Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.09.2010 року, яка станом на 23.06.2020 року становить 33790,52 грн, яка складається з 428,91 грн заборгованості за поточним тілом кредита, 25025,86 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 8335,75 грн заборгованості за простроченими відсотками. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03.09.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до заяви. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно із п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповерненого в строк кредиту у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, які встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд». Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням прав та інтересів позивача. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача не надходило, відзив на позовну заяву не надано. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити (а.с. 75). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, відповідно до ч.11) ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 03.09.2010 року [PERSON] подала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку в якій виявила бажання оформити на своє ім`я кредитний ліміт по платіжній карті кредитна картка «Універсальна». Вид бажаної кредитної картки в анкеті не визначено (а.с. 39). Згідно із розрахунками заборгованості за договором № б/н від 03.09.2010 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] : - станом на 31.05.2016 року загальний залишок заборгованості 2063,29 грн, з яких 2000,00 грн заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 2000 грн., залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 63,29 грн (а.с. 6 - 13). \-- станом на 30.06.2020 року залишок заборгованість за тілом кредиту 25454,77 грн., в т.ч. поточним тілом кредита 428,91 грн., простроченим тілом кредиту 25025,86 грн., заборгованість за простроченими відсотками 8335,75 грн. Загальна сума заборгованості 33790,52 грн (а.с. 14-37). Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] за кредитним договором б/н було видано кредитну картку: № [NUMBER] з датою відкриття 03.09.2010 та строком дії 12/12, № [NUMBER] з датою відкриття 14.02.2014 та строком дії 02/16, № [NUMBER] з датою відкриття 08.04.2013 та строком дії 03/16, № [NUMBER] з датою відкриття 08.01.2013 та строком дії 08/16, № [NUMBER] з датою відкриття 13.02.2014 та строком дії 17/10, № [NUMBER] з датою відкриття 30.03.2016 та строком дії 01/18, № [NUMBER] з датою відкриття 12.08.2017 та строком дії 82/21, № [NUMBER] з датою відкриття 15.03.2018 та строком дії 08/21 (а.с.38). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] встановлено кредитний ліміт: 03.09.2010 року - 400,00 грн, 11.02.2011 - 500,00 грн., 13.04.2011, 14.04.2011 - 600,00 грн, 22.04.2011 -580,00 грн, 30.07.2012 - 1400,00 грн, 13.08.2012 - 2000,00 грн, 30.03.2016 - 3000,00 грн, 07.09.2017 - 22000,00 грн, 19.10.2017 - 25000,00 грн, 20.09.2019 - 20530,92 грн, 12.10.2019 - 19636,92 грн, 19.12.2019 - 0.00 грн (а.с.37). ІV. Норми права. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, яка в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовується до правовідносин у сфері кредитування, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором без номера (№ б/н) від 23.06.2020 року, тобто предметом доказування є заборгованість саме за цим кредитним договором. За таких обставин, надана позивачем довідка про умови кредитування по договору SAMDN50000035640224 з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду за договором SAMDN50000035640224 (в якій зазначено відсоткову ставку) (а.с. 40) в силу вимог ч.1 ст. 77 ЦПК України не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що у заяві позичальника від 03.09.2010 року процентна ставка не зазначена (а.с. 39). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основної заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, стягнути 8335,75 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.09.2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-25, як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.09.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.10.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідача кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.08.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови сплати процентів за користування кредитними коштами,. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» за договором без номеру від 29.08.2012 року, яка б містила підпис відповідача, відсутня. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 8335,75 грн заборгованості за простроченими відсотками, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, слід відмовити. Суд бере до уваги те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.09.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за простроченим тілом кредиту 25025,86 грн., заборгованості за поточним тілом кредиту 428,91 грн., а всього 25454,77 грн, а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 33790,52 грн, а задоволено 25454,77 грн, тобто на 75 % (25454,77 х 100/33790,52). За таких обставин з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1576,50 грн судового збору (2102,00 х 75 %/100%). На підставі ст. ст. 526, 530, 1046, 1048-1050, 1052, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: partial