Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Керівник [PERSON] місцевої прокуратури (Згідно\~ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року\~№\~1697-VII правонаступником прокуратури Черкаського району стала [PERSON] місцева прокуратура) в інтересах держави в особі Державного підприємства «[PERSON] лісове господарство» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] районної державної адміністрації Черкаської області, третя особа - Реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції про визнання розпорядження незаконним, визнання недійсним державного акту на право власності, зобовязання до вчинення дій. Позов мотивував тим, що відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 06 листопада 2007 року № 372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і [PERSON]. На підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 372 від 06 листопада 2007 року [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ № 630909 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області на початку 2014 року встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 2,3 га 23-м громадянам, в тому числі і [PERSON] проведена незаконно. В подальшому [PERSON] продала вказану земельну ділянку [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 10095, а остання оформила державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №632675 від 25.12.2011 року. Вказаний державний акт також підлягає визнанню недійсним. \~ \~ \~ \~ Позивач вказує, що земельна ділянка передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «[PERSON] лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування. Тобто, [PERSON] райдержадміністрація порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового кодексу України. Оспорюваним розпорядженням [PERSON] райдержадміністрації фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст. 57 ЛК України. Оспорюване розпорядження прийнято з порушенням ч. 1 ст. 58 Лісового Кодексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не повязаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам. Позивач вказує, що згідно п.«а» ч. 1 ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкасилісгосп» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3 га фактично вибула з користування державного підприємства. Згідно ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Тому, ДП «Черкасилісгосп» має право вимагати повернення незаконно вилученого майна, що в свою чергу, обмежено добросовісністю набувача. Вказує, що згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В судовому засіданні прокурор Пітюренко М.В. підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив позов задовольнити: визнати протиправним та скасувати розпорядження [PERSON] райдержадміністрації № 372 від 06 листопада 2007 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту; визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 630909 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, виданий [PERSON]; визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 632675 від 25.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, виданий [PERSON]; скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки; витребувати від [PERSON] вказану земельну ділянку. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідачів [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що суд не має правових підстав для витребування від [PERSON] земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації в судове засідання не зявився, неповідомивши про причину неявки, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи. Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідачів, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Щодо повноважень прокурора Черкаського району звертатись до суду з даним позовом, судом встановлено, що повноваження прокурора щодо здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено ст.121 Конституції України, ст.45 ЦПК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Право прокурора на подання позовів до суду саме в інтересах держави,\~ а не в\~ інтересах\~ підприємств,\~ установ\~ і\~ організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, розяснено і в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 06 листопада 2007 року № 372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і [PERSON] На підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 372 від 06 листопада 2007 року [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ № 630909 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га. В подальшому [PERSON] продала вказану земельну ділянку [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 10095, а остання оформила державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №632675 від 25.12.2011 року. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області на початку 2014 року встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 2,3 га 23-м громадянам, в тому числі і [PERSON] проведена незаконно. Згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «[PERSON] лісове господарство». Тобто, [PERSON] райдержадміністрація порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. \~ \~ \~ \~Оспорюваним розпорядженням райдержадміністрацією фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України, оскільки проект відведення земельної ділянки [PERSON] не містить погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області від 03.10.2007р. взагалі не містить посилань про зміну цільового призначення земельної ділянки. Оспорюване розпорядження [PERSON] райдержадміністрації прийнято з порушенням ч.1 ст. 58 Лісового Кодексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не повязаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам. Згідно п. «а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Судом встановлено, що ДП «[PERSON] лісове господарство» не погоджувало питання вилучення спірної земельної ділянки і не надавало відповідний висновок. Тому, спірна земельна ділянка неправомірно вибула у власність громадян поза волею Лісгоспу. Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкасилісгосп» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3 га фактично вибула з користування державного підприємства. Згідно ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~ Конституції\~ або\~ законам\~ України визнаються незаконними в судовому порядку. Тому суд вважає, що розпорядження [PERSON] райдержадміністрації № 372 від 06 листопада 2007 року в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON] земельної ділянки, -\~ є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, тому його необхідно визнати протиправним і скасувати. Дана позовна вимога є доведеною, обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи, що державний акт серії ЯЕ № 630909 від 06.12.2007 року на право власності на земельну ділянку [PERSON] був виданий на підставі вказаного розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації, яке прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку про незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідачем [PERSON], а вказаний державний акт необхідно визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки. Також необхідно визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 632675 від 25 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га., виданий [PERSON]. Заперечення представника відповідачів [PERSON] щодо витребування земельної ділянки, суд не бере до уваги, оскільки витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України в звязку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимог доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Сумніви субєктів звернення в правильності тлумачення та застосування цих норм судами не можуть свідчити про незаконність втручання в право власності. Суд вважає, що позовна вимога про витребування від [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га за кадастровим № 7124982500:03:001:0028, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту на користь ДП «Черкасилісгосп», як земельної лісової ділянки підлягає задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності суд використовує результатами розгляду справи № 6-68цс15 Верховний Суд України в складі судових палат у цивільних та господарських справах прийняв постанову від 16 вересня 2015 року, в якій вказав, що статтею 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України (в редакції до набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI) зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Піддавши аналізу пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, Верховний Суд України сформував правовий висновок, відповідно до якого зазначена норма спрямована на захист власників та інших осіб, які мають речові права на майно, від неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування, відтак, не може поширюватися на випадки звернення до суду прокурора з позовом в інтересах держави. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають до повного задоволення. Згідно\~ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року\~№\~1697-VII\~правонаступником прокуратури Черкаського району стала [PERSON] місцева прокуратура. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] районної державної адміністрації Черкаської області необхідно стягнути на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved