Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що він є власником житлового будинку під номером [ADDRESS] . Право власності на будинок виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 22 листопада 1999 року, та договору дарування, укладеного 28 лютого 2003 року. У даному будинку з 27 жовтня 2000 року була зареєстрована та проживала відповідач, яка була членом його сім'ї. З липня 2018 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованою у ньому. Просив визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком під номером [ADDRESS] з тих підстав, що вона більше року в будинку не проживає. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подала. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково позивач повідомив, що відповідач у розмові телефоном повідомила, що не планує повертатися до місця проживання. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Допитана як свідок [PERSON] вказала, що проживає в будинку під номером [ADDRESS] , є сусідкою позивача. Їй відомо, що позивач проживає з дочкою, відповідач, яка була дружиною позивача, близько двох років з сім з'єю не проживає, в будинку позивача не з'являється. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі факти. Позивач є власником житлового будинку під номером [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Захарченко Н.Ф. 22 листопада 1999 року, договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Захарченко Н.Ф. 28 лютого 2003 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 131520 від 7 березня 2003 року, виданого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с, а.с. 9 -11). Відповідач, з якою позивач перебував у шлюбі, проживала та була зареєстрована в належному позивачу житловому будинку з ініціативи власника 27 жовтня 2000 року. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені копією рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 лютого 2019 року. Відповідно до даних довідок № 02-50/3033 від 5 серпня 2019 року, № 02-50/3034 від 5 серпня 2019 року, 02-50/3893 від 4 жовтня 2019 року, виданих Миронівською міською радою, в житловому будинку під номером [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , дочка сторін [PERSON] та відповідач [PERSON] . З липня 2018 року відповід не проживає в житловому будинку під номером [ADDRESS] . Такі обставини повідомлені позивачем, а також підтверджені показаннями свідка [PERSON] . Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 16 листопада 2018 року, 28 лютого 2019 року, 22 квітня 2019 року, 5 серпня 2019 року, 23 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] в житловому будинку під номером [ADDRESS] не проживає, спільного господарства з власником будинку не веде. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка [PERSON] та дані актів обстеження житлово-побутових умов позивача. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідка [PERSON] , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК України), членів його сім`ї (стаття 405 ЦК України, стаття 156 Житлового кодексу Української РСР), орендаря (наймача) житла (стаття 810 ЦК України, 61 ЖК України), членів його сім`ї (статті 816 ЦК України, статей 64, 160 ЖК України) тощо. В даному випадку порушені права власника житлового будинку і вони підлягають захисту шляхом усунення перешкод у праві користування власністю. За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно положень статті 156 ЖK України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачем не укладалось. Відповідач є особою, яка набула права користування належним позивачеві житловим приміщенням, вселилася у нього у встановленому порядку як член сім`ї власника, однак тривалий час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання. У разі виникнення спору між власником та особою, яка вселялася в житло у якості члена сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що у липні 2018 року відповідач залишила своє місце проживання та не з`являється у житловому приміщенні до даного часу, тобто строком понад рік. Висновки за результатами розгляду Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Заявлені вимоги є доведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON] не користується житловим будинком під номером [ADDRESS] більше року без поважних причин. Позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, ґрунтується на вимогах закону. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved