Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 03.08.2020 року [PERSON] (далі позивач) звернувся в суд із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна. 2. Позов обґрунтував тим, що у період з грудня 2003 року по 28 листопада 2019 року він проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спочатку у його батьків, за адресою: [ADDRESS] , а з кінця 2006 року і по 28 листопада 2019 року за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, [INFO] у них народився син [PERSON] . Внаслідок спільної праці та за спільні кошти ними, 17.07.2006 року, було придбано 1/ 2 частину житлового будинку, житловою площею 40,1 кв.м., загальною площею 100,4 кв.м., з відповідними надвірними будівлями: сарай саман, літ. Б; вбиральня цегл. літ. Г, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку відповідач зареєструвала на себе. Вказаний факт підтверджується будинковою книгою, згідно якої він 13.09.2006 року зареєстрований у придбаній ними частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт частково відповідачка визнала у поданій до суду позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням від 03.06.2020 року. У листопаді 2019 року між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, та він поїхав проживати за адресою: [ADDRESS] . Отже, вважає, що 1/ 2 частина житлового будинку, житловою площею 40, 1 кв.м., загальною площею 100, 4 кв.м., з відповідними надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , в розумінні ст. 74 Сімейного кодексу України є їх з відповідачкою спільною сумісною власністю. Відповідачка добровільно відмовляється розділити спільне майно. 3. Відповідач надала відзив на позовну заяву (а. с. 27-31), в якому зазначила, що позовні вимоги нею не визнаються. Із наведеними позивачем в обгрунтування позовних вимог обставинами, вона погоджується частково, а саме: з тим, що [INFO] у них народився син [PERSON] . Нею не визнається та обставина, що з грудня 2003 року вона з позивачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що під час такого проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та внаслідок спільної праці за спільні кошти 17.07.2006 року придбали 1/ 2 частину спірного житлового будинку. Зазначила, що у грудні 2003 року вона лише познайомилась з позивачем, після чого вони почали зустрічатись. Позивач періодично приходив до неї у найману нею квартиру по [ADDRESS] , гостював. Дізнавшись про її вагітність, позивач запропонував їй жити разом, проте фактично разом вони не проживали, оскільки позивач їздив на заробітки, а її відвідував лише під час перебування в м. Ромни. Такі ж відносини мались між ними і після народження [INFO] їх сина. Спільного бюджету вони не мали, спільного господарства не вели, оскільки, якщо позивач і мав якийсь заробіток, то витрачав його виключно на свої потреби, так як жив у своє задоволення. Перед тим, як їх сину виповнився 1 рік, позивач запропонував перейти жити до його батьків, на що вона погодилася, так як позивач доходів не мав, а для забезпечення сина вона мала вийти на роботу. Після переходу на проживання до батьків позивача, вона неофіційно працевлаштувалась на роботу на Роменському ринку, оскільки будь - якої матеріальної допомоги від позивача не отримувала. У батьків позивача їх життя не склалося, так як позивач самостійного заробітку не мав, ніде не працював, як і раніше жив виключно у своє задоволення. Таке проживання у батьків позивача її не влаштовувало, тому вона запропонувала позивачу щось думати про придбання власного житла, на що позивач відповів, що його все влаштовує, коштів для придбання спільного житла він не має, його батьки - також, тому, якщо у неї є власні кошти, то може купити для себе житло. Власних заощаджень ні вона, ні позивач для придбання житла не мали, тому її батьки, дізнавшись від неї про бажання купити житло, подарували їй 1800 доларів США, які вона 30 березня 2006 року розмістила на відкритому на її ім`я депозитному рахунку в «Укрсиббанку» та стала шукати житло з метою його придбання. Коли вона домовилася з продавцем 1/ 2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , про її придбання, то кошти у сумі 3000 грн., яких не вистачало для її придбання їй подарував її дід. Таким чином, спірна 1/ 2 частина будинку за адресою: [ADDRESS] , була придбана виключно за її особисті кошти. Посилання позивача на те, що 1/ 2 частину спірного житлового будинку вони придбали за рахунок спільної праці та за спільні кошти є голослівними, оскільки вони не підтверджені будь - якими належними та допустимими доказами. При вирішенні спору просить врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 18.03.2019 р. у справі № 357/6408/17, 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17, 29 квітня 2020 року у справі № 369/4543/17. 4. 07 грудня 2020 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , надав суду заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 64-66), в якій просить до позовних вимог [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Свою заяву мотивує тим, що позивач у судовому засіданні підтвердив ту обставину, що зі змістом договору купівлі - продажу спірної частини будинку від 17.07.2006 року щодо того, що 1/ 2 частина будинку набута [PERSON] за її власні кошти, тобто є її особистою власністю, він був ознайомлений у вересні 2006 року. Відтак, вважає, що до спірних правовідносин, за наявності підстав для задоволення позову, має бути застосована позовна давність. У даній справі встановлені фактичні обставини, згідно яких [PERSON] у договорі купівлі - продажу спірної частини будинку вказала, що у шлюбі не перебуває та не проживає однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, 1/ 2 частина будинку набувається нею за її власні кошти. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обстави, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Такий висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 22.02.2017 р. № 6-17цс17, від 16.11.2016 р., провадження № 6-2469цс16; від 08.05.2018 р. у справі № 911/2534/17; від 15.05.2018 р. у справі № 911/3210/17. При застосуванні строку позовної давності слід виходити з того, що в цивільних правовідносинах прийнято вважати, що власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність і зобов`язаний нести витрати на її утримання. При цьому, особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема, проявляти турботу щодо нього, бути обізнаною з його станом, тощо. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові від 22.05.2019 р. у справі № 234/3341/15-ц. Як зазначалось, позивачу з вересня 2006 року був відомий зміст договору купівлі - продажу спірної частини будинку від 17.07.2016 року, у якому вказано, що на момент укладення даного договору вона у шлюбі не перебуває та не проживає однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, 1/ 2 частина будинку набувається нею за її власні кошти. Дізнавшись про своє порушене право ще у вересні 2006 року, позивач із вказаного часу не ставив питання про визнання такого правочину недійсним, за захистом свого права до суду не звертався. 5. Представник позивача надав відзив на заяву про застосування строку позовної давності, в якому вважає викладені представником відповідача у заяві про застосування строку позовної давності від 05.12.2020 року доводи необґрунтованими. Свою позицію обгрунтовує висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18.03.2019 р. у справі № 357/6408/17, від 25.09.2019 р. у справі № 303/3052/16-ц, від 29.11.2019 р. у справі № 390/1893/17. Вважає, що 1/ 2 частина житлового будинку, житловою площею 40, 1 кв.м., загальною площею 100, 4 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розумінні положень ст. 74 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Позивач проживав з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу по 28 листопада 2019 року. Вказаний факт відповідачка частково визнала у поданій до суду позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням від 03.06.2020 р., в якій вказала, що [PERSON] у травні 2019 року забрав свої особисті речі та перейшов на постійне проживання до своїх батьків в інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Саме з позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням від 03.06.2020 р., [PERSON] стало відомо про заперечення [PERSON] його право на набуте під час проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу нерухоме майно. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 6. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові та відзиві на заяву про застосування строку позовної давності. Позивач додатково пояснив, що з 16 грудня 2003 року вони з відповідачкою проживали за адресою: [ADDRESS] . Навіть після придбання спірного будинку, вони з відповідачкою проживали у його батьків. Він їздив на заробітки, а відповідачка була оформлена по догляду за дитиною. Відповідач ніде не працювала. Коли придбавали будинок, то він був у Москві на заробітках. Для придбання будинку кошти давав відповідачці він. Вибирати будинок відповідач ходила з його батьком. Зазначив, що оформлення права власності відбулося на ім`я відповідачки, оскільки він в той час перебував на заробітках, але коли приїхав в Україну, то зареєструвався в цьому будинку і постійно там проживав, проводив ремонтні роботи. До того як відповідач подала позов про визнання його таким, що втратив право проживання в цьому будинку, питань щодо сумісності цього будинку між ним та відповідачкою не виникало. Вони жили сім`єю і спільно володіли спірним будинком. 7. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в позові в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл майна, оскільки позивач підтвердив, що йому було відомо про придбання будинку на ім`я відповідачки. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин. 8. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.12.2004 р., [PERSON] народився [INFO] , батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 7). 9. Згідно договору купівлі - продажу від 17.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ганзя О.Б., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] 1/ 2 частину житлового будинку, житловою площею 40,1 кв.м., загальною площею 100,4 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , продаж 1/ 2 частини житлового буднику за домовленістю сторін вчинена за 10000 грн. (а. с. 8, 9). 10. З будинкової книги вбачається, що [PERSON] 13.09.2006 року зареєстрований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). 11. 03 червня 2020 р. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з якої вбачається, що із [PERSON] вона познайомилася у 2003 році та почала з ним зустрічатись; в подальшому вона завагітніла від нього і [INFO] у них народився син [PERSON] , у зв`язку із чим вони прийняли з відповідачем рішення проживати спільно та займатись вихованням дитини. 13 вересня 2006 року за її заявою в належному їй на праві власності будинку був зареєстрований її співмешканець [PERSON] в якості члена сім`ї. Під час спільного проживання їх сімейні стосунки так і не склались, відповідач постійно виїздив на заробітки, а зароблені кошти після повернення витрачав особисто на себе; спільного бюджету та побуту вони не мали, проживали кожен своїм життям. Участі в утриманні на вихованні дитини [PERSON] не приймав. У травні 2019 року відповідач забрав всі свої особисті речі та перейшов на постійне проживання до своїх батьків в інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11-12). 12. Згідно листа ПП «Роменекс - Л» від 08.07.2020 р., відповідно проведеного аналізу ринку ринкова вартість 1/ 2 частки житлового будинку (літ. А), загальною площею 100, 4 м.кв., житловою площею 40, 1 м.кв., та наступними господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. Б), вбиральня (літ. У), за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.07.2020 р. може складати: вартість будинку: 247400 грн., вартість 1/ 2 частки будинку: 123700 грн. (а. с. 13, 14). 13. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає ще зі школи. У 2003 році позивач познайомився із [PERSON] . Вона жила в [ADDRESS] . У них народився син. Сторони жили у батьків [PERSON] . Потім купили 1/ 2 частину будинку і почали проживали разом у придбаному будинку за адресою: [ADDRESS] . Проживали однією сім`єю, мали спільні права і обов`язки. Коли [PERSON] (відповідач) вийшла з декрету, то працювала на хлібзаводі. Він разом з позивачем їздив на заробітки. Перед придбанням будинку, позивач показував йому будинок, який хотів купити. Про те, як будуть оформляти будинок, з позивачем не говорили. Біля будинку відповідачем було побудовано сарай. Він допомагав [PERSON] в будівництві сарая. 14. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін. Вона з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . Частина будинку, яку придбали позивач та відповідач, належала іншим людям. Деякий час ця половинка пустувала. З 2006 року у будинку з нею по - сусідству стали проживати сторони по справі. [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонт у купленому будинку. [PERSON] робив ремонт, його батько йому допомагав. Вони проживали як сім`я, кожне літо позивач та відповідач разом саджали огород. Хто скільки грошей вкладав у придбання будинку, вона не знає. Спочатку позивач їзди на заробітки, а потім, останні 2 роки, і відповідач їздила на заробітки. Їй відомо зі слів сторін, що на початку створення сім`ї, сторони проживали у батьків [PERSON] . До того часу, як сторони переїхали проживати по - сусідству, вона їх не знала. Зараз у будинку проживає син сторін. Позивач у будинку не живе, відповідачки там вона теж не бачить. 15. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін. У 2007 році він купив будинок по [ADDRESS] . У цей час купив будинок [PERSON] . Бачив, що [PERSON] робив ремонт у купленому будинку. [PERSON] завжди називав відповідачку жінкою, вони проживали, як сім`я. Йому тільки нещодавно стало відомо, що шлюб сторони не реєстрували. Коли він заходив до них у гості, то все свідчило про те, що це сім`я. Сторони заселилися проживати у будинку в 2009 - 2010 роках. До цього часу вони робили ремонт. У 2006 році він сторін не знав, за які кошти і хто саме купував будинок, він не знає. Як сім`ю [PERSON] та [PERSON] знав з 2009 року по 2019 рік. З 2019 року вони в цьому будинку разом не живуть. 16. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача по справі [PERSON] . До придбання будинку сторони десь рік проживали у них. Потім купили будинок. Він допомагав вибирати будинок невістці. Він особисто давав 800 доларів на придбання будинку. Потім сторони зробили ремонт і переселилися проживати у куплений будинок. Проживали спільно. Позивач їздив на заробітки до Москви, а відповідач робила на хлібзаводі в м.Ромни. Потім вона почала їздити в Чехію і стосунки розладились. До того, як сторони стали проживати в нього, то [PERSON] жила в будинку по [ADDRESS] . Який у них був бюджет, він не пам`ятає. Будинок оформили на відповідачку, бо син був на заробітках. При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу він присутній не був. Хто прийняв рішення придбати будинок, він не знає. [PERSON] зверталася до нього, щоб він допоміг вибрати будинок. Син у цей час був на заробітках. Він також казав, що вини з [PERSON] купують будинок. Скільки коштів давав син на придбання будинку, він не знає. [PERSON] на час придбання будинку ніде не працювала. У [PERSON] є дочка від іншого чоловіка, яка жила зі сторонами в цьому будинку. Зараз в будинку живе дочка [PERSON] та спільний син сторін по справі. 17. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона продавала 1/ 2 частину будинку позивачу і відповідачу. До неї приходила [PERSON] , договорились про суму купівлі - продажу будинку, віддала гроші і пішли до нотаріуса, переоформили будинок на [PERSON] . До купівлі будинку вона знала сторін як чоловіка та дружину. Чому [PERSON] не було при оформленні купівлі - продажу будинку, вона не знає. Сторони жили дружньо, у них - двоє дітей - спільний син та донька [PERSON] . Їй відомо, що до купівлі будинку, сторони проживали разом не один рік Деякий час [PERSON] проживала у батьків [PERSON] . Гроші віддавала [PERSON] . Від тоді як домовились про купівлю-продаж до того як [PERSON] передала кошти, часу пройшло не багато. Чи питала нотаріус у [PERSON] про перебування у фактичних шлюбних відносинах, вона не пам`ятає. Договір читала, але не пам`ятає, що там було написано. Вважає, що всі умови договору відповідали дійсності, за виключенням того, що [PERSON] не перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Ця інформація в договорі купівлі-продажу є неправдивою, бо сторони на час придбання частини будинку, перебували у фактичних шлюбних стосунках. 18. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є кумою сторін. Вона була вхожа в їх сім`ю. з [PERSON] познайомилася у 2005 році. Спочатку сторони жили на квартирі по [ADDRESS] , зустрічались, потім переїхали до батьків [PERSON] . [PERSON] була вагітна. Потім [PERSON] почала шукати собі житло, кошти на будинок дав [PERSON] дід. На час придбання будинку [PERSON] з [PERSON] зустрічалися. Коли купували будинок, вона особисто присутньою не була. Будинок був придбаний у 2006 чи в 2007 році. Знає, що [PERSON] прописала [PERSON] одразу у будинку. В [PERSON] з [PERSON] спільного бюджету ніколи не було. Їй відомо, що [PERSON] пив, у сім`ю ніколи нічого не приносив, вибивав вікна в будинку, у зв`язку з чим викликали поліцію. [PERSON] брала кредити, утримувала сім`ю. Прожили сторони років чотирнадцять. Коли сторони приходили до них в гості, то [PERSON] приводила [PERSON] у статусі чоловіка. [PERSON] дванадцять років працювала на хлібзаводі, отримувала зарплату по 6000 - 8000 грн. Вважає, що сторони сім`єю інколи жили, інколи не жили. V. Норми права. 19. Щодо факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та належності спірного нерухомого майна до об`єктів права спільної сумісної власності. Так, за приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За загальним правилом дії законів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) у період до 01.01.2004 р. норми чинного СК України застосуванню не підлягають. В свою чергу за нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України були врегульовані лише майнові відносини, які виникають між подружжям, тобто тільки між особами, які перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 р. чинним на той час законодавством не було передбачено. Виходячи з наведених вище положень статті 74 СК, частини 4 статті 368 ЦК України особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до частини 2 статті 74 СК України на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У свою чергу, статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Таким чином, в основу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 лютого 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно з вимогами ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. В постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 та в постанові Верховного Суду України у справі №61-22277св18 від 8 липня 2018 року зроблено висновок, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. За змістом ст. ст. 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України позивач зобов`язаний довести належними і допустимим доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог. 20. Щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується насамперед з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. VI. Оцінка суду. 21. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Звертаючись з позовом до суду, позивач просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] у період з грудня 2003 року по 28 листопада 2019 року для визнання спільно нажитою 1/ 2 частини будинку з надвірними будівлями, придбаної у вказаний період часу. З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки зі сторони позивача та відповідача, досліджені надані сторонами письмові докази. Суд погоджується з доводами позивача і вважає доведеним факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] , оскільки такий факт підтверджено копією позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , показами свідків, допитаних в судовому засіданні та встановленими фактичними обставинами справи. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, до правовідновин, що склались між сторонами, слід застосувати статтю 74 СК України оскільки сторони не перебували у будь-якому іншому шлюбі та між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю. 22. Разом з тим, як зазначає позивач, з грудня 2003 року і до 28 листопада 2019 року він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, був пов`язаний з нею спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права й обов`язки. При цьому, зважаючи, що позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю, починаючи з грудня 2003 року, то за загальним правилом дії законів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) у період до 01.01.2004 р. норми СК застосуванню не підлягають. В свою чергу за нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України були врегульовані лише майнові відносини, які виникають між подружжям, тобто тільки між особами, які перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 р. чинним на той час законодавством не було передбачено. Таким чином, в межах даної справи суд встановлює факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу лише щодо періоду з 01.01.2004 р. по 28 листопада 2019 р., тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з грудня 2003 року по 01 січня 2004 року задоволенню не підлягають. 23. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що 1/ 2 частина будинку із господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , була придбана спільними зусиллями під час спільного проживання однією сім`єю сторін по справі, яку відповідач зареєструвала на себе. До такого висновку суд дійшов на підставі того, що відповідач, хоча і зазначає, що частина будинку була придбана за її особисті кошти, однак жодного доказу на підтвердження наявності таких, суду не надала. Натомість, з показів свідків та досліджених доказів вбачається, що позивач перебував на заробітках у Москві, а відтак міг надати кошти на придбання будинку і був зареєстрований у будинку через місяць після його придбання, що свідчить про визнання відповідачем участі позивача в придбанні нерухомості. Крім того, з показів свідка [PERSON] вбачається, що інформація, яку відповідачка надала нотаріусу, про те, що вона не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є не правдивою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне майно мало статус спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . 24. Оскільки придбане за спільні кошти та в період проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] майно, а саме: 1/ 2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є їх спільною сумісною власністю, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно (ч.4ст.368ЦК,ст.70СК), суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної 1/ 2 частини будинку, тому вимоги позивача у цій частині також підлягають задоволенню. 25. Суд вважає доведеною позицію позивача про те, що саме з позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням від 03.06.2020 р., останньому стало відомо про заперечення [PERSON] його право на набуте під час проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу нерухоме майно, оскільки будь-яких фактів, що до цього часу відповідач оспорювала користування будинком позивачем, суду не надано. А з огляду на підтримання фактичних шлюбних відносин між сторонами, на думку суду, позивач добросовісно сприймав житло, в якому вони проживали, як їх спільне майно, до поки відповідач не звернулась з позовом до суду про втрату позивачем права проживання в цьому житлі. Крім того, позивачем не оспорюється договір купівлі-продажу, а тому суд не погоджується з доводами представника відповідача, що саме з моменту, коли позивач дізнався про укладення договору виключно на відповідачку, необхідно обраховувати строк позовної давності. Відтак, суд вважає, що строк для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущений не був, оскільки про порушення свого права позивач дізнався в червні 2020 року, отримавши позов від відповідача, тому у заяві відповідача про застосування строку позовної давності слід відмовити. 26. Висновки, зроблені судом стосовно моменту з якого необхідно обраховувати строк позовної давності, не суперечать висновкам викладеним у постанові ВС від 22.05.2019 р. у справі № 234/3341/15-ц, та постановах Верховного Суду від 22.02.2017 р. № 6-17цс17, від 16.11.2016 р., провадження № 6-2469цс16; від 08.05.2018 р. у справі № 911/2534/17; від 15.05.2018 р. у справі № 911/3210/17 . VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 27. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд враховує, що спірні правовідносини виникли з вини обох сторін, тому понесені сторонами судові витрати слід віднести за їх рахунок.

Outcome: partial