправильне сприйняття позивачами обставин правочину, що дійсно було та вплинуло на їх волевиявлення. Таким чином вказані договори дарування слід визнати недійсними, оскільки вони укладені [PERSON] під впливом помилки, внаслідок чого неправильно сприйняли фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення і замість бажаного договору довічного утримання фактично уклали договір дарування. На момент укладення договорів дарування від 16.01.2016 року позивачі не мали бажання і внутрішньої волі на безоплатну передачу єдиного свого житлового будинку та земельних ділянок у власність [PERSON] , а мали намірпередати йому майно у власність лише за умови здійснення ним їх довічного утримання та догляду. Враховуючи те, що вчинені правочини - договори дарування позбавили позивачів можливості реалізувати свої права на укладення договору довічного утримання та були позбавлені необхідної допомоги, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання договорів дарування недійсними та поновлення права власності [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом положень статей 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Отже, оскільки договір дарування житлового будинку від 16.01.2016 року серії НВС 101652, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №27; договір дарування земельної ділянки від 16.01.2016 року серії НВС 101653, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №28, та договір дарування земельної ділянки від 16.01.2016 року серії НВС 101654, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М., зареєстрований в реєстрі за №29, є недійсними, вони не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Також в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , адвокат Куцак О.М, заявила клопотання про застосування строків позовної давності до даного позову. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] про укладені договори дарування, а не як вони вважали договори довічного утримання, дізналися лише в квітні цього року після конфлікту із батьком відповідача, [PERSON] , який повідомив, що має право вигнати їх з будинку, оскільки будинок його сину [PERSON] подаровано. Крім того, згідно п.22 договору дарування будинку та п.5.7 договорів дарування земельних ділянок, вбачається, що договір складено у двох примірниках, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянської М.М., а інший, викладений на бланку нотаріальних документів, видається обдаровуваному, тобто, спростовуються твердження представника відповідача про отримання [PERSON] копії оспорюваних договорів у день їх укладення. Таким чином, враховуючи вище зазначене, у суду відсутні підстави для застосування позовної давності, як самостійної підстави для відмови у позові. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачів судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 та ч.3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст.137 ч. 3 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Позивач [PERSON] уклав з адвокатом Гірчак Н.А. договір про надання правової допомоги№8 від 12.05.2020 року та додаткову угоду № 1 від 12.05.2020 року (а.с.151-152). Позивач [PERSON] уклала з адвокатом Гірчак Н.А. договір про надання правової допомоги №9 від 12.05.2020 року та додаткову угоду № 1 від 12.05.2020 року (а.с.153-154). Згідно квитанцій №4 від 16.09.2020 року та №5 від 16.09.2020 року, позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачено адвокату Гірчак Н.А. кошти за надання професійної правничої допомоги в загальному розмірі 22071 гривень (а.с.149-150), а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити в розмірі 22071 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 2102 гривні понесених судових витрат по сплаті судового збору та 11035 гривень 50 коп. витрат за надання професійної правової допомоги, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати за надання професійної правової допомоги в розмірі 11035 гривень 50 коп. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновки. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved