Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Керівник Новомосковської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що підставою для звернення є необхідність захисту житлових та майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які через свій вік неспроможні самостійно захистити свої права та реалізувати процесуальні повноваження. Згідно розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 11.12.2015 року № р-545/0/328 неповнолітнім [PERSON] і [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки мати дітей - [PERSON] померла. Батько дітей - [PERSON] заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2015 року позбавлений батьківських прав. Відповідно до розпорядження голови Новомосковської райдержадміністраціїї Дніпропетровської області від 30.12.2015 року № р-587/0/328 над неповнолітніми [PERSON] і [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна - [PERSON]. Статтею 52 Конституції України визначено, що виховання дітей - сиріт, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Проведеною прокуратурою перевіркою встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 18.12.2002 року, батько дітей - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] загальною площею 54,3 кв.м., житловою 29,1 кв.м. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання осіб Перещепинської міської ради від 12.05.2016 року № 61-д за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON], [PERSON] ( з 04.11.2008 року по день смерті [INFO] року), їх спільні неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON], які були вписані в картку, однак не зареєстровані. Згідно з ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. Питання щодо накладення заборони на відчуження майна та житла дітей під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], вирішено не було. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Враховуючі викладене, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, керівник прокуратури звернувся до суду з позовом про необхідність накладення заборони на відчуження майна належного відповідачу, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] до досягнення дітьми [PERSON] і [PERSON] повноліття. У судове засідання представник прокуратури не з'явився, письмово просить розглянути справу за його відсутністю, позов підтримав повністю, згодний на заочній розгляд справи. Законний представник неповнолітніх дітей Продан В.І. просить розглянути справу у заочному порядку, також за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлена відповідно до ст. 76 ЦПК України Представники 3-х осіб в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлені належним чином, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст ст.158, 197, 169, 224 ЦПК України, судом винесено ухвала про розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизначених та оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України, на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність, або обмежену дієздатність, в законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють, або неналежним чином здійснюють їх захист. Так, прокурором під час вивчення стану законності щодо дотримання житлових та майнових прав дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлена необхідність захисту житлових та майнових прав неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Підставою для звернення до суду є необхідність захисту житлових та майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які через свій вік неспроможні самостійно захистити свої права та реалізувати процесуальні повноваження. Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 17 від 22 липня 2000 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 06 серпня 2001 року, про що зроблений актовий запис № 49 і свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 травня 2004 року, про що зроблено актовий запис № 38, батьками дітей зазначені [PERSON] і [PERSON]. Мати дітей [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 27 від 04 березня 2015 року. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2015 року батько дітей - [PERSON] позбавлений батьківських прав. Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації від 11.12.2015 року № р-545/0/328 неповнолітнім дітям [PERSON] і [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Новомосковської райдержадміністраціїї Дніпропетровської області від 30.12.2015 року № р-587/0/328 над неповнолітніми [PERSON] і [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна - [PERSON]. Згідно договору купівлі - продажу ВАВ № 871270 посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі № 4045 від 18.12.2002 року, батько дітей - [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] загальною площею 54,3 кв.м., житловою 29,1 кв.м. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання осіб Перещепинської міської ради від 12.05.2016 року № 61-д за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON], [PERSON] ( з 04.11.2008 року по день смерті [INFO] року), їх спільні неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON], які були вписані в картку, однак не зареєстровані. Відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей. Питання щодо накладення заборони на відчуження майна та житла дітей під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], вирішено не було. Відповідно до ч.1 ст. 248 Сімейного Кодексу України, дитина - сирота і дитина, позбавленого батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, під опікою, маж право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», уразі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки , школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї, жиле приміщення в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом всього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні , з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Згідно ч.1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми - сиротами та дітьми, які позбавлені батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.3 ст. 32 вищевказаного Закону, жили приміщення, в яких проживали діти - сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також, щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватись лише у разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Враховуючи обставини справи, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає позов керівника прокуратури задовольнити, накласти заборону на відчуження нерухомого майна належного відповідачу, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 54,3 кв.м. житловою площею 29,1 кв.м., до досягнення дітьми [PERSON] і [PERSON] повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved