Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] і на обґрунтування вимог вказав, що на підставі договору дарування від 09.10.2007 він набув права власності на квартиру [ADDRESS] . Колишнім власником квартири в ній 29.09.2005 зареєстроване місце проживання відповідачів з метою отримання ними виду на проживання. Однак відповідачі за місцем реєстрації не з`являються, особистих речей у квартирі не мають, не проживають там з середини березня 2006 року, виїхавши до Російської Федерації. Родинні зв`язки з ними позивачем, який є їхнім дядьком, втрачені, і поточне їхнє місце знаходження і мешкання йому невідомі. За умови їхньої реєстрації він не може реалізувати своє право на розпорядження майном, оскільки потенційні покупці вимагають відсутності зареєстрованих осіб у квартирі для продажу. З метою захисту свого права власності позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. ІІ. Позиції сторін, заяви (клопотання) учасників справи, пояснення свідків у справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача адвокат Скобліков С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і наполягав на їхньому задоволенні. Просив ухвалити у справі заочне рішення. Додав до викладеного у позовній заяві те, що за відомостями, наявними у позивача, відповідачі є військовослужбовцями РФ та мешкають там постійно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, повідомлялися про дату та час судового розгляду справи у встановлений цивільним процесуальним законодавством спосіб, відзиву, а також будь-яких заяв або клопотань судові не надали, про причини неявки суд не повідомили. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] , які мешкають в будинках №36 та №29 відповідно по [ADDRESS] , тобто у сусідніх зі спірною квартирою будинках, підтвердили суду окремо одна від одної, що протягом тривалого часу відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] , яка раніше належала батькам позивача. Батьки померли, позивач наразі є власником квартири, а відповідачі - його племінники, і вже років 15 сусіди не бачили їх. Будинок позивача зачинено, там зроблено ремонт і він є пустим, в ньому ніхто не проживає. Де зараз проживають відповідачі - невідомо, але люди кажуть, що вони уїхали до Росії. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.09.2020 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 16.10.2020, відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву. 16.10.2020 через неявку відповідачів та неподання ними відзиву та будь-яких заяв або клопотань розгляд справи відкладений на 05.11.2020. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України судом постановлено ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки відповідачі, які належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися до суду без повідомлення причин своєї неявки, не подали відзиву на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. VI. Встановлені судом фактичні обставини. Судом встановлено, що Ѕ частина будинку [ADDRESS] належить [PERSON] згідно з договором дарування, посвідченим 09.10.2007 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Богатовим С.Г., реєстровий номер 6266; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4741175 від 09.10.2007; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно БТІ м. Димитрова №16300094 від 16.10.2007 (а.с.7-9). Колишнім власником квартири і дарувальником за вказаним вище договором є [PERSON] . Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №8640 від 07.08.2020 відповідачі [PERSON] та [PERSON] як племінники [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), реєстрація відповідачів за цією адресою на час розгляду справи також підтверджена відомостями, витребуваними судом (а.с.19,20). Згідно з домовою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі з 29.09.2005, мають вид на проживання в Україні (а.с.12-15). Як вбачається з акту від 27.08.2020 №309-1 Координаційного комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкає з 22.02.2006 (а.с.10). Як вбачається з акту від 27.08.2020 №308-1 Координаційного комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкає з 15.03.2006 (а.с.11). V. Норми права, що застосовуються судом, і оцінка суду. Правовідносини в даній справі регулюються Цивільним кодексом України. Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на положення ст.ст.71,72 Житлового кодексу України, проте норми зазначених статей регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і тому застосовуватись при вирішенні цієї справи не можуть. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. І саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Оскільки квартира належить позивачеві на праві приватної власності, а відповідачі як його племінники є членами його сім`ї, в цій справі мають бути застосовані положення статті 450 ЦК України, згідно з частиною другою якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом дослідженими у справі доказами - письмовими документами та показами допитаних свідків достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично не мешкають в квартирі позивача з 2006 року, за цільовим призначенням квартиру не використовують, їхня відсутність в житлі носить безперервний характер. Поважних причин, з яких відповідачі не проживають там, чи відомостей про наявність домовленостей між ними та власником житла [PERSON] щодо порядку використання квартири, судом не встановлено. Наведене є підставою для визнання [PERSON] та [PERSON] його такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved