Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Керівник Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва Чечотка І.Р. в інтересах Київської міської ради звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про витребування майна. Вимоги прокурор обґрунтовує тим, що Київською місцевою прокуратурою №9 під час здійснення нагляду за додержанням законності під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42017100090000018 від 22.02.2017 року встановлено порушення майнових прав територіальної громади міста Києва, а саме вибуття поза волею власника адміністративної будівлі по [ADDRESS]. Встановлено, що нежитлова адміністративна будівля [ADDRESS] загальною площею 743,8 кв. м. належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» (додаток № 9, таблиця 6 до рішення Київської міської ради). Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» (зі змінами від 12.05.2015 № 715) будівля передана до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 (з відповідними змінами від 11.11.2016 № 838), будівля закріплена на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Відповідно до листа Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-3703 від 06.03.2017 року, нежитлова адміністративна будівля [ADDRESS] загальною площею 743,8 кв.м. тривалий час використовується комунальним підприємством для розміщення підрозділів житлово-експлуатаційної дільниці для обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва. Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва №062/02/08-2438 від 10.03.3017 року, приватизація об'єктів нерухомості за вказаною адресою не здійснювалась. Однак, згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №81599119 від 02.03.2017 року встановлено, що громадський будинок літ. А загальною площею 848,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014. Вказане рішення не може бути законною правовою підставою для набуття права власності , оскільки відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації. Разом з цим, у даному випадку право власності територіальної громади перейшло до особи в обхід встановленої законодавством приватизаційної процедури, що підтверджується інформацією Департаменту комунальної власності м. Києва №062/02/08-2438 від 10.03.3017 року та Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-3108 від 23.02.2017. Таким чином, волевиявлення дійсного власника майна, а саме територіальної громади, на його відчуження відсутнє. У Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація щодо вказаного рішення, справи та провадження. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було повідомлено, що у проваженні №2/270/264/2014 було прийнято заочне рішення від 28.02.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину та надано копію вказаного судового рішення. Також, розгляд даної справи неможливий через порушення вимог виключної підсудності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його частини (виключна підсудність). Крім того, управлінням правового забезпечення діяльності Київської міської ради та Департаментом комунальної власності м. Києва повідомлено, що процесуальні документи в рамках справи №2/270/264/2014 не надходили (лист №062/02/08-3075 від 28.03.2017). У той же час, відповідно до резолютивної частини рішення рішення Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014, останнім визнано право власності на нерухоме майно - загальною площею 848,9 кв.м., розташоване по [ADDRESS], у громадському будинку літ. А. Встановлено, що загальна площа нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] становить 743,8 кв.м., яка перебувають у комунальній власності (технічний паспорт від 09.03.2017 року). Крім того, дана нежитлова будівля є нежитловою будівлею, на яку визнано право власності рішенням Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014, оскільки за даною адресою інші нежитлові будівлі відсутні, що підтверджується інформацією викладеною в листах Департамента комунальної власності №062/02/08-3861 від 14.04.2017, Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-6005 від 13.04.2017, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» №38-2006/03 від 13.04.2017. Таким чином, приватизація нежитлових приміщень за вказаною адресою не здійснювалась, тобто право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося. Зважаючи на те, що Київською міською радою рішення про відчуження (приватизацію) спірного майна не приймалося та не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, спірне майно підлягає витребуванню від [PERSON] на підставі ст. 387 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади м. Києва. Оскільки, цивільної справи, в якій за відповідачем визнано право власності на спірне приміщення не існує, підстави для проведення реєстрації права власності за вказаною особою на спірну нежитлову будівлю відсутні, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29209814 від 12.04.2016 повинно бути скасоване. Незаконна реєстрація права власності порушує право дійсного власника цього майна - територіальної громади м. Києва та для відновлення якого є потреба у скасуванні незаконної реєстрації права власності за [PERSON], а саме, у скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №29209814 від 12.04.2016, відповідно до якого 12.04.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності громадський будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 848,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 899694280000. Зважаючи на те, що здійснення правомочностей власника стосовно комунального майна у м. Києві на теперішній час належать до виключної компетенції Київської міської ради у відповідності до вимог законодавства, даний позов подається в інтересах Київської міської ради. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» (зі змінами відповідно до розпорядження №715 від 12.05.2011 року) будівля передана до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 (з відповідними змінами від 11.11.2016 № 838), будівля закріплена на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Згідно з п.2.2.3 Статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», затв. розпорядженням Київської міської державної адміністрації №9 від 06.01.2015 року, предметом діяльності Підприємства є утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за Підприємством на праві господарського відання тощо. Разом з цим, прокуратурою встановлено неналежне виконання вказаними органами повноважень щодо контролю за використанням комунального майна. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що адміністративна будівля по [ADDRESS] вибула з комунальної власності міста незаконно, без волі власника, в обхід приватизаційної процедури. Вибуття із комунальної власності майна всупереч чинному законодавства підриває економічні засади місцевого самоврядування, унеможливлює використання комунального майна на користь територіальної громади м. Києва, перешкоджає належному функціонуванню органу місцевою самоврядування та порушує інтереси держави. Внаслідок вищевикладених порушень, підставою для подання позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу об'єктів комунальної власності. Отже, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення майна, яке було відчужене з порушенням закону. У зв'язку із тим, що Київською міською радою, Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, навіть після неодноразових листів прокуратури, вказане свідчить про їх бездіяльність, а тому саме Київською місцевою прокуратурою №9 пред'являється позов в інтересах держави. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з наведених в ньому підстав та просили задовольнити. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві Павловська Г.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до ст.26 Закону України у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до постанови КМУ від 08.09.2016 року №594 «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесено зміну до п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 шляхом доповнення його після абзацу другого новим абзацом такого змісту: « У разі коли документом, поданим для державної реєстрації прав, є рішення суду, державний реєстратор з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі такого рішення суду обов'язково використовує також відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документальної інформацією та реквізитами». Зазначена постанова КМУ набрала чинності 14.09.2016 року, тобто саме з цього часу державний реєстратор при державній реєстрації права власності на підставі рішення суду обов'язково зобов'язаний перевіряти наявність цього рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, проте оскаржувані рішення прийнято до цього часу, коли були відсутні правові норми, згідно яких державний реєстратор у обов'язковому порядку повинен був перевіряти наявність судового рішення у єдиному державному реєстрі судових рішень. Важливо зазначити, що відповідно до п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав. З зазначеного вбачається, що реєстратором винесено запис про право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 835,7 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 899694280000 до норм діючого законодавства на той час, а саме Постанови КМУ від 26.10.2011 року №1141, яка не покладала на реєстратора обов'язок перевіряти рішення Центрального міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014 на підставі якого була здійснена реєстрація. Звернула увагу суду на те, що згідно підпункту 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 26.11.2015 року №834-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням КМУ , прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Киїською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Отже, після 30.04.2016 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.04.2016 року №261 «Про затвердження Положення про Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації)», яким у зв'язку з децентралізацією повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також відповідно до рішення ради від 14.04.2016 року №319/319 «Про утворення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 1 травня 2016 року здійснюються повноваження з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (та інших реєстраційних дій). Наголосила, що з 30.04.2016 року Головне територіальне управління юстиції у місті Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Звернула увагу суду на те, що Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві прав позивача не порушувало та не оспорювало, майнового інтересу щодо вказаного у позовній заяві майна не має, тому вони є неналежним відповідачем. На підставі викладеного просила в задоволенні позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва в судовому засіданні позов Київської місцевої прокуратури №9 м. Києва підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на те, що комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради утворене рішенням Солом'янської районної у місті від 419.12.2007 року №218. Власником підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада. Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року №21/5678 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації» (зі змінами від 10.11.2011 року №607/6843), найменування Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради змінено на Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації перейменоване на комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», та віднесено до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно п.2.1 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Соломянського району м. Києва» підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду. Предметом діяльності підприємства згідно п.2.2.1 Статуту, є утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплені за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку. Відповідно до п.4.3 Статуту майно підприємства належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплено за ним на праві господарського відання, відповідно до п.5.2.1 підприємство зобов'язано виконувати рішення власника, розпорядження Київського міського голови, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 23.10.2013 року Київською міською радою прийнято рішення №270/9758 «Про питання, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Відповідно до інформаційної довідки №81606895 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що нежитлові приміщення, загальною площею 848,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення від 20.02.2014 року №2/270/264/2014 Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області, а 11.04.2016 року була проведена державна реєстрація прав на вищезазначене нерухоме майно управлінням державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві - державним реєстратором Аврамченко С.С. Спірні приміщення за адресою: [ADDRESS] загальною площею 848,9 кв.м. знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, передані до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та в господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Відповідно до рішення Київради від 10.11.2011 року №607/6843 «Про внесення змін до рішення Київради від 23.06.2011 року №291/5678 «Про деякі питання діяльності комунальних підприємств та установ, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва передаються до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації» створено КП «Чоколівське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації місцезнаходження якого визначено за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство «Чоколівське» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зареєстровано та знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 12.02.2008 року по теперішній час. Також за адресою: [ADDRESS] знаходиться житлово-експлуатаційна дільниця №908, що є відокремленим структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва», яка створена 30.04.2015 року та знаходиться за вищезазначеною адресою по теперішній час. Відповідно до рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 16.09.2015 року №45 та розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.10.2015 року №602 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» укладено договір №405 СРДА від 02.11.2015 року про передачу майна територіальної громади в оренду Солом'янським районним в м. Києві об'єднанням підліткових клубів за місцем проживання «Либідь» для розміщення організації, яка повністю утримується за рахунок бюджету, площею 100,7 кв. м. Спірні нежитлові приміщення знаходились та знаходяться в орендному користуванні, мають задовільний стан і будь-які особи не мають до них вільного доступу. Отже, відповідач у справі є незаконним володільцем цих приміщень, не використовував, не утримував та не одержував прибуток від використання спірного майна. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник третьої особи Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації Деревицька Н.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та при вирішенні даної справи покладалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вирішив проводити судове засідання за її відсутності, проти чого не заперечували сторони. Суд, заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку підставою для подання позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу об'єктів комунальної власності. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення майна, яке було відчужене з порушенням закону. Крім того, Київською міською радою, Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, навіть після неодноразових листів прокуратури, вказане свідчить про їх бездіяльність, а тому саме Київською місцевою прокуратурою №9 пред'являється позов в інтересах держави. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №81599119 від 02.03.2017 року встановлено, що громадський будинок літ. А загальною площею 848,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на підставі рішення Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року, Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було повідомлено, що у проваженні №2/270/264/2014 було прийнято заочне рішення від 28.02.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину та надано копію вказаного судового рішення. У той же час, відповідно до резолютивної частини рішення рішення Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014, останнім визнано право власності на нерухоме майно - загальною площею 848,9 кв.м., розташоване по [ADDRESS], у громадському будинку літ. А. Крім того, відповідно до листа №062/02/08-3075 від 28.03.2017 управлінням правового забезпечення діяльності Київської міської ради та Департаментом комунальної власності м. Києва повідомлено, що процесуальні документи в рамках справи №2/270/264/2014 не надходили. Дана нежитлова будівля є нежитловою будівлею, на яку визнано право власності рішенням Центрально - міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.12.2013 №2/270/264/2014, оскільки за даною адресою інші нежитлові будівлі відсутні, що підтверджується інформацією викладеною в листах Департамента комунальної власності №062/02/08-3861 від 14.04.2017, Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-6005 від 13.04.2017, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» №38-2006/03 від 13.04.2017. Крім того судом встановлено, що нежитлова адміністративна будівля [ADDRESS] загальною площею 743,8 кв.м. належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва на підставі рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва». Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» (зі змінами від 12.05.2015 № 715) будівля передана до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 (з відповідними змінами від 11.11.2016 № 838), будівля закріплена на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва». Відповідно до листа Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-3703 від 06.03.2017 року, нежитлова адміністративна будівля [ADDRESS] загальною площею 743,8 кв.м. тривалий час використовується комунальним підприємством для розміщення підрозділів житлово-експлуатаційної дільниці для обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва. Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності м. Києва №062/02/08-2438 від 10.03.3017 року, приватизація об'єктів нерухомості за вказаною адресою не здійснювалась. Відповідно до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно із ст. 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності. Згідно з ст. 375 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Разом з тим, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачають, що приватизація державного майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, відчуження комунального майна повинно відбуватися в рамках приватизаційної процедури в порядку, визначеному вказаними законодавчими актами та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації. Таким чином, судом встановлено, що приватизація нежитлових приміщень за вказаною адресою не здійснювалась, тобто право власності територіальної громади на вказане майно не припинялося. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає зобов'язальних, в тому числі договірних, відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 13, 41 Конституції України право власності від імені народу України здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно зі ст.ст. 142 - 144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить рухоме і нерухоме майно, управління яким здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. За приписами ст.ст. 172, 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 60 Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частина 5 даної статті зазначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Статтею 391 ЦК України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 392 та 388 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник має право витребувати своє майно у тому числі від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Суд враховує, що добросовісне придбання, згідно статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушеннями є повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, при поданні позову позивачем доведено факти, які мають істотне значення, а саме: право власності позивача на майно, а отже, і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача та знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем та відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна; відповідач міг бути обізнаний про незаконність набуття та володіння майном, як би вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. За встановлених обставин, права позивача, згідно ст. 16 ЦК України, підлягають захисту шляхом витребування спірного нерухомого майна з визнанням права власності на нього за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. Враховуючи вищевикладене та обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак, про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь прокуратури міста Києва судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 28 137,94 грн., за вимогу немайнового характеру - 1600,00 грн., що в сумі становить 29 737,94 грн.

Outcome: approved