Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 4822,01 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати, що є предметом позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на закінчення строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою (форма №3), яка видана Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №401 12.09.2013 року №736 (а.с.7). Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Як підтверджується наявними у справі доказами та змістом самої позовної заяви, за період до 01.01.2002 року у відповідачів виникла заборгованість перед підприємством позивача по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 4822,01 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість і розрахунками заборгованості по комунальним послугам та квартплаті, які приєднано до матеріалів справи (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши наслідки спливу строку позовної даності. Згідно положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що борг за житлово-комунальні послуги, вартість яких просить стягнути позивач, виник до 01.01.2002 року, а позов пред'явлено до суду 24.03.2014 року, то строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом на час такого звернення завершився, тож заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності підлягає до задоволення шляхом відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що перебіг позовної давності переривався, оскільки як свідчать матеріали справи відповідачі сплачували рахунки без врахування вказаного боргу, отже жодного переривання строку позовної давності не відбулось. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed