Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 14.09.2020 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.04.2020 року вона придбала у [PERSON] корову за 20000,00 грн. В день придбання худоби [PERSON] виявила, що корова погано дає молоко, про вказану обставину вона одразу повідомила відповідачку засобом телефонного зв`язку. [PERSON] не заперечувала, що корова, яку вона продала, має норовливий характер, однак просила зачекати щоб тварина звикла до нового господарства. [PERSON] зазначала, що з часом ситуація з низькою молочною продуктивністю придбаної неї корови не змінилася, у зв`язку з чим 17.04.2020 року вона повернула худобу [PERSON] , яка, в свою чергу, передала позивачці грошові кошти в сумі 17000,00 грн. При цьому, відповідачка попросила [PERSON] зачекати деякий час з поверненням решти грошових коштів, оскільки частину грошей, отриманих за продаж корови, вона вже встигла витратити. У зв`язку з тим, що вказані кошти так і не були повернуті, 05.05.2020 року позивачка звернулася до Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області із заявою, яка була зареєстрована а Журналі єдиного обліку Охтирського відділу поліції за № 3489.У відповідь на вказане звернення [PERSON] отримала довідку, у якій зазначалося, що за результатами розгляду її заяви ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено. Посилаючись на те, що відповідачка з квітня 2020 року утримує належні [PERSON] грошові кошти, що негативно впливає на стан її здоров`я та морального самопочуття, позивачка просила стягнути з [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 3000,00 грн та моральне відшкодування в розмірі 3000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 18.09.2020 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачці [PERSON] 25.09.2020 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с. 14), відзиву на позов нею не подано, поважності причин його не подачі відповідачкою суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 18.11. 2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу призначено до судового розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 18.11. 2020 року. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В ч.1 ст.4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05.05.2020 року [PERSON] звернулася до Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області із заявою по факту неповернення їй [PERSON] коштів в сумі 3000,00 грн, яка була зареєстрована в Журналі єдиного обліку Охтирського відділу поліції за № 3489 від 05.05.2020 року. Згідно довідки дільничного офіцера поліції Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Почепцова А.О. від 07.05.2020 року, в ході розгляду вказаної заяви встановлено, що 11.04.2020 року [PERSON] придбала у [PERSON] корову за 20000,00 грн., однак коли привезла її за місцем свого мешкання, то помітила, що корова погано дає молоко, у зв`язку з чим вирішила повернути її власниці, на що остання погодилася. 17.04.2020 року [PERSON] привезла корову [PERSON] , яка у зв`язку з відсутністю грошей, віддала заявниці лише 17000,00 грн. Через деякий час [PERSON] дізналася, що [PERSON] знову продала вказану корову та звернулася до неї з проханням повернути решту грошових коштів, на що отримала відмову. Під час опитування [PERSON] підтвердила вказані факти та пояснила, що коли [PERSON] повернула їй корову, тварина була квола (а.с. 5). Мотиви суду. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1. ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». З наведеного вбачається, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Отже, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна або отримання грошових коштів Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року по справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що кошти в сумі 20000,00 грн. передані нею [PERSON] в якості оплати за придбану корову згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу. Таким чином, між сторонами по справі виникли належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу великої рогатої худоби, які 17.04.2020 року фактично були розірвані за їх взаємною згодою. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що після розірвання договору у позивачки виникло право вимагати повернення безпідставно набутих грошових коштів на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Як вказує у позовній заяві позивачка вона 11.04.2020 року передала [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн., як оплату за продану корову. Під час повернення худоби 17.04.2020 року [PERSON] віддала позивачці частину сплачених нею грошових коштів в сумі 17000,00 грн., а решту обіцяла повернути пізніше, однак свої зобов`язання не виконала, що підтверджується довідкою Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області від 07.05.2020 року, в якій відповідачка підтвердила вказані факти. Факту отримання вказаних коштів [PERSON] не спростувала в установленому законом порядку. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що договір купівлі-продажу був розірваний, отримані відповідачкою кошти підлягають поверненню позивачці, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 3000,00 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про наявність підстав у їх задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку порушення грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. В обґрунтування позовних вимог в цій частині, позивачка вказує, що моральна шкода виражається у негативному впливі на стан її здоров`я та морального самопочуття, викликаного несправедливістю з боку відповідачки, від якої вона потерпає з квітня 2020 року до цього часу. Однак, [PERSON] не надала жодних доказів, які б дали змогу суду визначити характер та обсяг завданих їй страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат та стан її здоров`я. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що маються законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивачки безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 3000 грн., в іншій частині відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 420, 40 грн. ( 50 % від 840, 80 грн. судових витрат). На підставі викладеного,

Outcome: partial