Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Медичний директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Судовська Тетяна звернувся до суду із заявою, в якій просить вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звертається до лікарів психіатрів з 1990 року з приводу шизофренії, гострого параноїчного нападу. Стверджував, що він « [PERSON] », що може вгадувати думки і лікувати СНІД, володіє здатністю «керувати оточуваними». Під час перебування у лікарні виказував суїцидальні думки, душив себе курткою, намагався вчинити втечу, погрожував матері. У подальшому неодноразово проходив лікування, у клінічній картині переважає афективно-маячна симптоматика. Під час госпіталізації у 1990 році під впливом «голосів» вистрибнув з вікна 3-го поверху, пошкодив ногу, після чого страждав на остеомієліт. Хвороба прогресувала, внаслідок чого праву гомілку ампутували до коліна. Остання виписка 26.10.2021 року, тоді не спав, був роздратований, називав себе [PERSON] , вчиняв вдома безлад, трощив меблі. Після виписки дільничного психіатра не відвідував, ПТ не приймав. Зі слів сестри: стан погіршився через тиждень після виписки: розмовляє сам с собою, не спить, кричить, виявляє агресію до сестри та племінниці «лізе битися». 06.12.2021 року облив сестру окропом, кидав в неї пательню з гарячою їжею, погрожував сестрі та племінниці. Перебуває на обліку І групи інвалідності. У зв`язку з чим була викликана поліція та бригада швидкої медичної допомоги. Був доставлений до приймального відділення КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, надати усвідомлену згоду на обстеження та лікування категорично відмовився. Госпіталізований в примусовому порядку як такий, що страждає на тяжкий психічний розгляд, становить небезпеку для оточуючих конкретних осіб, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Сестрою написано заяву про госпіталізацію [PERSON] 17.12.2021 року оглянутий комісією лікарів психіатрів, яка дійшла висновку, що пацієнт страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдним синдромом. Враховуючи реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, внаслідок тяжкого психічного розладу, та згідно зі ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе лише в умовах закладу з надання психіатричної допомоги. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Лікар-психіатр у судовому засіданні повідомив про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації заперечував. Законний представник [PERSON] заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Адвокат Жидкова Л.І. проти задоволення заяви заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, його законного представника, думку прокурора та адвоката, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Згідно заяви [PERSON] , психічний стан [PERSON] погіршився: став поводити себе агресивно, не спить, кричить, облив її окропом, кидав в неї пательню з гарячою їжею, погрожував їй та племінниці. 06.12.2021 року доставлений до приймального відділення КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, надати у усвідомлену згоду на обстеження та лікування категорично відмовився. Госпіталізований в примусовому порядку, як такий, що страждає на тяжкий психічний розгляд, становить небезпеку для оточуючих конкретних осіб, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Сестрою написано заяву про госпіталізацію [PERSON] . Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 07.12.2021 року, [PERSON] , [INFO] страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдним синдромом. Госпіталізація доцільна, обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. Згідно з ч. 2-4 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не дав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдним синдромом., а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву слід задовольнити.

Outcome: approved