Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району (далі - Концерн «МТМ») звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Концерн «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 12867,05 гривень. 24.12.2012 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 812/10788/2012 (провадження № 2-с/333/423/12) судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію було скасовано. Згідно листа КП «ВРЕЖО № 1» за вих. № 339/05 від 31.01.2011 року та загальної дислокації власників не житлових приміщень, [PERSON] є власником не житлового приміщення № 31, що знаходиться за адресою, [ADDRESS], загальною площею 48,40 кв. м. Відповідно до Законів України «Про теплопостачання» теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Позивач звертався до Відповідача з пропозицією укладення договору. Однак, [PERSON] договір із Концерном «МТМ» на надання послуг теплопостачання не уклав по незалежним та не відомим позивачу причинам. Наказом Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007 року, визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання ( ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. Внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року зміни унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирному будинку, передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Концерн «МТМ» відпустив теплову енергію [PERSON] за період з листопада 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по квітень 2012 року на загальну суму 12867,05 грн., що підтверджується актами приймання - передачі теплової енергії та рахунками, які надіслані на адресу відповідача. Відповідач на протязі спірного періоду не виконував свої обов'язки по сплаті спожитої теплової енергії та не здійснив жодної оплати за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим за [PERSON] станом на 01.05.2012 року значиться заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 12867,05 гривень. З огляду на вищевикладене, просять суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 12867,05 гривень, а також судові витрати в розмірі 229,40 гривень. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2013 року позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію - залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2012 року скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь Концерну «МТМ» суми боргу за спожиту теплову енергії у розмірі 12867,05 гривень. [PERSON] є власником нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом КП «ВРЕЖО № 1». Концерн «МТМ» Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, повідомляв [PERSON] про необхідність оформлення договору № 203377 від 01.11.2010 року належним чином, що підтверджується листом від 20.04.2012 року № 09/581 та звертанням - дорученням від 01.11.2010 року. Концерн «МТМ» відпустив теплову енергію [PERSON] за період з листопада 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по квітень 2012 року на загальну суму 12867,05 грн., що підтверджується актами приймання - передачі теплової енергії та рахунками (а.с. 14-40). Заборгованість власника нежитлового приміщення [PERSON] (договір № 203377) перед Концерном «МТМ» станом на 01.05.2013 року складає 12867,05 гривень, що підтверджується розрахунком основного боргу. [PERSON] неодноразово попереджався про заборгованість за спожиту теплову енергію, що підтверджується реєстром відправлення рахунків актів приймання передавання теплової енергії (а.с. 44-61) та вимогою про погашення боргу (а.с. 65). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Матеріалами справи підтверджено, що Концерн «МТМ» надавало [PERSON] зазначені послуги, а він їх одержував і не відмовилася від них. Доказів неякісного надання послуг Концерну «МТМ» відповідачем не надано і оскільки останній від послуг, які надавав Концерн «МТМ» офіційно не відмовлялася, їх фактично одержував, то у нього виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.ст. 64-68 ЖК України наймач (або власник) жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплоенергуюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. Статтею 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 869 від 1 червня 2011 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги. Відповідно до ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає праве житло, Концерн «МТМ» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії [PERSON] Ані ЦК України ані ЖК України ані Законом України «Про житлово - комунальні послуги» випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово - комунальних послуг має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє останнього обов'язку по сплаті фактично отриманих ним послуг з централізованого постачання. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто тягар утримання спірного нежитлового приміщення несе [PERSON] і саме він повинен сплачувати витрати на централізоване опалення приміщення, власником якого останній являється. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що між Концерном «МТМ» та [PERSON] існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє [PERSON] обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води і відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved