Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована відповідачка, яка там не проживає. Позивач зазначає, що в цій квартирі відповідачка не проживає, її речей та належного їй майна там немає, але в зв`язку з тим, що вона зареєстрована в квартирі позивача, він позбавлений права вільно розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою. Позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд вважає, що відповідачка була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору дарування квартири від 28 листопада 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Алейніковою Н.О., даритель [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв у дар належну дарителю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 28 листопада 2005 року. Згідно довідки, виданої директором ТОВ «ПБК «Акві-Буд» від 08 січня 2020 року, відповідачка з 01 листопада 2016 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої відділом реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24 січня 2020 року, місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачка не знята з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Разом із цим, право користуватися житловим приміщенням у членів сім`ї власника житла втрачається за умови відсутності такого члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом було встановлено, що відповідачка не проживає в належній позивачу квартирі з 01 листопада 2016 року, тобто понад один рік, її речей та належного їй майна в квартирі немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаній квартирі відповідачка не пред`являла, будь-які домовленості між позивачем як власником житла та відповідачкою як членом сім`ї власника житла щодо її проживання в квартирі відсутні. Вказані обставини порушують права позивача як власника квартири. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] .

Outcome: approved