Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», авіакомпанія, відповідач) про стягнення грошової компенсації за невикористані ним 18 днів щорічної відпустки та середнього заробітку за 562 робочих дні затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 779 876,80 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 2017 р. позивач працював у ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на посадах командира повітряного судна льотної служби, другого пілота повітряного судна льотної служби та 14.02.2018 звільнився з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У день звільнення авіакомпанія не виплатила позивачу нараховану заробітну плату та грошову компенсацію невикористані ним 18 днів щорічної відпустки. Відповідач двічі проігнорував адвокатські запити від 13.01.2020 та 28.02.2020 щодо підтвердження розміру заборгованості. Отже на підставі статті 43 Конституції України, статей 21, 47, 115-117, 233 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» з відповідача підлягають стягненню належна позивачу грошова компенсація за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, сума якого нарахована за період з 15.02.2018 по 18.05.2020. Відповідач позов не визнав та обґрунтував свої заперечення тим, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування до авіакомпанії відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, оскільки у день звільнення позивач не працював і в подальшому не звертався з вимогою про проведення з ним розрахунку. Також відповідач заявив про пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з даним позовом та посилався на необґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку середнього заробітку. Водночас відповідач визнав факт невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним 18 днів щорічної відпусткив розмірі 71 720,57 грн. при цьому зазначив, вказана сума була утримана для погашення заборгованості позивача за договором про направлення його на професійне навчання, за умовами якого авіакомпанія сплатила 30 000 євро, а позивач зобов`язався відпрацювати в авіакомпанії не менше трьох років. Наразі авіакомпанією ініційований позов до позивача про стягнення компенсації витрат на навчання в розмірі 816 803,64 грн. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 02.06.2020 відкрите спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін на 12.11.2020 (а. с. 39, 40). 10.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 50- 69). 10.09.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів до справи (а. с. 45-49). 09.11.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача про перенесення судового засідання у зв`язку із самоізоляцією через можливе захворювання на COVID-19 (а. с. 70-73). В судовому засіданні 12.11.2020 задоволене клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 16.03.2021 (а. с. 74). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування, представник відповідач позов не визнав з підстав, наведених у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 26.06.2017 [PERSON] прийнято на роботу в ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»на посаду командира повітряного судна льотної служби (а. с. 11). Цього ж дня між сторонами був укладений договір № 2280/2017 про направлення позивача на професійне навчання з метою отримання кваліфікації пілота Боінга-757/767. За умовами договору вартість навчання в сумі 30 000 євро сплачує авіакомпанія (а. с. 68, 69). Наказом від 18.08.2017 [PERSON] переведено на посаду другого пілота цього ж підрозділу, про що внесений відповідний запис до його трудової книжки (а.с. 15). Наказом від 09.02.2018 № 111/п [PERSON] звільнено з роботи 14.02.2018 на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Даний наказ містить вказівку про виплату позивачу компенсації за 18 невикористаних днів щорічної відпустки (а. с. 12). Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (частина 1 статті 116 КЗпП України). Відповідно до статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки… Аналогічна норма міститься і в статті24 Закону України «Про відпустки». Судом установлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані ним 18 днів щорічної відпустки в сумі 71 720,57 грн. Розмір нарахованої відповідачем грошової компенсації за невикористану відпустку позивач не оспорює. Доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості перед підприємством за договором про направлення його на професійне навчаннясуд відхиляє, оскільки ці обставини є предметом розгляду в іншій цивільній справі, а відтак не мають правового значення для вирішення цього позову. Частина 2 статті 233 КЗпП України встановлює, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналіз положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», статті 83 КЗпП України та статей 21, 24 Закону України «Про відпустки» дає підстави для висновку, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки входить до структури заробітної плати (до компенсаційних виплат), а відтак є необґрунтованими ствердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Відтак, на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] до ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»про стягнення грошової компенсації за невикористані ним 18 днів щорічної відпустки в сумі 71 720,57 грн. Разом з тим судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже умовою для настання відповідальності, передбаченої 1 статті 117 КЗпП України, є винна поведінка роботодавця, яка полягає у невиплаті працівникові усіх належних сум у день його звільнення, а в разі, коли працівник у день звільнення не працював, - у невиплаті таких сум після звернення працівника з вимогою про проведення розрахунку. Як установив суд, 11.02.2018 позивач у складі екіпажу повітряного судна здійснював рейс номер PS288 за маршрутом Пекін-Бориспіль, який розпочався о 19-30 год. та завершився о 06-40 год. 12.02.2018, що підтверджується завданням на політ № 3768 від 08.02.2018 та звітом про рейс (а. с. 61, 62). Між Борисполем Пекіном різниця у 6 часових поясів, а відтак згідно з пунктом 2 Правил визначення робочого часу та часу відпочинку екіпажів повітряних суден цивільної авіації України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 1219 від 02.04.2002 (далі - Правила), даний рейс є трансмеридіальним. Пунктом 6.5. Правил передбачено, що під час виконання трансмеридіальних польотів час перед польотного відпочинку та час відпочинку між рейсами (польотами) за межами базового аеропорту може бути об`єднаний та має становити не менше ніж 14 плюс 0,5 години додаткового часу на кожний часовий пояс, що перетинався. Після повернення в базовий аеропорт екіпаж повітряного судна повинен отримати повну акліматизацію, під час якої час відпочинку повинен становити не менше, ніж кількість перетнутих за політ часових поясів, помножену на 10 (при виконанні польотів у західному напрямку) або 12 (при виконанні польотів у східному напрямку). Отже після здійснення позивачем рейсу номер PS288 час його відпочинку мав становити не менше 60 годин. Табелем обліку льотного та робочого часу льотного складу за лютий 2018 р. підтверджено, що 14.02.2018 був для позивача вихідним днем, а не робочим. За правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). З огляду на встановлення судом факту відсутності позивача на роботі у день звільнення та ураховуючи, що у даному випадку відповідач був зобов`язаний виплатити всіх належні позивачу суми не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок, саме позивач повинен довести факт звернення до відповідача з такою вимогою. За обставинами справи установлено, що ще в момент звільнення позивача з роботи між сторонами виник спір щодо відшкодування позивачем витрат, пов`язаних з його професійним навчанням, у зв`язку з чим позивач не ставив питання про виплату усіх сум, що належать йому від підприємства. Жодних належних доказів, які б свідчили про те, що після звільнення позивач звертався до відповідача з вимогою про проведення розрахунку, суду не надано. У січні та у лютому 2020 р. представник позивача звертався до відповідача з адвокатськими запитами щодо надання відомостей про розмір усіх виплати, належних позивачу при звільненні, проте вимоги про проведення розрахунку з позивачем вказані запити не містять. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а відтак відсутні і підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас представник відповідача до виходу суду у нарадчу кімнату зробив заяву про існування доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, що є підставою для вирішення питання про їх розподіл в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial