Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Млинівський міжрайонний прокурор Рівненської області, в інтересах держави в особі Демидівської районної державної адміністрації, звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них, солідарно, витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину в сумі 1430 гривень 05 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що [PERSON] [PERSON] спільно із [PERSON] 15 вересня 2014 року, приблизно о 15 годині, перебуваючи в господарстві [PERSON], що по вулиці Молодіжна, 3 в селі Хрінники Демидівського району Рівненської області, на грунті ревнощів, умисно нанесли множинні удари руками та ногами по тілу [PERSON] 23 лютого 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України скерований для розгляду до Демидівського районного суду. Ухвалою Демидівського районного суду від 13.05.2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито, у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Потерпіла [PERSON] після вчинення відносно неї вказаного кримінального правопорушення перебувала на стаціонарному лікуванні у Демидівській центральній районній лікарні. Прокурор вважає, що у відповідності до вимог ч.3 ст.1206 Цивільного кодексу України та п.1,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання , затвердженого постановою №545 Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року, суму, витрачену на лікування потерпілої [PERSON], необхідно стягнути відповідачів на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад. Під час розгляду справи в суді представник позивача прокурор Юсупова Л.Р. свої вимоги підтримала повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідачів адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність його та відповідачів. У своєму письмовому запереченні проти позову представник відповідачів [PERSON] вказав про те, що на його думку, розрахунок понесених лікарнею витрат на лікування потерпілої проведено з порушенням, а сама довідка розрахунок не відповідає дійсності. Також, до справи має бути приєднана довідка розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальна сума фактичних витрат на лікування(а.с.45,46,51,52). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], їх представник адвокат [PERSON] були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи 21.10.2015 року, що підтверджується обставинами направлення відповідачам поштою судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця проживання , зареєстрованого у встановленому законом порядку та телефонограмою на імя їх представника (а.с.20,25,66,69,71). Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмове заперечення представника відповідачів, повно, всебічно та обєктивно оцінивши подані докази у їх сукупності, суд встановив, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Норми ст.121 Конституції України,ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.45 Цивільного процесуального кодексу України вказують на те, що однією із основних функцій прокуратури є представництво інтересів держави в суді. Однією із форм представництва є звернення прокурора до суду із заявою. У відповідності із повідомленнями про підозру від 24 грудня 2014 року та від 25 грудня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про те, що вони підозрюється в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження громадянці [PERSON], тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України /а.с.5-10/. Із дослідженого обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON], внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014180160000500, судом встановлено, що потерпілою у даному кримінальному провадженні є [PERSON] /а.с.11-13/. Відповідно до ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року, кримінальне провадження № 12014180160000500 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, закрито в звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення, на підставі ст.284 Кримінального процесуального кодексу України /а.с.15,57/. Закриття кримінального провадження щодо [PERSON] та [PERSON]А у звязку з відмовою потерпілої від обвинувачення (ст.284 Кримінального процесуального кодексу України), є нереабілітуючою обставиною для відповідачів та не є підставою для визнання їх невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення щодо громадянки [PERSON] Згідно до ч.1 статті 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Затверджений постановою №545 Кабінету Міністрів України «Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», встановлює механізм визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць на утримання лікувального закладу, за виключенням витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт та придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до письмової довідки - розрахунок № 1706 від 18.09.2015 року Демидівської центральної районної лікарні Рівненської області, жителька села Хрінники Демидівського району [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 16 вересня по 26 вересня 2014 року (10 ліжко-днів) з діагнозом струс головного мозку. Вартість лікування склала 1430 гривень 5 копійок, а кошти були витрачені на заробітну плату, нарахування на заробітну плату, видатки на харчування, на утримання установи та на лабораторні аналізи. /а.с.56/. Таким чином, суд робить висновок про те, що обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від вчиненого відповідачами [PERSON] та [PERSON]А кримінального правопорушення, проведено у відповідності із чинним законодавством України та встановленим порядком. Норми ч.3 ст.1206 Цивільного кодексу України вказують на те, що якщо лікування потерпілого від злочину проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Судом встановлено, що Демидівська центральна районна лікарня фінансується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є Демидівська районна державна адміністрація Рівненської області, тому кошти необхідно скерувати на користь адміністрації (а.с.14). Також, згідно з нормами ст.216 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що обовязок стягнення з відповідачів витрат закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, є солідарним. Предметом спірних правовідносин даної цивільної справи за позовом прокурора до відповідачів [PERSON] та [PERSON]А є стягнення витрат, спричинених внаслідок кримінального правопорушення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved