Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

І. Позиції учасників справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача банківських послуг, в якому просив визнати протиправним рішення банку про припинення ділових відносин та про розірвання договорів банківських рахунків. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договорами про відкриття та обслуговування банківських карткових рахунків. Листом від 13.12.2019р. за вих. № 20.1.0.0.0/7-20191213/1324 АБ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив позивача про припинення ділових відносин та про розірвання Договорів банківських рахунків на підставі відповідного рішення Банку, що прийняте Банком згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Таке рішення банку позивач вважає безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Банк зобов`язаний довести, що операції, які проводилися клієнтом як і сам клієнт відповідають Критеріям ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, і що банком для встановлення такого факту провадилися відповідні дії, які в свою чергу повністю відповідають вимогам документів, що розроблені банком з дотриманням вимог визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, та вимога закону. Крім того, банк повинен мати відповідні докази, що операції, які власне бралися до уваги банком під час прийняття рішення про відмову в обслуговуванні на підставі ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», дійсно містять в собі ознаки суспільно небезпечного діяння, а саме - що фінансові операції клієнта направлені на фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, або ж дії клієнта, містить ознаки складу злочину за ст.209 КК України (Легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.). Крім того, якщо клієнт фактично підозрюється банком у вчиненні легалізації (відмиванні) доходів отриманих злочинним шляхом, банк повинен мати також докази вчинення клієнтом або його причетність до суспільно небезпечних діянь, що передували наступній легалізації (відмиванню) доходів через рахунки, що відкриті в банку. Крім того, довести, що грошові кошти, що начебто легалізуються в результаті банківських операцій, отримані клієнтом внаслідок вчинення злочинів. Таким чином, банк має надати докази здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі чого було заблоковані його карткові рахунки та прийнято рішення про припинення ділових стосунків. Згідно з п. 104. Банк Постанови Правління НБУ від 26.06.2015 № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» відповідно до частини першої статті 17 Закону: 1) має право зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), яка/які містить(ять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України; 2) зобов`язаний зупинити здійснення фінансової(их) операції(ій), якщо її/їх учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних із провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій). Зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Отже блокування рахунків при всіх умовах можливе максимум на 2 дні, а при блокуванні правоохоронними органами - на місяць. Правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав відзив на позов, в якому зазначив, що всі довідки які були надані з позовною заявою датуються 13.12.2019 роком, а отже не можуть бути підтвердженням того, що станом на 13.01.2020 року кошти наявні на рахунку. Позивач в позові стверджує, що повідомлення від банку від 13.12.2019 року він отримав лише 23.12.2019 року. Але в банку є в наявності заява клієнта [PERSON] , яка датована 13.12.2019 роком та в якій клієнт просить розірвати його договори та перечислити кошти на його рахунок в AT «УніверсалБанк». Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Враховуючи положення законодавства, а також Умови та правила, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» під час аналізу діяльності позивача на підставі наявних документів та відомостей встановив позивачу неприйнятно високий ризик, у зв`язку із чим прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин із позивачем. Позивачем не доведено порушення його прав, інтересів з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позовні вимоги по суті спрямовані на примушення банку до порушення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що Наказом Міністерства фінансів України № 584 від 08.07.2017 затверджено Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, відповідно до пункту 3 Розділу 1 яких встановлено, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки) розробляють власні критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення з урахуванням цих Критеріїв, вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта, та особливостей діяльності суб`єкта. Відповідно до п. 2 розділу II Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, що затверджені Наказом Міністерства фінансів України № 584 від 08.07.2017р., Суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Таким чином, банк зобов`язаний довести, що операції, які проводилися клієнтом як і сам клієнт відповідають Критеріям ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, і що банком для встановлення такого факту провадилися відповідні дії, які в свою чергу повністю відповідають вимогам документів, що розроблені банком з дотриманням вимог визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, та вимога закону. Крім того, банк повинен мати відповідні докази, що операції, які власне бралися до уваги банком під час прийняття рішення про відмову в обслуговуванні на підставі ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», дійсно містять в собі ознаки суспільно небезпечного діяння. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача і заперечення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Листом від 13 грудня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-20191213/1324 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомило [PERSON] про прийняте банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з останнім договори та закриті поточні рахунки, на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. Одночасно повідомлено, що для перерахування залишку коштів на інший рахунок, відкритий позивачем в іншому банку, йому необхідно у строк до 30 днів від дня надсилання цього повідомлення звернутись до будь-якого відділення банку із наданням відповідних документів. 13 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про перерахування залишків коштів у інший банк, в якій зазначив, що у зв`язку з отриманням повідомлення про розірвання з ініціативи банку ділових відносин та закриття відкритих в банку рахунків, просив погасити невиконані ним кредитні чи інші зобов`язання перед банком за укладеними договорами, а залишки коштів на рахунках перерахувати на рахунок, відкритий у АТ «Універсал Банк». IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Згідно з частиною третьою статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Частинами першою, другою статті 17 Закону України Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій. Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Такі правові висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 216/4901/15-ц. Під час розгляду справи у супереч принципу змагальності цивільного судочинства відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність блокування рахунків, відкритих на ім`я позивача. Також ненадання банком належних та допустимих доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні дії позивача під час блокування його рахунків у строки, передбачені законом, є підставою для задоволення вимог клієнта банку. Під час розгляду справи судом не встановлено проведення спеціально уповноваженим органом аналітичної роботи, збирання додаткової інформації, її обробки та перевірки чи прийняття цим органом рішення про продовження строку зупинення фінансових операцій в порядку статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Як зазначено у пункті 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки дії відповідача щодо блокування рахунків позивача більше ніж на 7 днів, тобто поза межами строків, зазначених у частинах першій - п`ятій статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є неправомірними та такими, що порушують права позивача. Не заслуговують на увагу твердження сторони відповідача про те, що у своїй заяві від 13 грудня 2019 року [PERSON] просив розірвати договори, оскільки дослідивши вказану заяву суд встановив відсутність такого прохання. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved