Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року визнано будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Сагайдачного, 1 обєктом комунальної власності та рішенням Господарського суду Волинської області від 24.12.2008 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення в ліквідаційну масу ЗАТ «Лізинг нерухомість» секцій 13, 15, 17, 19, 20, 22, 23 у будинку № 1 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку та подальшого їх продажу. Відповідно до даного рішення встановлено неправомірність, недійсність проведення аукціону з реалізації майна банкрута в частині продажу вищезазначених секцій. Відповідно до довідки № 4.12-1048 від 31.10.2006 року та листа Департаменту житлово комунального господарства Луцької міської ради від 23.03.2012 року № 19.8 - 11/496 рішення щодо зміни статусу гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 не ухвалювалося. 28.04.2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: м.Луцьк вул. Сагайдачного, 1», яким дано згоду на прийняття у міську комунальну власність будівлі гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1. 29.06.2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 11/111 «Про передачу на баланс житлово комунального підприємства № 7 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1». 02.12.2011 року виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення № 854-1 «Про затвердження акта прийняття передачі гуртожитку на вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 у міську комунальну власність», яким затверджено вищезазначений акт прийняття передачі гуртожитку та вирішено передати його на баланс ЖКП № 7. 30.05.2007 року секція № 15 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку шляхом проведення аукціону була продана [PERSON], яка отримала в нотаріуса свідоцтво про її придбання з прилюдних торгів. 12.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу секції № 15 будівлі по вул. Сагайдачного, 1 в м.Луцьку. 11.01.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу даної секції. Того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір та з метою забезпечення виконання зобовязань по даному договору укладений договір іпотеки, предметом якого є 4 кімнатна секція № 15 площею 90,7 кв.м., яка знаходиться по вул. Сагайдачного, 1 в м.Луцьку. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.04.2011 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на секцію № 15. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2011 р., яке набуло законної сили 19.04.2013 р., задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] секцію № 15 в користь Луцької міської ради. Просить суд, визнати недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» від 11.01.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та виключити з Державного реєстру іпотек записи від 11.01.2008 реєстраційний номер 6383303 щодо обєкта обтяження. Представник позивача в судове засідання не зявилась, проте подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримку позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав до суду письмові заперечення по справі в яких просить суд, відмовити Луцькій міській раді у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року визнано будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 1 обєктом комунальної власності (а.с. 8 11) та рішенням Господарського суду Волинської області від 24.12.2008 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення в ліквідаційну масу ЗАТ «Лізинг нерухомість» секцій 13, 15, 17, 19, 20, 22, 23 у будинку № 1 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку та подальшого їх продажу (а.с.12-14). З довідки № 4.12-1048 від 31.10.2006 року та листа Департаменту житлово комунального господарства Луцької міської ради від 23.03.2012 року № 19.8 - 11/496 вбачається, що рішення щодо зміни статусу гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 не ухвалювалося (а.с. 27, 28). 28.04.2010 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 58/154 «Про прийняття у міську комунальну власність гуртожитку за адресою: м.Луцьк вул. Сагайдачного, 1», яким дано згоду на прийняття у міську комунальну власність будівлі гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 (а.с. 22 ). 29.06.2011 року Луцькою міською радою прийнято рішення № 11/111 «Про передачу на баланс житлово комунального підприємства № 7 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1» (а.с. 23) Крім того, 02.12.2011 року виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення № 854-1 «Про затвердження акта прийняття передачі гуртожитку на вул. Гетьмана Сагайдачного, 1 у міську комунальну власність», яким затверджено вищезазначений акт прийняття передачі гуртожитку та вирішено передати його на баланс ЖКП № 7 (а.с. 24 ). 30.05.2007 року секція № 15 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку шляхом проведення аукціону була продана [PERSON], яка отримала в нотаріуса свідоцтво про її придбання з прилюдних торгів. В подальшому за договорами купівлі-продажу від 12.07.2007 року та 11.01.2008 року право власності на секцію № 15 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку перейшло спочатку до [PERSON] а потім до [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.04.2011 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на секцію № 15 (а.с. 15 18). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.09.2011 р., яке набрало законної сили 19.04.2013 р., задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] секцію № 15 в користь Луцької міської ради (а.с. 19-21). На час розгляду даної справи право власності на спірну секцію зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується витягом з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6- 7). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини, що встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, не підлягають доказуванню. Так, право власності у позивача на житлове приміщення виникло відповідно до закону та підтверджується рішеннями господарських судів від 23.04.2008 року та від 24.12.2008 року, рішенням Луцької міської ради про прийняття будівлі в комунальну власність, а тому вимога позивача про визнання права власності на секцію № 15 гуртожитку, що знаходиться по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку не потребує додаткового підтвердження. Ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З розяснення Пленуму Верховного Суду в абз. 5 п.5 своєї Постанови N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході розгляду справи за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON], акціонерного комерційного банку «Укрсиббанк», відділення № 391 АКІБ «Укрсиббанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], про витребування майна з чужого незаконного володіння майна, зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до Луцької міської ради про визнання добросовісним набувачем встановлено, що 11.01.2008 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] був укладений кредитний договір на забезпечення виконання якого був укладений договір іпотеки від 11.01.2008 року, предметом якого є чотирьохкімнатна секція № 15, площею 90,7 кв.м. яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1. Однак, взятих на себе зобовязань по кредитному договору не виконував, рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 2-3052/09 позов АКІБ Укрсиббанк до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьохкімнатну секцію № 15, площею 90,7 кв.м., яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1. На даний час іпотекодавець [PERSON] не являється власником секції № 15 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, дане майно у нього витребувано в користь Луцької міської ради як законного власника нерухомого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користуванні та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленим законом. Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема, за такої умови: нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що договір іпотеки квартири від 11.01.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] не відповідає вищевказаним положенням Закону, так-як іпотекодавець за даним договором [PERSON] не є власником вказаного об'єкта нерухомості та не може здійснювати відчуження нерухомого майна (предмету іпотеки), оскільки таке майно перебуває у власності територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради на законних підставах. Враховуючи наведене та те, що вказаним договором іпотеки від 11.01.2008 року фактично позбавлено позивача права користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що вказаний договір іпотеки квартири слід визнати недійсним. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в користь позивача.

Outcome: approved