Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

КРЕДИТНА СПІЛКА «ПРИДУНАВ`Я» (далі - КС «ПРИДУНАВ`Я») звернулася до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, вимоги якої в подальшому уточнила, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, що складає загальну суму 54018,32 грн., а також\~судові витрати,\~які складаються\~з судового\~збору у\~розмірі 2467,00\~грн.\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~на професійну\~правничу допомогу\~у сумі\~3000,00\~грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між КС «ПРИДУНАВ`Я» і [PERSON] 06 грудня 2012 року був укладений кредитний договір № 463 про надання відповідачу кредиту на суму 6000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 % річних, строком на 12 місяців. КС «ПРИДУНАВ`Я» повністю та в строки виконала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого заочним рішенням Арцизького районного суду від 11 лютого 2015 року (справа № 492/317/14-ц) стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 5764,27 грн. Оскільки вказане рішення суду не виконано, відносини між сторонами відповідно до умов зазначеного кредитного договору не припинені, у відповідача перед позивачем станом на 01 серпня 2020 року виникла заборгованість, яка складається з заборгованості по сплаті відсотків, штрафу, 3% річних від простроченої суми заборгованості за основною сумою кредиту, індексу інфляції, пені, 3% річних від простроченої суми заборгованості за відсотками кредиту, яка склала загальну суму 54018,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки остання ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином, однак до суду не з`являлася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала, про причини неявки суд не повідомляла, а також не подавала відзив на позовну заяву. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою її місця проживання, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою відсутня, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та, відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України». Отже відповідач зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між КС «ПРИДУНАВ`Я» (т. 1 а.с. 14, 15, т. 2 а.с. 147) та [PERSON] (т. 1 а.с. 98) 06 грудня 2012 року був укладений кредитний договір № 463 (далі Договір), згідно умов якого позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 6000,00 грн. готівкою зі сплатою відсотків 60 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, строком на 12 місяців. (т. 1 а.с. 16). Згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною Договору, відповідач взяла на себе зобов`язання погашати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків (т. 2 а.с. 8). Згідно з п. 2.3 Договору Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 Договору. Позичальник у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту зобов`язалася сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення кредиту (п. 5.1.7 Договору). Відповідно до п. 7.3 Договору у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3 до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, що підтверджується видатковим касовим ордером від 06 грудня 2012 року на суму 6000 грн. (т. 1 а.с. 13). Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 лютого 2017 року у справі № 492/317/14-ц задоволено позовні вимоги КС «ПРИДУНАВ`Я» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за Договором у розмірі 5764,27 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 4980,56 грн.; заборгованості по процентам - 783,71 грн. (т. 2 а.с. 148-149). Рішення набрало законної сили 29 серпня 2015 року. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 01\~серпня 2020 року з урахуванням заборгованості за простроченими процентами, штрафами, пенею, 3\~%\~річних за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу,\~3%\~річних за\~несвоєчасне погашення\~процентів,\~втрат від\~інфляції за\~несвоєчасне погашення\~основного боргу,\~втрат від\~інфляції за\~несвоєчасне погашення\~процентів склала загальну суму 54018,32 грн. (т. 1 а.с. 11-12, 76-77, т. 2 а.с. 9-10, 11, 12-104, 105-146). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язані видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що КС «ПРИДУНАВ`Я» був наданий [PERSON] кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства належним чином свої зобов`язання з повернення чергової частки кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконувала та не здійснювала повернення кредиту та сплати відсотків в повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, судам роз`яснено, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим суд вважає зазначені вимоги позивача доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом не встановлено, що боржник не виконувала зобов`язання в повному обсязі з повернення кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідач має сплатити штрафні санкції за кредитом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом не встановлено, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому вона має сплатити неустойку (штраф, пеню) у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги про стягнення з позивача штрафу, пені є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з\~розрахунком,\~наданим позивачем,\~правильність якого\~перевірена судом,\~загальна сума\~заборгованості відповідача\~перед позивачем\~після уточнення\~позовних вимог\~станом на\~01\~серпня 2020\~року без урахування заборгованості, стягнутої заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року (справа № 492/317/14-ц) у розмірі 5764,27 грн., становить 54018,32 грн,\~та складається:\~з прострочених процентів у сумі 19067,28 грн., штрафу у сумі 12415,77 грн., пені у сумі 10388,38 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 882,00 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів у сумі 162,00 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 8088,34 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів у сумі 1301,53 грн. (т. 1 а.с. 11-12, 76-77, т. 2 а.с. 9-10, 11, 12-104, 105-146). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі Договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову КС «ПРИДУНАВ`Я» про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 54018,32 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат на оплату судового збору у сумі 2467,00 грн., правової допомоги в сумі 3000,00 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з вимогами до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн. (т. а.с. 10, т. 2 а.с. 189, 190, 203, 204), тобто 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі до суду позовної заяви (18 листопада 2020 року). Судом встановлено, що, відповідно до вимог п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~з урахуванням збільшення позовних вимог, а саме ціни позову, позивачем підлягала сплаті сума судового збору у розмірі 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складала 1762,00 грн., тобто мінімальна сума судового збору. Враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті\~судового збору\~у розмір\~2467,00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1762,00 грн., оскільки позивачем надано суду докази здійснених ним витрат на зазначену суму. Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів витрат по сплаті\~судового збору\~у розмір\~705,00 грн.(2467,00 1762,00) за розгляд справи в суді першої інстанції, тому, суд прийшов до висновку, що вимога в частині стягнення судового збору в сумі 705,00 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з метою розподілу судових витрат позивачці необхідно було надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~на підтвердження\~понесених витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~позивачем було\~надано:\~адвокатську угоду\~від 09\~липня 2020\~року (т.\~2\~а.с.\~150); квитанції про\~сплату гонорара\~за надання\~професійної правничої\~допомоги від\~09\~липня 2020 року, відповідно до якого адвокат Березовський Ю.В. прийняв від позивача 3000,00 грн. (т. 2 а.с. 151, 152, 153). Враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., оскільки позивачем надано суду докази здійснених ним витрат на зазначену суму, внаслідок чого вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у зазначеному ним розмірі підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 625, 1049, 1050, 1054\~ЦК України,

Outcome: partial