Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Козівська районна державна адміністрація Тернопільської області звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі Ѕ частки її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2016 року від матері [PERSON], [INFO] відібрано дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], без позбавлення матері батьківських прав. На підставі розпорядження голови Козівської райдержадміністрації від 03.03.2016 року №76-од діти позбавлені батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Козівської райдержадміністрації від 09.03.2016 року №83-од формою влаштування дітей визначено Бережанську обласну комунальну загальноосвітню школу-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання. Зазначає, що адміністрація вказаної школи-інтернату, повідомила, що з часу влаштування дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на повне державне забезпечення у навчальний заклад, відповідач (мати дітей) відвідувала дітей лише кілька раз, зовсім не спілкується з адміністрацією школи, з вчителями та вихователями своїх дітей, не цікавиться їхнім життям, станом здоров'я тощо. З лютого 2016 року по даний час [PERSON] жодного разу не виявила бажання забрати своїх дітей додому на вихідні, на канікули тощо. Відповідно до інформації Козівського районного центру соціальних служб для сім'ї, виявлено що діти, які відібрані від матері та визначені до школи інтернату, доглянуті, здорові та забезпечені одягом, засобами дитячої гігієни, шкільним приладдям, повноцінним харчуванням, належними умовами проживання для їх повноцінного розвитку. Наміру дітей щодо повернення додому та спільного проживання з матір'ю у них немає. Вказує, що [PERSON] на даний час у с.Таурів Козівського району Тернопільської області не проживає, місце її знаходження невідоме, а відтак повернення дітей до неї негативно відобразиться на їх подальшій долі. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим просить позбавити її батьківських прав щодо усіх дітей. Окрім цього, орган опіки та піклування не володіє інформацією про місце роботи відповідача та її дохід, однак вважає, що згідно з нормами цивільного та сімейного законодавства України, необхідним є стягнення аліментів в користь та на утримання дітей але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. У зв'язку з вищевикладеним, просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді від 30.03.2017 року відкрито провадження у цій справі. Ухвалою попереднього судового засідання від 14.09.2017 року постановлено призначити справу до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подавши до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім цього, згідно із заявою представника позивача, яка подана через канцелярію суду за вх.№988/19 від 25.02.2019 року, остання просить у зв'язку із змінами у законодавстві України, а саме ч.2 ст.182 СК України в частині стягнення мінімального розміру аліментів внести зміни до позовних вимог, а саме у п.2 прохальної частини позову слова «не менше 30% прожиткового мінімуму» замінити словами «не менше ніж 50% прожиткового мінімуму». Відповідач - [PERSON] у судові засідання з розгляду цієї справи не з'являлась, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Представники третіх осіб Козівського відділення Теребовлянської місцевої прокуратури та Бережанської комунальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, у судовому засіданні 16.11.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директор Бережанської комунальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання Старко М.В., позов підтримав та пояснив, що мати [PERSON] практично не приймає участі у вихованні своїх дітей. Вважає, що є всі підстави позбавити її батьківських прав, а тому просить позов задоволити. 16.11.2017 року свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що досягла 15 років, є дочкою відповідача. Зазначила, що до поки в їх сім'ї не з'явилась [PERSON] все було добре; коли вчилась у 6 чи 7 класі мама часто сиділа у соціальних мережах, пояснюючи, що шукала свого брата і через нього знайшла [PERSON], яку запросила у с.Таурів Козівського району Тернопільської області, де вони проживали однією сім'єю. Вказала, що з появою цієї дівчини «[PERSON]» в їх сім'ї все змінилося і відтоді її мама ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неї та її братиків, а відносно [PERSON] взагалі позбавлена батьківських прав. Окрім цього, пояснила суду, серед іншого, що у школі-інтернат у м.Бережанах їм краще ніж з матір'ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є директором Козівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, за освітою психолог. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, жодного разу не виявляла бажання забрати своїх шістьох діток із школи-інтернат, однак зрідка відвідувала їх. Вказувала, що дочка відповідача - [PERSON], після того як знайшлася із соціальних мереж зруйнувала сімю [PERSON]; чоловік відповідача [PERSON] прийняв [PERSON] вагітною у свою сім'ю, по спливу певного часу у зв'язку із станом здоров'я не давав собі раду з дітьми, оскільки остання додому не поверталась і залишала його з дітьми на довгий проміжок часу. Окрім цього зазначила, що відповідач не зверталась до їх центру щодо повернення дітей, на телефонні дзвінки не відповідала та про піклування щодо них забула. У зв'язку із неявкою відповідача та представників третіх осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відповідач відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди представника позивача, згідно їх заяви, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із копій повторних свідоцтв про народження дітей, а саме: [PERSON] серії [NUMBER], [PERSON] серії [NUMBER], [PERSON] серії [NUMBER], [PERSON] серії [NUMBER] виданих Таурівською сільською радою Козівського району Тернопільської області 15.04.2016 року (а.с.4-7), [PERSON] серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області 15.04.2016 року (а.с.8), їх батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Згідно із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], виданої Козлівською селищної ради Козівського району Тернопільської області від 26.01.2017 року №01-53/3-09, діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані у домогосподарстві співжителя відповідача - [PERSON] по [ADDRESS], не проживають там, перебувають у Бережанській обласній комунальній загальноосвітній школі-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання (діти відібрані від матері без позбавлення батьківських прав). Місце знаходження [PERSON] невідоме (а.с.17). Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08.02.2016 року (справа №600/1380/15-ц) ухвалено відібрати у [PERSON], [INFO] дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.33-35). Як вбачається із копії заочного рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18.08.2016 року, таким, серед іншого, ухвалено [PERSON], [INFO], жительку с.Тайрів Козівського району, Тернопільської області, позбавити батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] (а.с.36-38). Відповідно до копії розпорядження голови Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 03.03.2016 року №76-од, дітям: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], надано статус - діти позбавлені батьківського піклування (а.с.19). Відповідно до копії розпорядження голови Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 09.03.2016 року №83-од формою влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], визначено Бережанську обласну комунальну загальноосвітню школу-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання (а.с.18). Згідно з довідок Бережанської обласної комунальної загальноосвітньої школи-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання від 31 січня 2017 року № 24, №20, №22, діти навчаються у даній школі, зокрема [PERSON] - у підготовчому класі, [PERSON] - у 4 класі, [PERSON] - у 9 класі (а.с.20-22). Як вбачається із характеристик, складених директором школи-інтернату [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зарекомендували себе з позитивної сторони (а.с.23-27). Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем не спростовані. Із інформаційної довідки Бережанської обласної комунальної загальноосвітньої школи-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання від 31.01.2017 року №52, вбачається, що з часу влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на повне державне забезпечення у навчальний заклад, мати неповнолітніх - [PERSON], [INFO], відвідувала їх, гуляла, привозила солодощі кілька разів (26.02.2016 року, 02.03.2016 року, 04-05.03.2016 року, 21.04.2016 року; 04.09.2016 року, 09.10.2016 року, 26.11.2016 року, 30.11.2016 року, 14.12.2016 року), не спілкувалась з адміністрацією школи, вчителями та вихователями дітей, не цікавилась їхнім життям, станом здоров'я тощо. З лютого 2016 року не виявила жодного разу бажання забрати своїх дітей додому, на вихідні, канікули (а.с.29). Крім цього, з висновку органу опіки та піклування від 22.02.2017 року №01-101/01-36 (а.с.39-40) вбачається, що [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав стосовно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своїх дітей, а саме доньки та чотирьох синів, їх вихованням не займається, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, а також, зокрема: наведених вище поясненнях представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бережанська комунальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням трудового навчання; показаннях свідка [PERSON], психолога, директора Козівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про те, що відповідач жодної участі у вихованні та утриманні своїх шістьох дітей не приймає, не доглядає за ними та не піклується за них; поясненнями дитини - [PERSON] на підставі ч.2 ст.171 СК України, яка зазначила, що мати ні її життям, ні життям її братів та вихованням не цікавиться, жодної допомоги на їх утримання не надає, а відносно ще сестри [PERSON] позбавлена батьківських прав давно. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не займається їх вихованням та не піклується про них, не проявляє інтересу до стану їх здоров'я, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, а відтак, суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, задовольняючи позов в повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved