Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Колективне виробниче підприємство «ПМК-33» (далі КВП «ПМК-33»)за участю третьої особи Дочірнє підприємство ЖЕД Колективного виробничого підприємства «ПМК-33» звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, в обґрунтування якого вказали, що КВП «ПМК-33» на праві власності належить гуртожиток, який розташований за адресою [ADDRESS] вказаного гуртожитку з 14.09.2007р., проте вселились в дану кімнату без належних правових підстав. 24.10.2013р. відповідачам вручено попередження про необхідність укладення цивільно-правового договору (найму житла або договору купівлі-продажу), але відповідачі відмовились від укладення будь-яких договорів, а також відмовились звільнити самоправно зайняту кімнату в гуртожитку. Стосовно відповідач [PERSON] та членів її сім'ї не приймалось рішення адміністрації про надання житлової площі, в трудових відносинах з КВП «ПМК-33» відповідачі також не перебувають, у зв'язку з цим позивач просить виселити [PERSON], [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити, також надав пояснення суду, що доказів проживання у спірній кімнаті малолітньої [PERSON] не здобуто, дозвіл на вселення малолітньої дитини [PERSON] не надавався, а отже права малолітньої в даному випадку не порушені. Представник третьої особи Дочірнє підприємство ЖЕД Колективного виробничого підприємства «ПМК-33» в судове засіданні не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення в яких вказав, що за відповідачами в установленому законом порядку зареєстровано місце проживання в кімнаті [ADDRESS] з 2007р., а в гуртожитку відповідачі проживають з 1997 року. Щодо укладення цивільно-правового договору на право користування даною кімнатою, то представник вказав, що позивач не має права вимагати укладення такого договору, а також стягувати плату за комунальні послуги та виселяти відповідачів оскільки, договір купівлі-продажу гуртожитку оспорюється в суді. Також вказав, що разом з [PERSON] в кімнаті гуртожитку проживає її малолітня донька [PERSON], [INFO] Представник третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги в частині виселення [PERSON] не визнав, та просив відмовити, в частині виселення [PERSON] покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 309111 від 06.02.2013р. КВП «ПМК-33» на підставі договору купівлі-продажу б/н від 20.07.1994р. на праві приватної власності належить гуртожиток [ADDRESS] Відповідно до довідок сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в к. [ADDRESS] з 14.09.2007р. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не перебували та не перебувають у трудових відносинах з КВП «ПМК-33», що підтверджується копіями наказів з основної діяльності КВП «ПМК-33» за 2008-2014р.р. (а.с.30-51). Відповідно до акту б/н від 27.12.2013р. затвердженого Головою правління КВП «ПМК-33» [PERSON], [PERSON] не проживають в к. [ADDRESS] з травня 2013 року. Відповідно до листа Хмельницького міського відділу управління державної міграційної служби в Хмельницькій області від 05.02.2014р. № 35/283 зазначено, що за даними сектору адресно-довідкової роботи разом із [PERSON] з 14.09.2007р. зареєстрована дитина [PERSON] [INFO] Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Як встановлено судом [PERSON], [PERSON] спеціальний ордер про надання жилої площі в гуртожитку не видавався. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Питання про виселення на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України може ставитися лише у разі встановлення факту самоправного зайняття жилого приміщення (відсутність договору або ордеру, а також визнання їх недійсними). Щодо заперечень представника відповідачів по оспорюваному договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу б/н від 20.07.1994р., на підставі якого позивачу належить гуртожиток на праві власності, то відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже порушені укладенням договору. Враховуючи вищевикладене, позов Колективного виробничого підприємства «ПМК-33» за участю третьої особи Дочірнє підприємство ЖЕД Колективного виробничого підприємства «ПМК-33» до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 243,60грн.

Outcome: approved