Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Комарівська сільська рада звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на її утримання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки [PERSON] , яка впродовж 9 років навчалася та виховувалася в Комарівській школі-інтернаті І-ІІІ ступенів (на даний час - КЗ «Комарівська гімназія»), а з 2020 року - в Ніжинському обласному педагогічному ліцеї Чернігівської обласної ради, канікулярний час проводила в родині [PERSON] , а після закінчення дев`яти класів стала там проживати постійно. Працівниками служби у справах дітей Комарівської сільської ради було проведено ряд заходів для встановлення емоційного контакту матері [PERSON] та доньки [PERSON] , проте дитина не хоче проживати з матір`ю, спілкуватися з нею через те, що остання зловживає спиртними напоями, байдуже ставиться до проблем дитини, ініціативи для повернення дочки додому не проявляє. В родині [PERSON] виховуються ще двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на обліку в службі у справах дітей Комарівської сільської ради як такі, що потрапили в складні життєві обставини, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Дана сім`я знаходиться під соціальним супроводом.Вирішується питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав й щодо вказаних дітей. Згідно довідки Комунального закладу «Комарівська гімназія» № 290 від 30.07.2021р., [PERSON] 01.09.2011 року була зарахована до складу учнів 1 класу Комарівської ЗОШ-інтернату І-ІІІ ступенів. У червні 2020 року закінчила 9 клас КЗ «Комарівська гімназія». Мати, [PERSON] , за час навчання [PERSON] забирала її на канікули, вихідні та святкові дні. Проте [PERSON] постійно проживала у бабусі [PERSON] (оскільки [PERSON] створила нову сім`ю і проживала окремо), інколи у матері. У [PERSON] з [PERSON] склалися теплі взаємовідносини. [PERSON] завжди з повагою та любов`ю розповідала про бабусю, що у них склалися більш довірливі стосунки, ніж з матір`ю. Зі слів дитини, бабуся їй купувала солодощі та необхідні речі. Відповідно до довідки № 245 від 04.08.2021р., виданої Ніжинським обласним педагогічним ліцеєм Чернігівської обласної ради, протягом навчання [PERSON] з 01 вересня 2020 року в учбовому закладі мати [PERSON] не бере участі у вихованні доньки: не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями, не здійснює оплату за додаткові освітні послуги. У канікулярний період [PERSON] проживає у двоюрідної бабусі [PERSON] . Як убачається з акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 20.07.2021р., [PERSON] проживає разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , яка не є останній близькою родичкою. В будинку прибрано, зроблено ремонт, речі повсякденного вжитку мають охайний вигляд, є ванна кімната, ведеться господарство, оброблена присадибна ділянка, тобто, неповнолітня дитина забезпечена всім необхідним для проживання, навчання та гармонійного розвитку. Мати дитини, [PERSON] , проживає окремо, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, дочку за місцем проживання не відвідує. Згідно характеристики від 05.08.2021р. Комарівської сільської ради, [PERSON] на території сільської ради не працює, одружена, має дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Не виконує належним чином батьківські обов`язки, зловживає спиртними напоями. Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька [PERSON] записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до довідки Комарівської сільської ради № 1 від 26.07.2021р., [PERSON] за оформленням виплат соціальної державної допомоги одинокій матері до відділу соціального захисту та охорони здоров`я не зверталась. Згідно довідки сімейного лікаря Комарівської АЗПСМ, протягом останніх двох років [PERSON] не зверталась за медичною допомогою для своєї доньки [PERSON] . На щорічних медичних оглядах дитину супроводжувала [PERSON] . Працівники Комарівської АЗПСМ з приводу будь-яких питань, що стосувалися здоров`я [PERSON] , теж зверталися до [PERSON] . Позивач та третя особа в судове засідання представників не направили, надавши до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову з підстав, які в ньому зазначені. Пояснення надавати відмовилася. У подальшому, у процесі розгляду справи, зазначила, що не хоче нав`язуватися до дитини, яка її не приймає та не бажає проживати з нею. Наразі у відповідача інша сім`я, оскільки вона вийшла заміж. Після оголошення перерви в судовому засіданні надала заяву про подальший розгляд справи без її участі. Заслухавши відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, і тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як установлено судом, [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] (відповідач по справі), яка зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] ; відомості про батька дочки [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Згідно копії рішення Комарівської сільської ради № 43 від 22.07.2021 року, вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітньої дочки [PERSON] , так як мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не забезпечує її матеріально. Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. 22 липня 2021 року Комарівською сільською радою, як органом опіки та піклування, видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач у цій справі є її племінницею, похресницею. Неприязних відносин щодо неї немає. На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом із нею та проживала з нею протягом останніх 8 років. Мати від дитини відвернулася, матеріально не забезпечує, не допомагає, вихованням дочки не займається. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає разом із [PERSON] вже довгий час. Проживають вони як сім`я. Знає, що у [PERSON] дитині добре. В судовому засіданні було поставлено на обговорення питання щодо можливості заслуховування в судовому засіданні дитини, з`ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав. Обмірковуючи дане питання, сторони погодилися, що це є травмуючою дією для дитини та її викликати до суду не потрібно. Відповідачка зазначила, що визнає позов, дитину не потрібно викликати, такий виклик у цій справі є недоцільним. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки [PERSON] , її виховання, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вищезазначені обставини вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Визначаючи найкращі інтереси дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, та чи є ця сім`я придатною та благополучною, суд ураховує, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким, наразі, не є перебування її поряд з матір`ю, залишення дитини з матір`ю не є благополучним, оскільки вона веде асоціальний спосіб життя, не працює, негативно впливає на психоемоційний стан дитини. При цьому суд бере до уваги, що така поведінка матері є умисною та свідомою, оскільки неодноразові намагання попередити її про зміну свого ставлення до дитини успіху не мали. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дочкою та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, за змістом вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи некоректність позовної вимоги щодо стягнення аліментів на користь закладу або особи, де буде виховуватися дитина, оскільки такі взагалі не визначені, суд вважає, таке не обговорювати, оскільки це є передчасним. На підставі викладеного,

Outcome: approved