Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 399/5 від 16 грудня 2018 року, зобов`язати відповідача скасувати запис про скасування реєстраційних дій та поновити реєстраційні дії, які скасовано оспорюваним наказом, а саме: запис про право власності № 22153485 від 04 вересня 2017 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36895348 від 04 вересня 2017 року, стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказано, що Міністерство юстиції України неправомірно взяло на себе повноваження суду та позбавило [PERSON] права власності на майно, яке було придбано ним за договором купівлі-продажу, і жодних порушень у діях державного реєстратора при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав від 04 вересня 2017 року не було. Представник відповідача у своєму відзиві позов не визнав, заперечував проти його задоволення, зазначивши, що за результатами перевірки відомостей Державного реєстру прав було встановлено, що державна реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON] була проведена з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації. Так, приватним нотаріусом Селехманом О. А. за результатами розгляду заяви, всупереч пункту 12 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції № 1127 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054, відповідно до якого було проведено державну реєстрацію житлового будинку за відсутності перевірки у Єдиному реєстрі документів поданої декларації. Згідно з даними офіційного веб-сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України під номером декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗК № 142130990679 у графі «Об`єкт» не зазначено номер будинку, а також у графі «Інформація про земельну ділянку» вказано державний акт від 28 жовтня 2008 року серії ЯЕ № 456740. Однак у поданій приватному нотаріусу Селехману О. А. декларації у пункті 11 «Інформація про документ, що посвідчує права власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію» зазначено державний акт про право власності на земельну ділянку від 20 травня 2005 року серії ЗК №010843. Крім того [PERSON] була подана довідка ДАБІ, у якій зазначено, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації за № ЗК №142130990679 видавалася замовнику [PERSON] . Таким чином підтверджується суперечність відомостей у поданій декларації із інформацією, яка міститься у Єдиному реєстрі документів, оскільки декларація № ЗК №142130990679 видавалася замовнику [PERSON] , а не [PERSON] . За таких обставин, враховуючи те, що приватним нотаріусом Селехманом О. А. при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав від 29 серпня 2017 року № 36808054 порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації, що призвело до порушення прав [PERSON] , Комісія дійшла висновку, що рішення прийняте нотаріусом Селехманом О. А від 29 серпня 2017 року № 3680804 підлягало скасуванню. Третя особа у справі у поданих до суду поясненнях на позов заперечувала проти нього, посилаючись на те, що скаржником [PERSON] не було пропущено строк оскарження до Мін`юсту дій державного реєстратора, оскільки дізналася вона про порушення своїх прав 26 січня 2018 року під час реєстрації за собою права власності на житловий будинок; під час розгляду її скарги майно залишалося зареєстрованим за [PERSON] , тому не відбулася державна реєстрація права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржувалося. Окрім того, приватним нотаріусом Селехман О. А. при державній реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] належним чином не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих / отриманих документів вимогам законодавства, тому реєстраційна дія була вчинена на підставі підроблених документів. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 01 листопада 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 02 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 19 листопада 2018 року від представника позивача засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява з оригіналом квитанції про сплату судового збору /т. І а. с. 166-167/. 06 грудня 2018 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у спрощеному порядку /т. І а. с. 173-174/. 16 січня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому вимоги не визнав та просив залишити їх без задоволення /т. І а. с. 178-187/. Від [PERSON] 22 січня 2019 року до суду надійшла заява про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача /т. І а. с. 191-193/. 30 січня 2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . ІІІ. Фактичні обставини справи. 08 липня 2016 року [PERSON] подарував своєму неповнолітньому синові [PERSON] , за згодою матері останнього [PERSON] [третя особа у справі], земельну ділянку площею 0, 1500 га, кадастровий номер 2122781403:01:001:0271, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільового призначення - будівництво індивідуального, житлового, гаражного і дачного будівництва /т. І а. с. 199-201/. Вказаний договір посвідчений 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Чорі О. Ю. та зареєстрований за № 1057. Відповідно до пункту 2 договору дарування від 08 липня 2016 року, земельна ділянка належить дарувальнику [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 010843, виданий 20 травня 2005 року Мукачівським районним відділом земельних ресурсів, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мукачівською районною державною нотаріальною конторою, 21 липня 2004 року за реєстрованим № 1-3718, та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0105070700359. Право власності на вище вказану земельну ділянку зареєстроване за дарувальником [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджувалося Інформаційною довідкою № 63115887 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеку, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданої державним реєстратором / приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Чорі О. Ю. 08 червня 2016 року, запис про право приватної власності дарувальника на зазначену вище земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08 червня 2016 року за № 15318686 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (розділу) № 967479321227. 10 травня 2017 року заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/6049/16-ц від 10 листопада 2016 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано /т. І а. с. 196/. 04 липня 2017 року [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] земельну ділянку площею 0, 1500 га, кадастровий номер 2122781403:01:001:0271, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільового призначення - будівництво індивідуального, житлового, гаражного і дачного будівництва /т. І а. с. 206-207/. 12 липня 2017 року відділом містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Мукачівської районної державної адміністрації видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та господарських будівель у [ADDRESS] , на замовлення [PERSON] , а також пам`ятку замовнику індивідуального будівництва /т. І а. с. 202, 204/. 04 вересня 2017 року [PERSON] [продавець] та [PERSON] [покупець] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером 2122781403:01:001:0271, згідно з яким позивач придбав вказаний об`єкт нерухомого майна за 72 639, 00 грн /т. І а. с. 25-27/. Відповідно до пункту 3 вказаного договору від 04 вересня 2017 року, житловий будинок, що є предметом договору, належала продавцю на праві призваної власності на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 22066373 від 23 серпня 2017 року, реєстраційний номер 1337438221227, наданого 29 серпня 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А. за № 95700376. 29 січня 2018 року третя особа у справі [PERSON] звернулася до відповідача Міністерства юстиції України із скаргою у порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на дії приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О. А., який провів державну реєстрацію права власності за [PERSON] , не дотримуючись положень пункту 4 частини третьої статті 10 та пункту 3 частини першої статті 18, 22 Закону № 1952-IV /т. І а. с. 29-32/. 15 лютого 2018 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скаргу [PERSON] від 26 січня 2019 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 січня 2018 року за № Д-1456, складно висновок про задоволення її вимог і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехманом О. А., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2017 року № 36895348, прийняте приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І. В., тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Селехману О. А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один місяць /т. І а. с. 39/. За результатами розгляду скарги [PERSON] . Комісія встановила, що приватний нотаріус Селехман О. А. під час прийняття Оскарженого рішення порушив вимоги законодавства у сфері державної реєстрації. Всупереч пункту 12 Постанови № 1127 провів державну реєстрацію права власності на житловий будинок без перевірки відомостей у Єдиному реєстрі дозвільних документів, хоча згідно з інформацією з офіційного веб-сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо земельної ділянки, на якій зводився житловий будинок, та й щодо самого об`єкта будівництва містилася суперечлива інформація. Приміром, у декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЗК142130990679 у графі «Об`єкт» не зазначено номер будинку, а у графі «Інформація про земельну ділянку» вказано державний акт від 28 жовтня 2008 року серії ЯЕ № 456740, тоді як у поданій приватному нотаріусу декларації у пункті 11-1 «Інформація про документ, що посвідчує права власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію» зазначено державний акт про право власності на земельну ділянку від 20 травня 2005 року серії ЗК № 010843. За цими документами вбачалося, що інформація, яка містилася у декларації про готовність об`єкта до експлуатації (яку, як убачається з матеріалів справи, свого часу подавала [PERSON] ), й інформація, яка міститься у Єдиному реєстрі документів, різняться, з них можна було виявити, що декларація № ЗК 142130990679 видавалася на ім`я [PERSON] , але не видавалася [PERSON] . Таким чином, під час державної реєстрації прав на житловий будинок приватний нотаріус Селехман О. А. на виконання вимог пункту 2 Постанови № 1127 та вимог пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 10, пункту 4 частини першої статті 18, пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1952 IV не встановив належним чином відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, не перевірив документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, зокрема: під час проведення реєстраційних дій не перевірив відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, у зв`язку з чим не встановив відповідність відомостей про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, не перевірив відповідність та розбіжність поданої декларації відомостям, які містяться у Єдиному реєстрі документів. На підставі висновків Комісії Мін`юст видав наказ про скасування оскарженого рішення та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2017 року № 36895348, прийняте приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Овчинніковою І. В. 16 лютого 2018 року, для виконання висновку Комісії від 15 лютого 2018 року, відповідачем видано оспорюваний наказ № 399/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» /т. І а. с. 49/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (із змінами та доповненнями, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Пунктом 1 частини першої ст. 2 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (пункти 1 та 4 частини першої ст. 3 Закону № 1952-IV). Відповідно до частини третьої ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Відповідно до Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та Комісії з питань акредитації суб`єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб`єктів вимогам акредитації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 та до повноважень якої відноситься - забезпечення розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Так, частиною п`ятою ст. 37 Закону визначено вимоги до змісту і форми скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності). Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення. Згідно з пунктом 5 Порядку № 1128, перед розглядом скарги по суті Комісія також вивчає скаргу для встановлення - чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги. У поданій скарзі [PERSON] зазначила, що вона дізналася про порушення її права тільки 26 січня 2018 року, отримавши інформаційну довідку з реєстру. Так, при оскарженні рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054, прийнятого приватними нотаріусом Селехман О. А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2017 року №36895348, прийняте приватним нотаріусом Овчинніковою І. В., щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 2122781403:01:001:0271, площею 145,4 кв м за адресою - [ADDRESS] до скарги [PERSON] було додано сформовану Інформацію з Державного реєстру прав від 26 січня 2018 року, номер інформаційної довідки 111852512, чим було підтверджено день, коли [PERSON] дізналася про факт порушення її майнових прав у результаті прийняття приватними нотаріусами рішень про державну реєстрацію прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] /т. І а. с. 29-32/. Встановлено, що так як, інших документів щодо підтвердження факту порушення майнових прав та відомостей в скарзі не було відображено, тому при розгляді скарги по суті Комісією було взято до уваги саме дату вказану скаржником у скарзі та доданій Інформаційній довідці - 26 січня 2018 року. Відповідно до частини четвертої ст. 37 Закону № 1952-IV, днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. Скарга від 26 січня 2018 року була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29 січня 2018 року за вхідним номером Д-1546, а оскільки [PERSON] дізналася щодо проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок на земельній ділянці саме 26 січня 2018 року, то для подання скарги скаржницею був термін оскарження до 26 березня 2018 року, тобто [PERSON] не порушила строк встановлений Законом. Таким чином, твердження сторони позивача щодо недотримання Міністерством юстиції України вимог Закону у частині строку оскарження є безпідставним, так як [PERSON] у скарзі було чітко викладено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги щодо порушення її майнових прав. А в частині дотримання вимог частини третьої ст. 37 Закону № 1952-IV щодо строків оскарження рішень, то Комісією перед розглядом скарги по суті було вивчено скаргу [PERSON] . Стаття 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачає, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяжень на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремих частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Крім того, даною нормою Закону визначено - якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав та таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Крім цього, частиною другою ст. 18 Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Пунктом 40 Порядку № 1127 зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Частиною першою ст. 27 Закону встановлено підстави державної реєстрації прав та передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться також на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Такі документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша ст. 22 Закону). Пунктом 41 Порядку № 1127 встановлено перелік документів для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а саме: - документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; - документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; - письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); - договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Виходячи із цього суд зазначає, що Законом та Порядком № 1127 дійсно передбачено перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок, однак Законом визначена норма (частина четверта ст. 18 Закону), однією із вимог якої передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Тобто у даному випадку, у разі встановлення державним реєстратором невідповідності поданих документів, встановлених Законом (частина третя ст. 24 Закону), то у державній реєстрації прав та їх обтяжень повинно бути відмовлено. Приватним нотаріусом Селехманом О. А. при реєстрації заяви № 23851776 та прийняття рішення від 29 серпня 2017 року № 36808054 було прийнято зазначені документи від гр. [PERSON] , однак ним не було встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що містяться в Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, чим порушено частину третю ст. 10 Закону та п. 12 Порядку № 1127. З цього приводу зазначаємо, що п. 10 та 11 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 передбачено, що під час розгляду заяви державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта цього права; 3) інші речові права та суб`єкта цих прав; 4) іпотеку та суб`єкта цих прав; 5) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав. Пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами: 1) за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи: для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, податковий номер; для фізичної особи (громадянина України, який через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомив про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, номер і серія паспорта громадянина України; для юридичної особи (резидента та нерезидента) - найменування юридичної особи та податковий номер; 2) за адресою об`єкта нерухомого майна/місцезнаходженням земельної ділянки - назва адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ, м. Севастополь), району, населеного пункту або селищної, сільської ради; 3) за кадастровим номером земельної ділянки; 4) за номером запису. Пошук у Державному реєстрі прав відомостей для цілей отримання інформації з цього Реєстру здійснюється за принципом повного збігу зазначеного ідентифікатора пошуку або повного збігу усіх чи одного з ідентифікаторів пошуку у разі здійснення пошуку за декількома ідентифікаторами. Так, приватним нотаріусом Селехманом О. А. за результатами розгляду заяви всупереч пункту 12 Порядку № 1127 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054, відповідно до якого було проведено державну реєстрацію житлового будинку за відсутності перевірки у Єдиному реєстрі документів поданої декларації. Відповідно до офіційного веб-сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України під номером декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗК142130990679 у графі «Об`єкт» не зазначено номер будинку, а також у графі «Інформація про земельну ділянку» вказано державний акт від 28 жовтня 2008 року серії ЯЕ № 456740. Однак у поданій приватному нотаріусу Селєхману О. А. декларації у пункті 11- 1 «Інформація про документ, що посвідчує права власності чи : листування земельною ділянкою, або договір суперфіцію» зазначено державний акт про право власності на земельну ділянку від 20 травня 2005 року серії ЗК № 010843. Крім того, скаржником була надана довідка Державної архітектурно-будівельної інспекції України, у якій зазначено, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації за № ЗК 142130990679 видавалася замовнику [PERSON] . Таким чином, з поданої скаржником довідки ДАБІ підтверджується суперечність відомостей у поданій декларації із інформацією, яка міститься у даному реєстрі документів, оскільки декларація № ЗК 142130990679 видавалася [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, у Державному реєстрі прав міститься інформація про державну реєстрацію права власності скаржниці на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Так, згідно з пунктом 12 Порядку № 1127 визначено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. При розгляді скарги [PERSON] та при перевірці відомостей у Державному реєстрі прав, Міністерством юстиції України було виявлено порушення законодавства у сфері державної реєстрації, проведеної приватним нотаріусом Селехман О. А. у частині невідповідності поданих документів для державної реєстрації права власності на житловий будинок. Відповідно до пункту 13 Порядку № 1128, якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії. Відповідно до п. 9 Порядку 1128, під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у-скарзі або встановлені відповідно до відомостей Реєстрів. Також, згідно пункту 11 Порядку № 1128 визначено, що суб`єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються Комісією до розгляду. Так, згідно п. 7 Положення № 37/5, під час проведення засідання комісії, секретарем комісії ведеться протокол засідання комісії, який повинен містити перелік осіб, присутніх на засіданні, порядок денний засідання, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте комісією рішення. Водночас, посилаючись на те, що відповідачем не взято до уваги письмові пояснення [PERSON] та його представника, позивач стверджує, що його представник був присутній на засіданні Комісії 15 лютого 2018 року. Тому безпідставно стверджувати, що Комісія не врахувала та не оцінила всі наведені доводи і заінтересованої особи - [PERSON] . Комісія розглянувши подану скаргу [PERSON] та додані до неї документи, перевіривши відомості, що містяться в Державному реєстрі прав, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, вважала її такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з такої правової позиції. Враховуючи те, що приватним нотаріусом Селехманом О. А. при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав від 29 серпня 2017 року № 36808054 порушено вимоги законодавства у сфері державної реєстрації, що призвело до порушення прав скаржника, а також враховуючи зазначені вище обставини, Комісія прийшла до висновку, що прийняте приватним нотаріусом Селехманом О. А. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054 підлягає скасуванню. Так, згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв`язку з чим вбачається те, що державна реєстрація права власності за [PERSON] є неправомірною та скасованою, то укладений правочин та державна реєстрація права власності за іншою особою [PERSON] виходячи із зазначеного є неправомірною та неможливою, так як за суб`єктом - [PERSON] право власності скасовано, а він у договорі купівлі-продажу є продавцем житлового будинку. Після прийняття оскаржуваного рішення приватним нотаріусом Овчинніковою І. В. прийнято рішення від 04 вересня 2017 року № 36895348, відповідно до якого зареєстровано у Державному реєстрі прав перехід права власності на житловий будинок до позивача. Тобто прийняте [PERSON] рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2017 року № 36895348 підлягало скасуванню як таке, що випливає з факту скасування прийнятого приватним нотаріусом Селехманом О. А. з порушенням законодавства рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2017 року № 36808054, про що зазначено у висновку комісії від 15 лютого 2018 року. Комісія дослідивши фактичні обставини справи, з повним та всебічним з`ясуванням доказів, чітко обґрунтовує хід прийнятого рішення яке зазначене у висновку комісії від 15 лютого 2018 року щодо скасування реєстрації права власності [PERSON] та твердження позивача є безпідставними. Окрім того, Верховним Судом у справі № 303/991/18-ц у постанові від 04 березня 2020 року визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою І. В. за № 36895348. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed