Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Київський міський центр зайнятості звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу надано статус безробітного з 29 квітня 2020 року та призначено допомогу по безробіттю з 29.04.2020 по 18.08.2020. Однак за результатами перевірки було встановлено, що у вказаний період відповідач був зазначений засновником та керівником ПП «Електролюкс» з 25.04.2001, а також перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Мехбуд» з 03.08.2020 по 26.08.2020. Однак, про такі факти відповідач не повідомив позивача та порушив Закон України «Про зайнятість населення» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У зв`язку із цим, позивачем прийнято рішення про повернення нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення, про що повідомлено відповідача, однак останній у добровільному порядку не повернув кошти. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 3 647, 32 грн. та судовий збір в сумі 2 270,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.06.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити,не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що 29.04.2020 [PERSON] звернувся до Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. В заяві зазначив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі заяви відповідача наказами Київського міського центру зайнятості від 29 квітня 2020 року [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 29 квітня 2020 року. Згідно з п. 18 ч. 2 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 року № 60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13.02.2009 року № 7-1, центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Відповідно до акту позивача про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 30 жовтня 2020 року № 2475 надано висновок, що [PERSON] з 25.04.2001 зазначений керівником та засновником ПП «Електролюкс». Відповідно до акту позивача про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05 листопада 2020 року № 2552 надано висновок, що [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Мехбуд» з 03.08.2020 по 26.08.2020, звільнений за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Відтак, відповідачем надано недостовірну інформацію під час подання заяви від 29.04.2020, на підставі якої у подальшому позивачем прийнято рішення про надання статусу безробітного, адже такий був особою, яка забезпечує себе роботою самостійно. У зв`язку із встановленим фактом позивачем було припинено реєстрацію безробітного [PERSON] , що підтверджено наказом Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості від 07.10.2020 № НТ201007, що міститься у матеріалах справи. У зв`язку із встановленими даними, позивачем було проведено розрахунок надлишково виплачених коштів матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] , що становить за період з 29.04.2020 по 19.08.2020 загальну суму у розмірі 3 647, 32 грн, що підтверджено довідкою-розрахунком Київського міського центру зайнятості від 03.11.2020 № 329, яка міститься у матеріалах справи. Відповідний розрахунок відповідачем не оскаржувався, є чинним, будь-яких заперечень з цього не подано, а тому приймається судом до уваги. Надалі, позивач повідомив відповідача про добровільне повернення виплачених коштів матеріального забезпечення, що підтверджено листом Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості № 285.5-4591/20 від 04.11.2020 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь-якої відповідь з цього питання від відповідача суду не подано. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1, ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними є особи віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. До зайнятого населення, зокрема належать особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з ч. 3 ст. 44 цього Закону відповідальність за достовірність поданих територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вище наведене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки факт забезпечення відповідачем себе роботою самостійно у період перебування на обліку як безробітного доведено позивачем, [PERSON] з невідомих суду причин не повідомив позивача про це самостійно, що було підставою для припинення реєстрації як безробітного, у зв`язку із чим втрачає право на допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а відтак суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому позов необхідно задовольнити. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позовних вимог на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 2717 від 31.05.2021 про сплату судового збору у сумі 2 270,00 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved