Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.12.2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 490928563. Далі, 21.06.2016 між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа - Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за кредитним договором № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] (далі Відповідач). Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа - Банк» втратив такі права. Також 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСНА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права. Далі, 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Таким чином, на переконання позивача, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ«ФК «ВЕСТА» втратив такі права. В обґрунтування вказаного позову, представник позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21.07.2020 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 70\~629 (сімдесят тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 11 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 16\~157 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 65 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 26\~376 (двадцять шість тисяч триста сімдесят шість) грн. 08 коп., заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 9\~904 (дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) грн. 23 коп., 3 % річних у розмірі 1\~456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) грн. 11 коп., втрати від інфляції 3\~218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 60 коп. та подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 4\~016 (чотири тисячі шістнадцять) грн. 44 коп., яку вказаний учасник справи у досудовому порядку відмовляється погашати. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 490928563 від 09.12.2014 року у розмірі 70\~629 (сімдесят тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 11 коп., судовий збір у розмірі 2\~102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20\~000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що 1) з матеріалів справи не вбачається, що саме кредитний договір відповідача було відступлено ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки матеріали справи не містять самого договору факторингу та додатку № 1 до цього договору; 2) на час укладання договору факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» не має свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, а ліцензія вже після укладання договору факторингу; 3) в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача повідомлення про укладання договору факторингу та не визначена сума грошової вимоги, яка підлягає оплаті з боку відповідача; 4) позивачем не додано до матеріалів справи банківські виписки на час укладання договору факторингу, а отже, не встановлено суму заборгованості за кредитним договором. Наведене у своїй сукупності відповідач розцінює як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог у їх повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник Позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач просив суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі із посиланням на обставини, що були наведені ним письмово у відзові на позов. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення, про необхідність відмовити в задоволені позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 09.12.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 490928563 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16\~157 грн. 65 коп. зі сплатою 39,9% річних та зобов`язався вносити платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідно до графіку платежів. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій\~10.12.2019 року. Із матеріалів справи вбачається, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа - Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Також із матеріалів справи вбачається, що 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСНА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що 26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСНА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Судом також встановлено, що 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Позивач наголошує,\~що в\~порушення умов\~вказаного кредитного\~договору,\~Відповідач допустив\~прострочення повернення\~кредиту і\~сплати процентів,\~внаслідок чого\~за ним, [PERSON] ,станом на 21.07.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 70\~629 (сімдесят тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 11 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 16\~157 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 65 коп., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 26\~376 (двадцять шість тисяч триста сімдесят шість) грн. 08 коп., заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) у розмірі 9\~904 (дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) грн. 23 коп., 3 % річних у розмірі 1\~456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) грн. 11 коп., втрати від інфляції 3\~218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн. 60 коп. та подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 4\~016 (чотири тисячі шістнадцять) грн. 44 коп. Оскільки, на думку позивача, відповідач у добровільному порядку не задовольняє претензійні вимоги кредитора, а у свою чергу відповідач вважає такі вимоги безпідставними та недоведеними, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо наявного права позивача на пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1\~ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3\~ст.1079 ЦК України\~визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. В даному випадку, судом встановлено, що з витягу з Державного реєстру фінансових установ убачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» є фінансовою установою з свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК 249 від 04 лютого 2010 року. При цьому, доводи відповідача щодо того, що на час укладання договору факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» не має свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, а ліцензія вже після укладання договору факторингу суд не може взяти до уваги, оскільки в даній справі вимогу про стягнення заявлено саме ТОВ «Вердикт Капітал» як фінансовою установою. Згідно витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 490928563 від 09.12.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа - Банк» та [PERSON] . Вказаний витяг суд розцінює як належний, допустимий та достатній доказ, що підтверджує обставину набуття права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Щодо доводів відповідача про неотримання ним відповідного повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, суд вказує на наступне. Так, навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримував вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги на користь фактора, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості в обсязі, що визначена кредитним договором, на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Однак, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу в обсязі, що визначена кредитним договором, для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. Відповідно до правової позиції, яка висловлено Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. А тому доводи відповідача, на які він посилається як на підставу відмови в задоволенні позову, щодо того, що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача повідомлення про укладання договору факторингу та не визначена сума грошової вимоги, яка підлягає оплаті з боку відповідача суд, не може взяти до уваги. Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вказує про наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не спростовує виникнення кредитних зобов`язань, підтверджує факт отримання ним кредитних коштів та часткове виконання кредитних зобов`язань. Факт кредитних правовідносин підтверджено також даними кредитного договору № 490928563 року від 09.12.2014 року та графіком платежів і розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, що були підписані відповідачем без будь-яких застережень щодо іх змісту. На думку\~суду, належними та достатніми доказами відсутності заборгованості за такими кредитними зобов`язаннями є докази, які підтверджують виконання боржником зобов`язання. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81ЦПК\~України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6статті 81ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, цій справі позивач має довести факт надання коштів та невиконання зобов`язання, а відповідач, якщо він заперечує проти суми боргу, має надати докази про здійснене виконання. Однак, наголошуючи на відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідач належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не подав, а тому суд доходить до висновку, про факт існування невиконаного відповідачем кредитного зобов`язання. У зв`язку із чим, вимоги фактора про стягнення заборгованості мають бути заколенні в наступному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до частини 1\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті\~638\~та статті\~1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно зі \~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~ банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що станом на 21.07.2020 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16\~157 грн 65 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь фактора. Щодо стягнення процентів на рівні подвійної облікової ставки НБУ та процентів за кредитним договором згідно умов кредитного договору, суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті\~1048\~ ЦК України та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Як вбачається зі змісту кредитного договору останній діяв до 10.12.2019 року, а відтак нарахування вказаних відсотків поза означеним строком вимоги не ґрунтуються на законі, відтак не можуть бути задоволені, оскільки положення абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України,\~\~за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, так як в даному випадку між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню лише відсотки, які утворились до закінчення терміну дії кредитного договору (до 10.12.2019 року). У зв`язку із чим, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за відсотками в розмірі 26\~376 грн. 08 коп., яка утворилась в період дії кредитного зобов`язання, та до дати відступлення права вимоги на користь позивача, як фактора. А в решті позовних вимог в частині стягнення відсотків суд відмовляє, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального закону. Щодо стягнення 3% річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~та інфляційних втрат суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 вказала на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже вимоги позивача про стягнення 3% річних та суми втрат від інфляції відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є підставними та такими, що підлягають задоволенню. Суд, підсумовуючи наведене, також вказує, що заперечуючи проти розрахунку заборгованості по процентах, 3% річних та інфляційних втрат, будь-яких власних розрахунків на спростовування таких доводів сторони позивач не надав, що позбавляє суд можливості \~оцінити такі доводи сторони відповідача в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають лише частковому задоволенню, зокрема підлягає стягненню така заборгованість за Кредитним договором № 490928563 від 09.12.2014 року: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16\~157 грн 65 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 26 376 грн. 08 коп., яка утворилась в період дії кредитного зобов`язання, та до дати відступлення права вимоги на користь позивача, а також 3% річних у розмірі 1\~456 грн. 11 коп. та втрати від інфляції в розмірі 3\~218 грн. 60 коп., а всього разом 47\~208 грн. 44 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі- Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 000 грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 404 грн. 98 коп. (47 208 грн. 44 коп. х 2 102 грн. : 70 629 грн. 11 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial