Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 16.10.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до [PERSON] (далі - відповідач), третіх осіб: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, Орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області з вимогою про визначення частки майна, що належала померлій на праві спільної сумісної власності та визнання права власності за спадкоємцями на частки спадкового майна. Згодом позивачами надано уточнену позовну заяву. 2. Позов обґрунтували тим, що [INFO] року після тривалої хвороби померла [PERSON] . Позивачі - [PERSON] та [PERSON] є батьками померлої та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої. Про свої спадкові права позивачі заявили своєчасно, протягом встановленого строку, подавши 25.10.2013 року заяви про прийняття спадщини до Біляївської районної державної нотаріальної контори. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України позивачі входять до першої черги на право спадкування за законом після померлої. У позивачів були всі необхідні для спадкування документи, але державний нотаріус порекомендувала дочекатися повноліття [PERSON] та звернутися для отримання свідоцтв про спадкування за законом. 27.07.2018 року ними було отримано відмову Біляївської районної державної нотаріальної контори у видачі свідоцтв про спадкування. Державним нотаріусом було роз`яснено право звернутися до Біляївського районного суду Одеської області з питанням підтвердження права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, набутого в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] , померлої [INFO] та її чоловіка, відповідача. Також їм було роз`яснено право у судовому порядку визнати право власності на 1/2 частину майна згідно ст. 60 СК України, як спільне майно, набуте в період зареєстрованого шлюбу. З 06.05.1995 року відповідач - [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] по дату її смерті. У шлюбі на ім`я відповідача було придбане майно: будинок [ADDRESS] , кадастровий номер 5121083000:02:001:0188, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.05.2006 року та земельні ділянки на підставі державного акту на право власності від 02.02.2010 року для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5121083000:02:001:0189 в [ADDRESS] . Згідно норм чинного законодавства, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Реалізувати свої спадкові права особисто малолітня дитина - [PERSON] не може, а її законний представник, батько займає протилежну сторону і є відповідачем в такій категорії справи та не зацікавлений в розподілі будинку та земельної ділянки, бо одноособово являється власником. Оскільки інтереси малолітньої [PERSON] не може представляти батько, який займає протилежну правову позицію, то відповідно до ч. 2 ст. 258 СК України, баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Позивачі намагались добровільно з відповідачем вирішити питання, пов`язані з майном. Пропонували відповідачу мирно в договірному порядку, шляхом відчуження подарувати дітям відповідача 1/2 частку майна їх померлої матері. Позивачі - [PERSON] та [PERSON] не претендували на будь-яке майно, передбачаючи інтереси внуків, та їх гарантії на житло. Їх пропозиції щодо мирного вирішення питання, що виникли зі спадкуванням відповідач не підтримав, навпаки, порекомендував їм звертатися до суду, не бажаючи ніяким чином діяти в інтересах трьох дітей. На підставі вищевикладеного, позивачі змушені звернутись до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач у встановлений строк передбачений ст. 178 ЦПК України, надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив частково задовольнити позовні вимоги позивачів, а саме визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку що, розташовані за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 (одну другу) частку та в задоволенні інших позовних вимог відмовити. У судовому засіданні 17.04.2019 року відповідачем було надано заперечення на позовну заяву (уточнену). У відзиві вказує, що відповідно до статті 1261 ЦК України «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки», але позивачі не врахували той факт, що він також є спадкоємцем першої черги і відповідно кожному спадкоємцеві належить не 1/10, а 1/12 частка. Тому відповідач вважає, що суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів щодо визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом. Крім того, відповідач не визнає вимоги позивачів щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,331 га., яка розташована по [ADDRESS] та вважає, що земельна ділянка є його особистою приватною власністю, а не сумісною власністю подружжя, оскільки сесією Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 174 - V від 31 липня 2008 року було прийнято рішення про передачу йому безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку. У частині позовних вимог про визначення частки майна, що належала померлій на праві спільної сумісної власності відповідач визнає. 4. У судовому засіданні позивач - [PERSON] на уточненій позовній заяві наполягала та просила задовольнити в повному обсязі. 5. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили заявлені вимоги задовольнити частково та наполягали на обставинах зазначених у відзиві на позовну заяву. 6. Представник третьої особи Біляївської районної державної адміністрації орган опіки та піклування - Гончаренко Н.В. просила задовольнити позовні вимоги щодо інтересів дитини - [PERSON] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. Позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. (а.с. 168-170) 8. Представник третьої особи - Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області в судове не з`явились, але надіслали до суду заяву в якій просили позовну заяву розглянути без їх участі. (а.с. 166) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 9. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2018 року, цивільну справу № 496/4332/18, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 17 жовтня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 11. Клопотання відповідача про витребування спадкової справи було задоволено та ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 06 лютого 2019 року витребувано спадкову справу, яка заводилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 05 липня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 23 жовтня 2019 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 13. У судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , актовий запис № 16, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.05.1995 р. (а.с. 14) 14. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народились діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с. 11-13) 15. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області - Зезик В.А., зареєстрованого в реєстрі № 2-1449, відповідач купив житловий будинок без надвірних споруд під [ADDRESS] та складається з одного житлового кам`яного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 36,80 кв.м. та басейн, розташованих на земельній ділянці площею 0,25 гектарів, що належить Кагарлицькій сільській Раді Біляївського району Одеської області (державний акт на право приватної власності на землю не видався). Вказаний житловий будинок зареєстрований номер запису: 799 в книзі: 6-пр-200, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.05.2006 року та власником якого є [PERSON] (а.с. 15, 16) 16. На підставі рішення Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області від 28.03.2008 року № 152-V, відповідачу було надано земельну ділянку площею 0,0813 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - 5121083000:02:001:0189, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ИИ № 850011. (а.с. 17) 17. З досліджених документів, а саме договору купівлі-продажу від 30.05.2006 року та державного акту серії ИИ № 850011 вбачається, що вказаний житловий будинок та надана земельна ділянка були придбані в період шлюбу відповідача та [PERSON] 18. Відповідно до свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , актовий запис № 21, позивач - [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 33) 19. Позивач [PERSON] уклавши шлюб з [PERSON] змінила дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, реєстровий № [NUMBER]. (а.с. 32) 20. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] - [PERSON] , померла [INFO] . (а.с. 9) 21. Відповідно до довідки № 377 від 01.08.2018 року, що видана виконкомом Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області, [PERSON] була зареєстрована та мешкала в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . (а.с. 18) 22. У довідці № 376 від 01.08.2018 року, яка видана виконкомом Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області зазначено, що згідно запису погосподарської книги № 6 за 2011-2015 роки, стор. № 76 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . (а.с. 19) 23. Крім, [PERSON] , померлої [INFO] за адресою: [ADDRESS] також були зареєстровані та проживали на день смерті за цією адресою: [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] - батько, що підтверджується довідкою Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 378 від 01.08.2018 року. (а.с. 20) 24. З технічного паспорту на житловий будинок складеного 2006 року вбачається, що житловий будинок побудований у 1990 році і складається з таких приміщень: веранда площею 11,5 кв.м, кухня площею 12,0 кв.м, житлова кімната площею 24,5 кв.м, житлова кімната площею 12,3 кв.м. (а.с. 22-24) 25. Листом державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко -Ворсуляк Д.М. за вих. № 3293/02-14 від 08.08.2018 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано оригінали правовстановчих документів на 1/2 частку в спільному майні подружжя набутого в період зареєстрованого шлюбу на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] . У зв`язку з чим позивачам було роз`яснено про право на звернення до суду з питання підтвердження права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя набутого в період зареєстрованого шлюбу, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок під [ADDRESS] , згідно ст. 60 СК України, як спільне майно подружжя набутого в період зареєстрованого шлюбу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . (а.с. 21) 26. Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.10.2018 року вартість з округленням до цілих чисел - будинка загальною площею 60,3 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,0813 га., за адресою: [ADDRESS] становить - 178333 гривні, в тому числі вартість земельної ділянки площею 0,0813 га. (кадастровий номер 512108300:02:001:0189) становить - 58234,79 гривень. (а.с. 36) 27. Згідно витребуваної судом спадкової справи № 486/2013, яка була заведена до майна [PERSON] , померлої [INFO] вбачається, що позивачі та відповідач є спадкоємцями на спадщину померлої, але із заявами про прийняття спадщини звернулись тільки позивачі. (а.с. 114-138) V. Оцінка Суду. 28. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 29. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках 30. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 31. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 32. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 33. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. 34. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 35. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 36. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. 37. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. 38. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК). 39. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК). 40. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 41. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. 42. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. 43. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. 44. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та зазначені норми закону, суд приходить до висновку, що буд. [ADDRESS] , який був придбаний ними в період шлюбу і зареєстрований за відповідачем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 45. У судовому засіданні відповідач вказував, що земельна ділянка площею, яка розташована по [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, а не сумісною власністю подружжя, оскільки сесією Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 174 - V від 31 липня 2008 року було прийнято рішення про передачу йому безоплатно у приватну власність вказану земельну ділянку. 46. З вказаними твердженнями відповідача, суд не погоджується з огляду на наступне. 47. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. 48. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 49. Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 50. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. 51. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. 52. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. 53. Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку. 54. З огляду на це, безпідставними є доводи відповідача про те, що дана земельна ділянка не є об`єктом спільної сумісної власності майна подружжя. 55. Щодо вимог позивачів про визначення частки майна, що належала померлій на праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. 56. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. 57. Згідно ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. 58. Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. 59. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. 60. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. 61. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. 62. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. 63. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 64. Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що [PERSON] , яка померла [INFO] у спільній сумісній власності на спірний будинок та земельну ділянку належала 1/2 частка. 65. З цих підстав позовні вимоги позивачів в частині визначення 1/2 частки [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власністю на будинок та земельну ділянку кадастровий номер: 512108300:02:001:0189, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. 66. Оскільки суду не надані докази на земельну ділянку кадастровий номер: 512108300:02:001:0188, тому у позовній вимозі про визначення 1/2 частки [PERSON] , яка померла [INFO] у праві спільної сумісної власністю на земельну ділянку кадастровий номер: 512108300:02:001:0188, слід відмовити. 67. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. 68. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. 69. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 70. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). 71. Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини 72. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 73. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. 74. З огляду на зазначене, твердження відповідача про те, що за ним повинно бути визнано право власності на майно після смерті [PERSON] є хибними та не знайшли свого підтвердження, оскільки жодних дій для прийняття спадщини ним не було здійснено. 75. Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] входить 1/2 частка спірного будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Тобто частка позивачів у спадковому майні, що складається з спірного будинку та земельної ділянки становить 1/10 частки кожному. 76. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 77. Позивачі позбавлені можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді 1/2 частини будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в позасудовому порядку. 78. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину на частку будинку та земельної ділянки після смерті [PERSON] , суд беручи до уваги, що позивачі згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає що позовні вимоги щодо визнання за ними в порядку спадкування права власності на 1/2 частину спірного будинку та земельної ділянки ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. 79. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачами і документально підтвердженні. 85. Зокрема, згідно квитанцій № ПН3538 від 09 жовтня 2018 року, № ПН3560 від 09 жовтня 2018 року, № ПН3493 від 09 жовтня 2018 року, № ПН3511 від 09 жовтня 2018 року (а.с. 1-4) позивачами було сплачено по 704,80 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. 86. Відповідно до рахунку-фактури № 21 від 01.10.2018 року позивачем [PERSON] було сплачено оплату за договором № 011020181 від 01.10.2018 року на проведення незалежної оцінки у сумі 1500 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН2388 від 02.10.2018 року. 87. Тому з відповідача на користь позивача - [PERSON] також підлягає до стягнення сума витрат, понесених на оплату проведення незалежної оцінки у сумі 1500 гривень, оскільки вказані витрати понесені позивачем з метою доведення вимог за даним позовом. 88. Крім, того в позовній заяві позивачі просять стягнути комісію за послуги банку у розмірі 42,28 гривень та 22,50 гривень, але вказані суми не підлягають стягненню, оскільки позивачами не надано підтверджуючих доказів.

Outcome: partial