Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 04 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №0860954101/Т/973808 від 30 липня 2012 року у розмірі 79 969,00 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою від 15.11.2019 року провадження у справі відкрито. 11.12.2019 року суддею Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. винесено заочне рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. 04.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року по справі №947/27245/19, в якій просив скасувати вказане заочне рішення та призначити розгляд справи в загальному порядку. Ухвалою суду від 21.09.2020 року заяву прийнято до провадження судді Васильків О.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. До судового засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлялися належним чином. 23.11.2020 року представником позивача було подано до суду додаткові пояснення у справі, у яких просив розглядати справу без участі позивача та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки справа перебуває в провадженні суду вже значно тривалий час, а відповідач та його представник, які були належним чином повідомлені, не були присутні на жодному судовому засіданні після скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси та призначення справи до розгляду, суд, для недопущення порушення законних прав сторін по справі, вважає за можливим розглянути справу. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно з нормами статті 17 вказаної Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Суд бере до уваги той факт, що розгляд справи триває вже значний час, за цей час обом сторонам у справі була надана можливість довести свої вимоги, заперечення, міркування та надати пояснення. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а тому, не відкладаючи розгляд справи, можливе вирішення спору по суті. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду позову, не є підставою для відкладення розгляду справи. Обом сторонам у справі суд надав можливість довести свої вимоги та заперечення, крім того в справі не визначена обов`язкова явка сторін до судового засідання, а тому відкладення розгляду справи в даному випадку не є обов`язковим. Таким чином, суд має всі обумовлені законом підстави для розгляду справи, з урахуванням вимог цивільного процесуального закону, наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, наданих у попередніх засіданнях. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 29.04.2020 року по справі № 520/5083/16-ц. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 30.07.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0860954101/Т/973808. 23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір № 2 про відступлення права вимоги, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами. Вимоги кредитного договору відповідач не виконував, а тому у нього наявна непогашена заборгованість в розмірі 79969,00 грн., з яких: 35556,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами; 41733,00 грн. - заборгованість за комісією; 2660,00 грн.- штрафи, пені. В зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Правом на подання відзиву на позов відповідач [PERSON] не скористався. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на те, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції що діяла на час виникнення спірних правовідношень, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, умова договору щодо сплати комісії за супроводжування кредиту є нікчемною (недійсною), позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією за ведення кредиту є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до умов додатку № 1 до кредитного договору, за весь час кредитування розмір відсотків становить 5,95 грн, а не 20,00 грн, як вказано у позові. Сума заборгованості за тілом кредиту визначена невірно, оскільки не враховані всі здійсненні ним платежі. 23.11.2020 року позивачем було подано до суду додаткові пояснення у справі, відповідно до яких вся інформація стосовно правил та вимог кредитного договору № 0860954101/Т/973808 від 30.07.2012 року була надана позичальнику у повному обсязі, а кредитний договір підписало останнім без жодних зауважень або застережень, отже підписанням кредитного договору відповідачпосвідчив свою обізнану згоду з його умовами. Що стосується нарахованих процентів, то відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору станом на 29.07.2015 року основна сума кредиту становила 40000,00 грн, а сума нарахованих процентів становила 5,95 грн, при цьому станом на 23.03.2018 року основна сума кредиту становила 35556,00 грн, а сума нарахованих процентів становила вже 20,00 грн Вказана сума заборгованості за основним боргом та сума заборгованості за процентами за кредитним договором була розрахована первісним кредитором ПАТ «АКТАБАНК», позивач набув право вимоги до відповідача 23.03.2018 року. За весь період перебування права вимоги у позивача не було здійснено жодних додаткових нарахувань, однак від відповідача за цей час не надійшло жодної квитанції про сплату боргу. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 27.07.2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «АКТАБАНК» з заявою на отримання кредиту у розмірі 40000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків, визначених в заяві /а.с. 12/. 30.07.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» було укладено кредитний договір № 0860954101/Т/973808, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 40000,00 грн строком до 29.07.2015 року. Розміри щомісячних платежів визначені також Графіком платежів /а.с. 5-6/ Відповідно до платіжного доручення 30.07.2012 року [PERSON] отримав від ПАТ «АКТАБАНК» 40000,00 грн. /а.с.13/. 23.03.2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і по Кредитному договору №0860954101/Т/973808від 30.07.2012 року. /а.с. 21-23/ Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 0860954101/Т/973808 від 30.07.2012 року за період з 23.03.2018 року по 30.09.2019 року заборгованість [PERSON] становить 79969,00 грн., з яких: 35556,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 20,00 грн. - заборгованість за процентами; 41733,00 грн. - заборгованість за комісією; 2660,00 грн.- штрафи, пені. /а.с. 17/ IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході розгляду справи судом встановлено, що 30.07.2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, умови якого відповідачем не виконуються. 23.03.2018 року позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права вимоги за вказаним кредитним договором та оскільки, відповідач не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Доводи викладені відповідачем в заяві про перегляд судового рішення щодо неправомірності позовних вимог, не були підтверджені під час повторного розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved