Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

КС «Аккорд» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 11 лютого 2008 року між КС «Аккорд» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ДО - 08/114. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 5500 грн. При порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. На день складання позовної заяви заборгованість за тілом кредиту становила 5500 гривень: за процентами - 11753,44 гривень, , а всього в сумі 17253,44 гривень. Жодного платежу за кредитним договором проведено позичальником не було. Згідно Пунктом 9.1 кредитного договору сторонами було врегульовано строк позовної давності для захисту порушеного права, який становить п'ять років. Відповідачу була нарахована сума індексу інфляції та 3% річних в розмірі 9795,28 гривень, тобто загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 27048,72 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 12 березня 2014 року позовні вимоги Кредитної спілки «Аккорд» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Аккорд» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27048,72 гривень. Вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову КС «Аккорд», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували державну реєстрацію юридичної особи СК «Аккорд», не надано належним чином оформленого розрахунку заборгованості та судом не взято до уваги його клопотання про застосування строку позовної давності. В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином та суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. Апеляційний суд, заслухав доповідача, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи судом встановлено, що 13.02.2008 року між сторонами по справі було укладено договір № ДО-08/114 (а.с.5-6), згідно з п.1.1 якого кредитна спілка надала відповідачу кредит у розмірі 5500 гривень на строк 12 місяців з 13.02.2008 року по 13.02.2009 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені цим договором. Відповідно до п.5.1 Договору при порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. На день складання позовної заяви заборгованість за тілом кредиту становить 5500 гривень, за процентами - 11753,44 гривень, за встановленою рішенням кредитного комітету пенею - 0 гривень, а всього в сумі 17253,44 гривень. [PERSON] була нарахована сума індексу інфляції та 3% річних в розмірі 9795,28 гривень (а.с. 4), тому загальна сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 27048,72 (а.с. 4). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти . Згідно з положенням ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положенням ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) строк та в порядку що встановлено договором. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги КС «Аккорд» про стягнення суми боргу за кредитним договором у повному обсязі дійшов висновку про те, що зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому стягнув суму заборгованості за кредитним договором на користь КС «Акорд» за весь час прострочення її оплати. Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Ст.259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Зі змісту кредитного договору від 13 лютого 2008 року (п.9) , укладеного між сторонами вбачається, що сторони погоджують строк позовної давності за спорами, які виникають із цього договору протягом п'яти років. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що повернення відповідачем кредитних коштів та відсотків за користування ними, відповідно до умов договору, визначено відповідним графіком (а.с.5), тобто періодичними щомісячними платежами , які відповідач мав здійснювати у період з 13.02.2008 року по 28.02.2009 року, відповідач оплату по кредиту у цей період не здійснював , позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 11 лютого 2014 року. Ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така заява була зроблена позивачем у судовому засіданні суду першої інстанції, що не оспорюється сторонами. Таким чином, з урахуванням визначеного сторонами п'ятирічного строку позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом з лютого 2009 року по лютий 2014 року(т.т. фактично за один місяць лютий 2009 року), а що стосується стягнення заборгованості за період з 13 лютого 2008 року по 30.01.2009 року, то в цієї частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним рішення суду змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2008 року № ДО-08/114 за лютий 2009 року у сумі 458,37грн., відсотках 17,48 грн., суму інфляції 482 грн. та 3 % річних у сумі 71,37 грн. Інші доводи апеляційної скарги відповідача правових висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial