Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 18.08.2010 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем є дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зареєстрована разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час відповідач має іншу родину та вихованням дитини не займається. Крім того, на примусовому виконанні у Слов`янському ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] . Рішення про визначення місця проживання дитини разом з позивачем необхідно для виїзду дитини за кордон. У зв`язку з чим, просить суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволені позовних вимог (а.с.33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю (а.с.32). Представник третьої\~особи: Служби у\~справах дітей\~Слов`янської міської\~ВЦА Краматорського\~району Донецької\~області в судове засідання не з`явився, однак до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника з урахуванням висновку (а.с.29). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 18.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання (а.с.21). Ухвалою суду від 30.11.2021 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.27). \~ \~ \~ \~ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2010 року шлюб зареєстрований 17.02.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янськ Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 73, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). З довідки від 31.10.2021 року № АСВП 42276635/79462 вбачається, що на примусовому виконанні в Слов`янському ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № АСВП 42276635 про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частини його заробітку, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 31.10.2021 року заборгованість по аліментам складає 24\~444,50 грн. (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстрована позивачка разом з донькою [PERSON] та іншими членами родини (а.с.13). Характеристикою [PERSON] виданою ЗОШ І-ІІІ ступенів м. Слов`янськ підтверджується той факт, що вихованням дитини займається мати, [PERSON] . Їх стосунки характеризуються доброзичливістю один до одного. Батько не займається вихованням доньки, жодного разу не з`являвся до школи (а.с.12). У відповідність до Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА про місце проживання дитини від 09.12.2021 року вбачається, що неповнолітня [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] , знаходиться на її утриманні. Батько [PERSON] мешкає окремо від дитини та не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] (а.с.30). V. Оцінка суду. Відповідно до частини другої\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України\~визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . За змістом положень частин 7, 8\~статті 7 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 2\~статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із\~статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2\~статті 150 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2\~статті 155 СК України\~передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо та у них виник спір щодо місця проживання дитини. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю. З довідки про склад сім`ї вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована разом з матір`ю у квартирі [ADDRESS] . З Висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА, вбачається, що відповідно рішення комісії з питань захисту прав дитини від 08.12.2021 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ВЦА вважає, визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з мамою - [PERSON] , [INFO] . Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Стаття 141 СК України\~визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Як вже зазначалось, що дитина мешкає разом з матір`ю, відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям з кінця 2015 року, що свідчить про те, що у нього не має бажання приймати участь у виховання доньки. Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у матері, яка має можливість утримувати неповнолітню доньку матеріально, відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог\~\~ [PERSON] , щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, \~ [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю \~ [PERSON] .\~\~ VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.17). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved