Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

короткий зміст позовних вимог і рух справи. 29 січня 2021 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його проживання; стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень). Ухвалою судді від 10.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке. 12 листопада 1999 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. [INFO] у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06.12.2013 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на отримання дітей. Після розлучення, за домовленістю з Відповідачкою, їх донька залишилась проживати з нею. З 26 листопада 2020 року донька постійно проживає зі ним та його батьками, які допомагають йому у її вихованні. Він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкую за розвитком та здоров`ям дитини. Він не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. На час звернення із позовом дитина не відвідувала шкільний навчальний заклад, оскільки всі необхідні для цього документи знаходились у відповідачки, але він записав доньку до школи. Він повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Виходячи з того, що дитина проживає з ним, він займався її вихованням та піклуванням, донька прив`язана до нього, та хоче проживати з ним. Посилаючись на положення ст.ст.155, 157, 159-161 СК України просив позов задовольнити. Відповідачкою на позовну заяву подано відзив, у якому остання просила відмовити у задоволені позову, посилаючись на необґрунтованість позову і неправдивість інформації вказаної у ньому. Згодом [PERSON] подана зустрічна позовна про встановлення місця проживання дитини, у якій остання просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. Діти після розлучення постійно проживали з нею. Вона займалася вихованням та утриманням дітей. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей ніколи не надав. Вона створювала всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дітей. 06.12.2013 з відповідача на підставі рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач має заборгованість зі сплати. Всі питання щодо виховання дітей нею вирішувалися самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходились на повному її утриманні. Сімейні цінності для нього не мають ні якого значення. Старша дитина [PERSON] , вже повнолітня. Після припинення шлюбних стосунків, а саме в 2013 році відповідач пішов з сім`ї, після чого вона разом з дітьми мешкала в м. Запоріжжя, на початку грудня 2020 року відповідач попросив побачити молодшу дитину та прийшов побути з дитиною за місцем її мешкання, після чого вона прийшла з роботи та побачила, що відповідач разом з дитиною зник, вона ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Так було і в один з днів на початку грудня 2020 року, проте, коли ввечері цього дня вона подзвонила до відповідача з тим, щоб він повернув дитину, в телефонній розмові він повідомив, що дитину він не віддасть. З цього часу вона позбавлена можливості бачити дитину, відповідач категорично заперечує проти усякої можливості спілкування матері з дитиною. Але під час тих рідких дзвінків до дівчини вона виявляє прихильність до неї, та прохає її забрати від батька. На час подачі зустрічного позову дитина проживає разом з відповідачем. Протиправна заборона батька дитини на її побачення з дитиною завдає їй глибоких емоційних страждань, оскільки вона дуже любить дитину, вона з моменту її народження і до початку грудня 2020 року, виховувала її одна, відповідач майже з народження дитини не цікавився дитиною, у виховані та утримані [PERSON] не допомагав, її численні заклики до відповідача вирішити це питання за домовленістю, спроби переконати його у необхідності припинення такої поведінки результатів не принесли. Відповідач протиправно позбавив мати можливості спілкування з дитиною. Та не віддає її додому до матері. Вона має постійну роботу та стабільний заробіток, позитивно характеризуюся за місцем проживання, має житло, хоча й орендоване, проте оснащене необхідними умовами для гармонійного розвитку дитини. Той факт, що вона постійно не спілкуються, з дитиною зумовлений самочинною поведінкою відповідача, який позбавив її усякої можливості бачити дитину. Вона дуже прив`язана до доньки, а діти у малолітньому віці більш потребують спілкування саме з матір`ю, вона ніколи не нехтувала своїми обов`язками щодо дітей, вважає, що проживання дитини з матір`ю максимально відповідатиме інтересам гармонійного духовного та фізичного розвитку дитини. Старша донька також дуже сумує за своєю сестрою, вона неодноразово в телефонній розмові просила повернути сестру до дому, однак це ні до чого не призвело. Що стосується її точки зору на участь батька, вона ніколи не перешкоджала відповідачеві у здійсненні цього права, не обмежувала в побаченнях з дітьми, навпаки, всіляко сприяла відповідачеві, доки він не вдався до зловживання своїми правами і не залишив дитину проти волі матері у себе. Вона неодноразово чула в телефонній розмові як відповідач налаштовує дитину проти неї. Вона переконана, що відповідач вчинив та вчиняє всі ці дії, оскільки не хоче сплачувати аліменти та має дуже великий борг по аліментам. Проживання малолітньої дитини, з матір`ю, максимальною мірою відповідає інтересам дитини, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дітьми з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між матір`ю та дитиною, необхідністю участі матері у вихованні дитини, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Наявні усі обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання дитини з нею, а саме: її вік, задовільний стан здоров`я, її соціальну зайнятість, наявність джерел доходів, позитивні характеристики з місця роботи, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дітей та потяг до поєднання з дітьми, задовільні побутові умови. Жодної обставини не містять тих виключних випадків, коли малолітню дитину треба розлучити з матір`ю, а таке розлучення, може бути зумовлене виключно інтересами дитини з метою запобігання негативного впливу на духовний, емоційний і фізичний розвиток дитини з боку матері. Встановивши факт свідомого перешкоджання з боку відповідача у спілкуванні матері з дитиною, такі дії, не лише порушують право позивачки на виховання дитини та спілкування з нею і заважають їй у виконанні своїх батьківських обов`язків, але й свідчать про нехтування права дитини на контактування з матір`ю, про зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Як правову підставу позовних вимог посилалася на положення ст.ст.141, 142, 150, 151, 153, 155, 157, 160, 161 СК України. Ухвалою судді від 23.03.2021 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відповідачем за зустрічним позовом подано на нього відзив у якому останній посилаючись на необґрунтованість доводів [PERSON] і безпідставність її вимог просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представником третьої особи надано висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 19.04.2021 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним адвокат Котов О.С. підтримав позовні вимоги [PERSON] у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Неявку [PERSON] в судове засідання пояснив відрядженням останнього. Відповідачка за первісним позовом і позивачка за зустрічним [PERSON] та її представник адвокат Шевченко А.В. в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи, вважала доречним задовольнити первісний позов і відмовити у задоволенні зустрічного. Фактичні обставини встановлені судом, мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права. 12 листопада 1999 року [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06.12.2013 шлюб між ним та відповідачкою було розірвано та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на отримання дітей. Після розлучення, за домовленістю [PERSON] з [PERSON] , їх донька залишилась проживати з [PERSON] . З кінця листопада початку грудня 2020 року [PERSON] проживає з батьком [PERSON] і його батьками [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з батьками [PERSON] , де тепер також мешкає він сам з дочкою. Добре знає і позивача і відповідачку, їх дитину [PERSON] . Раніше вони були у шлюбі і мешкали в смт Новомиколаївка, однак за іншою адресою (не по [ADDRESS] ). Після розлучення [PERSON] переїхала мешкати в м. Запоріжжя, забравши з собою дитину. [PERSON] нетривалий час жив з ними, коли приїзжав до батьків привозив з собою [PERSON] . Згодом [PERSON] повернувся жити в смт Новомиколаївка, однак часто їздив провідувати дитину в м. Запоріжжя, а [PERSON] , в свою чергу, часто гостювала у бабусі с дідусем. Останнім часом [PERSON] забрав дитину від матері і мешкає разом з [PERSON] і батьками. Дитина говорила, що їй подобається у бабусі, вона хоче жити із татом і з мамою разом тут (маючи на увазі у будинку батьків [PERSON] ) і не хоче повертатися до м. Запоріжжя. [PERSON] , з того часу як [PERSON] проживає в смт Новомиколаївка, свідок бачила лише один раз. Також зі слів сусідів їй відомо, що [PERSON] ще одного разу приїжджала до смт Новомиколаївка (зустрічалася з дитиною на автостанції), однак цього вона сама не бачила. Вважає, що [PERSON] в зустрічній позовній заяві зазначає неправдиві відомості в частині того [PERSON] не допомагав їй коли дитина проживала в м. Запоріжжі, що він що начебто викрав дитину. Свідку достеменно відомо що останній постійно на прохання [PERSON] , возив їй в м. Запоріжжям кошти та продукти харчування. Зі слів матері [PERSON] [PERSON] , до смт Новомиколаївка дитину він забирав разом зі нею ( [PERSON] ) коли [PERSON] була хвора, оскільки вважав, що у бабусі їй буде краще. Дитина сильно любить батька, з нетерпінням чекає його з роботи. Той в свою чергу дуже любить доньку, турбується і опікується нею. Свідку не відомі обставини, що під час зустрічей по приїзду [PERSON] в смт Новомиколаївку між нею і [PERSON] відбувалися сварки чи суперечки, остання лише питала коли він заплатить аліменти і саме в цьому контексті говорила, що дитину слід їй повернути, він же відповідав, що донька не хоче повертатися в м. Запоріжжя, про що дитина неодноразово говорила і їй (свідку) і іншим сусідам. На думку свідка, [PERSON] не перешкоджає зустрічам дитини з матір`ю, а навпаки хотів би, щоб ці зустрічі відбувалися частіше. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні за змістом зі свідком [PERSON] показання. Свідки з боку відповідачки за первісним позовом в судове засідання не прибули. Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, всебічно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні та на які позивачі за первісним та зустрічним позовами посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З моменту переїзду дитини на постійне місце проживання до батька, у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Дані, що характеризують сторони. Позивач за первісним позовом [PERSON] працює різноробом в ФОП [PERSON] .. За місцем роботи характеризується позитивно. Згідно з довідкою Новомколаївської селищної ради [PERSON] проживає з [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до акту обстеження, складеному депутатом Новомиколаївської селищної ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту акта [PERSON] , проживає в чотирьохкімнатному будинку. Дім опалюється газом і твердим паливом. У будинок заведена вода. У домі проживають чотири особи, окрім [PERSON] його донька [PERSON] , і батьки [PERSON] і [PERSON] . Кімнати розташовані в середині будинку. Житлова площа дозволяє комфортно проживати чотирьом особам. [PERSON] має власну кімнату. У будинку і на подвір`ї чисто та охайно. Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] характеризується позитивно. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] працює в ФОП [PERSON] загальна сума доходів за період з 29.12.2020 по 28.02.2021 становить 12997,79 грн. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо малолітньої [PERSON] . Відповідно до листа ДНЗ №98 «Жайворонок» ЗМР Запорізької області від 09.12.2020 №106 [PERSON] була зарахована до вказаного ДНЗ 12.09.2017. 31.05.2019 відрахована у зв`язку із вступом до школи. Приводила в ДНЗ і забирала дитину мати [PERSON] . За харчування також сплачувала мати. Мати прислуховувалась до порад вихователя. Зі змісту психолог-педагогічної характеристики [PERSON] складеної вихователем вказаного ДНЗ випливає, що навички самообслуговування сформовані на достатньому рівні, розвиток за освітніми лініями відповідає достатньому рівню. Дитина охайна, емоційна, активна, неконфліктна. Легко вступала у контакт з однолітками і дорослими. Згідно з довідкою Запорізької гімназії №1 від 10.12.20 №142 04/01 [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 2-Б класі вказаної гімназії. Мати виховує доньку самостійно. Батько у вихованні дитини участі не приймає, батьківські збори не відвідує, освітнім життям не цікавиться. Відповідно до листа КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» №2741/01-11 від 15.12.2020 дитина [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться на обліку в КНП з квітня 2019. За медичною допомогою до КНП з приводу лікування, обстеження та проведення щеплень звертається мати [PERSON] . Зі змісту характеристики учениці 2-Б класу ОНЗ Новомиколаївська СЗОШ І-ІІІ ступенів №1 [PERSON] , остання навчається у вказаному ОНЗ з 08.02.2021. [PERSON] є старанною і уважною однак новий матеріал сприймає слабо, потребує підтримки вчителя. До школи приходить зібрана і охайна. Добра, ввічлива, швидко знайшла собі друзів серед однолітків. Також судом досліджені документи щодо наявності заборгованості [PERSON] щодо сплати аліментів. Сукупний борг становить 104369,51 грн. Письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд не приймає до уваги оскільки вони є недопустимими доказами в розумінні положень ст.ст.90, 93 ЦПК України. Згідно з висновком наданим Запорізькою РДА Запорізької області щодо розв`язання спору [PERSON] позовну заяву подала через те, що [PERSON] забрав дитину до бабусі коли вона ( [PERSON] ) була на роботі. Спочатку вона не віддавала документи на дочку батькові, але коли зрозуміла, що дочці подобається навчатися у новій школі, що в неї з`явилися нові друзі і дитина задоволена новим життям у батька, надала документи до школи. Вона не заперечувала проти проживання дочки разом з батьком. Останній не чинить їй перешкод у спілкуванні з дитиною. Сама дитина однаково прихильна до обох батьків, але хоче проживати з батьком, задоволена умовами проживання, її влаштовують відносини в родині. Орган опіки і піклування враховуючи думку комісії з питань захисту прав дитини не заперечувував проти задоволення вимог [PERSON] . Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. Аналізуючи підстави звернення до суду з первісним позовом, норми сімейного законодавства України та міжнародних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Згідно зі статтею 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7\~СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1ст.161 СК України). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Досліджені і проаналізовані судом докази свідчать про те, що дитина до листопада грудня 2020 в більшій мірі виховувалась матір`ю, остання піклувалась про її здоров`я фізичний, духовий розвиток. Участь батька у вихованні і піклуванні була в значно меншому розмірі. Вказані обставини пов`язані з тим, що мати з дитиною на той час проживали в м. Запоріжжі, а батько в смт Новомиколаївка. Після того, як дитина стала проживати з батьком ситуація змінилася в протилежний бік, адже мати залишилася мешкати в м. Запоріжжя, а дитина і батько мешкають в смт Новомиколаївка. Однак саме на теперішній час дитина хоче проживати з батьком. Батько перешкод у спілкуванні матері і дитини не чинить. З пояснень [PERSON] випливало, що вже під час судового процесу він спілкувався декілька разів зі [PERSON] і остання не заперечувала щоб дитина мешкала з ним і його батьками, що їх старша дочка також підтримує це рішення. Перевірити вказані обставин суд не мав можливості, оскільки [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилася. З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги, що батьки є рівними в своїх характеристиках та можливостях догляду за дитиною, вік дитини, її режим дня, стан її здоров`я та інші обставини, враховуючи, що батько належним чином відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, працює та має джерело доходу, забезпечений житлом, тобто, є зрілою дорослою людиною, яка може відповідати за життя та здоров`я малолітньої дитини, до того ж йому допомагають у цьому батьки (бабуся і дідусь дитини), виходячи виключно з інтересів дитини, приймаючи до уваги важливість збереження для дитини звичної обстановки, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком, підлягають до задоволення в повному обсязі, а у задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до статті 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала. Суд також вважає за необхідне зазначити, що за статтею 153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158\~СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Суд зазначає, що залишення дитини з батьком не позбавляє [PERSON] права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею. Судом враховується, що сторони не перешкоджають один одному у спілкуванні з дитиною, зокрема, по телефону, також мати декілька разів приїжджала в смт Новомколаївка, спілкувалася з донькою і привозила їй подарунки. З огляду на однакову прихильність дитини до обох батьків суд звертає їх увагу на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів дитини. Суд радить батькам не виказувати прояви своєї неприязної поведінки один до одного та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю їх спільної дитини, її розвиток та психічне здоров`я. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASEOF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення заявлених вимог в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору при звернення до суду з позовом. Судові витрати позивачки за зустрічним позовом, у зв`язку з відмовою в задоволені позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved