Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 19.06.2020 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно, з часу звернення її до суду з позовом і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що з 25.07.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час звернення з позовом до суду вона та відповідач фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому має право на утримання від відповідача на підставі ст.84 СК України. Відповідач фізично здоровий, працездатний, має можливість працювати та надавати кошти на її утримання, так як вона потребує матеріальної допомоги через те, що не працює, а здійснює догляд за дитиною, а соціальних виплат недостатньо для забезпечення матеріальних потреб. У вступному слові та в додаткових поясненнях в судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву у повному обсязі, просить задовольнити та стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Суду пояснила, що на теперішній час вона перебуває у важкому матеріальному становищі, так як з відповідачем однією сім`єю не проживає, хоча шлюб між ними не розірвано, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, аліментів не сплачує. Вона отримує 860 грн. на місяць соціальної допомоги, а також веде підсобне господарство. Всі кошти нею витрачаються для того, щоб забезпечити інтереси неповнолітніх дітей, тоді як на своє утримання їй коштів не вистачає. Вважає, що відповідач, який є працездатним, фізично здоровим, має змогу працювати та сплачувати аліменти на її утримання щомісячно у розмірі 1500 грн. 2. Виклад заперечень відповідача. У поданій 16.07.2020 року заяві по суті - відзиві на позовну заяву (а.с.22-23) відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав. Відповідач зазначив, що обов`язковою умовою для призначення аліментів на утримання дружини є матеріальна спроможність чоловіка. Однак, після смерті свого батька [PERSON] він доглядає матір - [PERSON] , а також здійснює догляд за престарілою [PERSON] , сам не працює, постійного доходу не має. Крім того, він хворіє, потребує лікування. Вважає, що позивач, крім соціальної допомоги, має і інші доходи, які становлять більший розмір, ніж його доходи, тому позов дружини вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] у вступному слові та в додаткових поясненнях підтримав відзив, просив у позові відмовити. Суду пояснив, що вважає позов безпідставним, оскільки він не може утримувати дружину внаслідок відсутності у нього коштів, а також він вважає, що позивач не потребує утримання з його боку. Так, він здійснює догляд за матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] , зокрема, надає їм посильну фізичну допомогу. Матір та бабуся отримують пенсійні виплати, але він також несе витрати на їх утримання. Також, відповідач пояснив, що аліментів на утримання дітей він ще не сплачував, а на утримання дружини не має наміру, оскільки вона отримує достатньо соціальних виплат на утримання сім`ї, які можуть забезпечити всі її потреби. Тоді як він не працює, оскільки за станом здоров`я працевлаштуватися не може, виплат по безробіттю не отримує та не звертався в РЦЗ у пошуках роботи, так як вважає, що йому не зможуть знайти підходящої роботи. При цьому, його дохід на місяць від тимчасових та нерегулярних підробітків становить приблизно 1000 грн. на місяць, які він витрачає на свої потреби та потреби матері і бабусі, на оплату комунальних послуг. Власного житла він не має, проживає у будинку батьків із матір`ю. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавала. 2. 16.07.2020 року відповідач [PERSON] подав заяву по суті - відзив на позовну заяву (а.с.22-23). Клопотань, пов`язаних із розглядом справи, відповідач до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 19.06.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дати першого та другого судових засідань (а.с.14-15). 2. 16.07.2020 року відкладено судове засідання на 27.07.2020 року у зв`язку із поданням відповідачем до суду 16.07.2020 року відзиву на позов і надіслання позивачеві (а.с.36). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.6-7). Діти сторін - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Плебанівської сільської ради від 02.06.2020 року за №548 (а.с.9). Сторони однією сім`єю не проживають, що не заперечується ними у судовому засіданні. Позивач не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. Так, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Шаргородської РДА та їй виплачується соціальна допомога на дітей у розмірі 860 грн. на місяць, що підтверджується довідкою УСЗН Шаргородської РДА від 18.06.2020 року №04-06/384 (а.с.10). Відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сім`ї, добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов, а також під час судового розгляду справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою - [ADDRESS] (а.с.27), права власності на вказаний будинок не має. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 14.10.2011 року офіційно не працевлаштований, що підтверджується довідкою Плебанівської сільської ради від 23.06.2020 року за №628, виданої за даними трудової книжки відповідача УКР №2358359 (а.с.30), а також не заперечується сторонами. Разом з тим відповідач має тимчасові заробітки, що стверджував останній під час судового розгляду справи. Доказів того, які доходи отримує відповідач від тимчасових заробітків, останнім суду не представлено. З довідки від 07.07.2020 року Шаргородської ДПІ вбачається, що у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України інформація про доходи відповідача у вказаному реєстрі відсутня (а.с.28). Разом з тим, на переконання суду, вказана довідка не може бути достовірним та достатнім доказом неспроможності відповідача сплачувати кошти на утримання дружини, оскільки не встановлює дійсних обставин щодо неплатоспроможності відповідача, та не дає змоги дійти висновку про відсутність у відповідача доходів взагалі, оскільки останній пояснив, що має неофіційні тимчасові заробітки, доходів від яких не декларує. Також, судом встановлено, що відповідач не перебуває на обліку в Шаргородській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості як безробітний, тобто не звертався у пошуках роботи (а.с.29). Крім того, судом встановлено, що відповідач має хворобливий стан здоров`я, оскільки звертався за наданням йому медичної допомоги у Шаргородську АЗПСМ №2, де йому 22.06.2020 року встановлено діагноз - хронічний ентерит/виразковий коліт (а.с.32), рекомендовано проходження огляду та консультацій у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. Пирогова (а.с.33). Разом з тим, суд вважає, що попри хворобливий стан здоров`я, відповідач є працездатним, оскільки будь-яких висновків лікарських комісій з приводу заборони працювати, або про встановлення непрацездатності чи групи інвалідності відповідачем суду не надано, тому він може працювати та надавати допомогу на утримання дружини. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті - позову та відзиву на позов на підтвердження своїх вимог або заперечень. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини і що це зашкодить інтересам та матеріальному становищу відповідача, оскільки судом встановлено з пояснень відповідача, що він працює на тимчасових неофіційних заробітках, від яких отримує дохід. При цьому, суд вважає безпідставним ствердження відповідача про те, що [PERSON] не потребує допомоги та утримання з його боку, оскільки має більші розміри соціальних виплат на дітей, ніж ті, що вказані в довідці УСЗН. Так, з довідки УСЗН Шаргородської РДА вбачається, що [PERSON] призначено допомогу при народженні дитини, яка становить 860 грн. на місяць, а також допомога на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї (а.с.10). Разом з тим, суд зауважує, що допомога на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, яка виплачується [PERSON] , не призначена для її утримання, а має цільове призначення - для утримання дітей. Також, суд не приймає до уваги ствердження відповідача про те, що він здійснює догляд за матір`ю [PERSON] та бабою [PERSON] , оскільки вказані ствердження не підтверджуються належними доказами. При цьому, зазначення у довідці Плебанівської сільської ради від 23.06.2020 року про те, що відповідач здійснює догляд за пристарілою [PERSON] не підтверджує факту несення [PERSON] витрат на її утримання. До того ж, суд зауважує, що відповідачем не надано суду доказів перебування його на обліку в УСЗН Шаргородської РДА з приводу здійснення догляду за [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є працездатним, працює та отримує дохід від тимчасових заробітків, тому може надавати допомогу на утримання дружини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дружину. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, мотиви їх незастосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України). Відповідно до ч.1 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зсилається на норми ст.ст.180, 181, 182 СК України. Разом з тим, вказані норми не підлягає застосуванню, оскільки спірні правовідносин не стосуються обов`язку батьків утримувати дітей, а стосуються права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років VІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.1, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального стану, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню на суму 1000 грн., так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Навпаки, судом встановлено, що відповідач працездатний, працює на тимчасових заробітках і отримує дохід. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивача. Виходячи з аналізу доказів, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню і аліменти на її утримання слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. з огляду на хворобливий стан здоров`я [PERSON] і необхідність проходження щорічних обстежень у лікаря. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial