Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2018 р. [PERSON] та [PERSON] (як з`ясувалося в суді, на даний час її прізвище [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування на користь [PERSON] майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 228 801,11 грн. та про відшкодування на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 03.11.2016 у м. Києві на вул. Краківській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Фольксваген Поло, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , отримав істотні механічні пошкодження. Вина [PERSON] у даній пригоді встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2017. Відповідно до звіту про оцінку вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, становить 227 501,11 грн. За проведення оцінки вартості матеріального збитку [PERSON] сплатив 1 300 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] було завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, порушенні звичного режиму життя, незручностях у зв`язку з необхідністю відновлювати належний [PERSON] транспортний засіб та неможливістю певний час користуватися автомобілем. Окрім того [PERSON] зазнала істотних душевних страждань у зв`язку з необхідністю доводити свою невинуватість у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у тривалому судовому процесі, оскільки згідно з первісно складеним протоколом вона безпідставно та незаконно притягувалась до адміністративної відповідальності. Відповідач [PERSON] в особі його представника позов не визнав пославшись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Вказав, що відповідно до наданого суду технічного паспорту пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді автомобіль належить [PERSON] , а тому вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди є безпідставними. До того ж його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а відтак позивач повинен був звернутися до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування і лише після цього міг заявити до відповідача вимогу про відшкодування непокритої страховиком суми збитків. До позовної заяви додано звіт про оцінку на одному аркуші без додаткових матеріалів та не засвідчений належним чином. Окрім того відповідачем подана апеляційна скарга на постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності. В ході розгляду справи відповідач доповнив заперечення на позов посиланням на те, що відповідно до договору відступлення права вимоги позивач [PERSON] відступив своє право вимоги, що виникло у зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, фізичній особі-підприємцю [PERSON] , у зв`язку з чим [PERSON] не є належним позивачем у даній справі, і до того ж позивачем не надано акту огляду транспортного засобу, на підставі якого здійснено оцінку завданої шкоди. Третя особа - фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] , третя особа), про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою, зазначеною у договорі цесії, проте в судове засідання він не з`явився, пояснення щодо позову та відзиву не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 24.04.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 10.10.2018 (а.с. 21-22). 10.10.2018 суд за клопотанням представника відповідача відклав розгляд справи на 21.01.2019 (а.с. 42-43). 22.10.2018 представником відповідача подано відзив на позов (а.с. 48-49). 21.01.2019 представником позивачів подано клопотання про приєднання письмових доказів (а.с. 54, 55-59). 21.01.2019 суд долучив до справи подані представником позивачів письмові докази та відклав розгляд справи на 26.03.2019 (а.с. 91-92). 29.01.2019 представником позивачів подано відповідь на відзив (а.с. 94-96). 19.03.2019 представником відповідача подано клопотання про приєднання письмових доказів, письмові пояснення щодо поданих представником позивачів доказів тав клопотання про неприйняття поданих представником позивача доказів (а.с. 103, 113, 114). 26.03.2019 представником позивачів подано клопотання про приєднання доказів (а.с. 120-121). 26.03.2019 суд прийняв надані сторонами додаткові докази та за клопотанням представника позивачів відклав розгляд справи на 10.09.2019. (а.с. 127-128). 26.04.2018 представником відповідача подано клопотання про призначення автомобільно-товарознавчої експертизи (а.с. 132, 133), яке було відкликано в судовому засіданні 10.09.2019. 10.09.2019 представником позивачів подано клопотання про доручення доказів (а.с. 140-141). 10.09.2019 суд прийняв надані представником позивача письмові докази, залучив до участі у справі в якості третьої особи ФОП [PERSON] та відклав розгляд справи на 08.10.2019. (а.с. 155-156). 08.10.2019 представником відповідача подано клопотання про призначення автомобільно-товарознавчої експертизи (а.с. 166). 08.10.2019 суд відмовив у призначенні експертизи та відклав розгляд справи на 16.12.2019 (а.с. 167, 168). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 03.11.2016 у м. Києві на перетині вулиць Краківської та М.Лебедєва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Фольксваген Поло, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно бази даних автоматизованої інформаційної системи МВС України автомобіль Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру в м. Києві (а.с. 60). Та обставина, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вищевказаний автомобіль видано на ім`я [PERSON] (а.с. 8), не є доказом належності їй автомобіля на праві власності, оскільки вказане свідоцтво видане для участі у міжнародному русі і містить відмітку про те, що вона не є власником транспортного засобу. Відповідач [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що встановлено постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2017, яка набрала законної сили (а.с. 65-66). Доводи відповідача про оскарження ним вищевказаної постанови не заслуговують на увагу, оскільки згідно з даними сайту «Судова влада України» 29.10.2018 Київський апеляційний суд відмовив [PERSON] у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернув скаргу (а.с. 97). Цивільна відповідальність при використанні керованого [PERSON] автомобіля Фольксваген Поло, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8496116 від 26.04.2016 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. та нульовою франшизою (а.с. 110). 03.11.2016 [PERSON] у встановленому законом порядку повідомив страховика про настання страхового випадку (а.с. 109). 19.05.2016 [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 111), проте страховик не провів оцінку завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди і страхове відшкодування не виплатив. Згідно складеного на замовлення [PERSON] , яка діяла за дорученням [PERSON] , Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 658/11-16 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , становить 227 501,11 грн. (а.с. 68-81). Вартість проведення автотоварознавчого дослідження склала 1 300 грн. (а.с. 14). Водночас позивачами надано суду акт виконаних робіт від 25.12.2018, відповідно до якого реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 203 380,69 грн. (а.с. 122). Судом встановлено, що на підставі рішення Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) від 12.06.2016 ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, у зв`язку з чим було позбавлене права укладати договори з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У грудні 2018 р. [PERSON] за дорученням [PERSON] звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 62). За результатами розгляду даної заяви МТСБУ відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах виходячи з граничних сум, затверджених рішенням Президії МТСБУ від 17.01.2019 (протокол № 433/2019), прийняло рішення про виплату відшкодування в розмірі 10 000 грн. (а.с. 124). 29.01.2019 вказана сума була перерахована на рахунок позивача [PERSON] , що підтверджується випискою з його карткового рахунку (а.с. 123). ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). За приписом пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. За приписом статті 95 цього Кодексу письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6 статті 95 ЦПК України). У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків. На підтвердження розміру майнової шкоди позивачем надано Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 658/11-16, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Пасат, д.н.з. [NUMBER] , становить 227 501,11 грн. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні визначає Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ (далі - Закон № 2658-ІІІ). Відповідно до статті 2 Закону № 2658-ІІІ оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому. Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 3 Закону № 2658-ІІІ). Стаття 9 Закону № 2658-ІІІ визначає, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. До таких нормативно-правових актіввідноситься, зокрема, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159 (далі - Методика). За правилом, закріпленим у пункті 5.1. Методики, технічний огляд колісного транспортного засобу (КТЗ) оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Згідно пункту 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості. Встановлений Методикою механізм визначення вартості матеріального збитку, який визначається як сума вартості відновлювального ремонту та оціненої втрати товарної вартості (в даному випадку 215 583,94 грн. і 11 917,17 грн. відповідно) передбачає обов`язкове урахування даних технічного огляду транспортного засобу, зокрема, його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величина пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), обсяг і характер пошкоджень. Дослідженням оригіналу та копії наданого позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку встановлено, що наявна серед додатків копія акту огляду транспортного засобу подана у неналежній якості (а.с. 73), що не дозволяє встановити зміст цього документа і з`ясувати, чи відповідають вихідні дані, використані оцінювачем при визначенні вартості матеріального збитку, даним технічного огляду автомобіля позивача. Оригінал акту огляду транспортного засобу або засвідчену належним чином його копію у належній якості суду не надано. Отже ураховуючи, що поданий позивачем Звіт про оцінку вартості завданого йому матеріального збитку ґрунтується на даних акту огляду транспортного засобу, оригінал якого суду не надано, та з огляду на позицію представника відповідача, який не визнає його доказове значення, суд не бере до уваги і відхиляє даний Звіт як недопустимий доказ. Водночас судом встановлено, що позивач вже здійснив ремонт належного йому автомобіля, на підтвердження чого ним подано оригінал акту виконаних робіт від 25.12.2018, згідно з яким реальна вартість відновлювального ремонту його автомобіля склала 203 380,69 грн. Даний акт містить відомості про обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів і загальну вартість відновлювального ремонту, його подано суду в оригіналі та належним чином засвідченій копії і жодних доказів, які б спростовували дані цього акту, суду не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру завданої позивачу [PERSON] майнової шкоди та покладає в обґрунтування свого рішення. Судом встановлено, що на відшкодування завданої позивачу [PERSON] майнової шкоди МТСБУ було сплачено лише 10 000 грн., при цьому жодних доказів, які б свідчили про здійснення МТСБУ або ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» додаткових виплат на користь позивача, суду не надано. Даючи оцінку доводам представника відповідача про відсутність у позивача права вимоги до відповідача з підстав відступлення права вимоги третій особі ФОП [PERSON] суд виходить з того, що допитаний в якості свідка під присягою позивач [PERSON] вказану обставину категорично заперечив та заявив, що жодних договорів щодо відступлення права вимоги, яке виникло у нього у зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, він ні з ким не укладав, підпис у договорі йому не належить і особа [PERSON] невідома. Більше того, на підтвердження відсутності правовідносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] позивачем надано засвідчену копію відповіді [PERSON] на адвокатський запит представника позивачів, у якій зазначено, що будь-які договори з [PERSON] ним не укладалися (а.с. 144). Відтак з огляду на те, що оригінал наче б-то укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] договору відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 02.06.2017 (а.с. 112) суду не надано, а відповідність поданої копії договору його оригіналу позивач ставить під сумнів, даний договір суд не бере до уваги з підстав, визначених частиною 6 статті 95 ЦПК України. Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і отриманою страховою виплатою, що становить 194 680,69 грн. (203 380,69 грн.+1 300 грн.) - 10 000 грн.). При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання водію автомобіля [PERSON] душевних страждань та переживань, зумовлених самою подією дорожньо-транспортної пригоди, що негативно вплинуло на її емоційний та психологічний стан. Суд вважає обґрунтованими і доводи позивача [PERSON] про те, що винні неправомірні дії відповідача спричинили їй душевні страждання, викликані пошкодженням цінного майна, що перебувало в її користуванні, та зумовили істотні зміни у звичному способі її життя, оскільки певний час вона не мала можливості використовувати транспортний засіб, змушена була відшуковувати кошти на ремонт автомобіля, витрачати час, зусилля та власні кошти на доведення своєї невинуватості у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, експерта, адвокатів та до суду, щоб довести порушення своїх прав. З урахуванням наведеного та значного розміру матеріальної шкоди суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої [PERSON] моральної шкоди в сумі 10 000 грн. вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальний розмір заявлених [PERSON] вимог становив 228 801,11 грн., за подання позовної заяви ним сплачено судовий збір в розмірі 2 288,01 грн. Отже ураховуючи, що позов [PERSON] задоволений на 194 680,69 грн., на відповідача слід покласти судовий збір в сумі 1 946,81 грн. Зважаючи на результат розгляду справи, суд також покладає на відповідача сплачений [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial