Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] 2 211,15 грн. кошти в розмірі інфляційних вират, з [PERSON] 13 474.97 грн. основного боргу, 955,00 грн. - витрат понесених для встановлення розміру збитку та збору документів по справі, 2000.00 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленого позову у позовній заяві покликався на те, що громадянином [PERSON] була скоєна дорожньо - транстпортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль, що належав ТзОВ Катран. Зазначає, що на дату скоєння пригоди відповідач мав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений з АСТ Вексель, однак такий припинився у звязку з судовим рішенням від 18.05.2010р. про визнанням АСТ Вексель банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Покликається на п. 6 ст. 87 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та вважає, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу не була застрахована. Відповідач керував транспортним засобом Богдан А-9202 на підставі дорожнього листа №223929, виданного ЗАТ Транспортна компанія Ференц і К, однак не перебував в трудових відносинах з цією компанією. Більше того, на час ДПТ мав трудовий договір з [PERSON] від 29 листопада 2010р., однак такий не був зареєстрований у державній службі зайнятості, що суперечить п. 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженому Наказом Міністерства та соціально політики №260 від 08.06.2001 р. Звертає увагу суду, що згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України трудовий договір від 29.11.2010р. не може вважатися вчиненим на дату ДТП. На підставі п.п.а п. 41.1. ст. Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторно (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 13474,97 грн. При зверненні до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування понесених витрат, позивачу було відмовлено на тій підставі, що [PERSON] на дату скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з [PERSON], відповідно юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових обовязків. Крім цього посилатьсяь, на ст. 1191 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Представник позивача в судове засідання зявився, позов підтримав в повному обсязі, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.Крім цього подав заяву, в якій просить суд поновити строк позовної давності, оскільки дізнався що належним відповідачем по справі мала бути [PERSON], лише після отримання тексту рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30.09.2014 року. Представник [PERSON] в судовому засідання проти заявленого позову заперечив, пояснив що трудовий договір між [PERSON] та [PERSON] не укладався, оскільки оригінал такого договору суду не представлено, нема запису в тудовій книжці [PERSON], в копії договору невірно зазначені паспортні дані [PERSON], згідно постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 січня 2011 року, також встановлено, що [PERSON] працював водієм ЗАТ Ференс, відповідно перебував в трудових відносинах на момент вчинення ДТП з ЗАТ Транспортна компанія Ференс і К, крім цього власником автомобіля марки Богдан А9202, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] а не [PERSON], тому вважає, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими. Звертає увагу суду на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки позивач пропустив трьохрічний строк як з моменту вчинення ДТП 03 грудня 2010 року, так і після здійснення регламентної виплати потерпілій особі ТзОВ Катран М 15 березня 2011 року. Представник [PERSON] у судове засідання зявився проти позову заперечив, мотивуючи це тим що згідно ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в редакції на момент вчинення [PERSON] 03 грудня 2010 року ДТП, відповідальність міг нести лише власник транспортного засобу. Представник Третьої особи ТзОВ Ференц і К, пояснив, що ТзОВ Ференц і К жодних правовідносин не мала з [PERSON], автомобіля марки Богдан А9202, д.н.з. [NUMBER] обслуговувася [PERSON], а вони лише надали лінію для перевезення пасажирів. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з копії постанови Перемишлянського районного суду від 28 січня 2011 року [PERSON] 03.12.2010 року у м. Львові на вул. Скрипника, керуючи автомобілем марки Богдан А9202 д.н.з. [NUMBER], не врахував стан дорожнього покриття та дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху. Не справився з керуванням, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ІЖ 27175-036, номерний знак ВС7627, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автобуса марки Богдан А-9202, номерний знак [NUMBER], а таким згідно відповіді регіонального сервісного центру міністерства внутрішніх справ України від 21 квітня 2016 року був [PERSON], не була застрахована. Як зазначено у п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», діючого на час виникнення спірних правовідносин, Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, та майну, яке знаходиться у такому транспортному засобі. Акціонерно-страхова компанія «Вексель», з якою [PERSON] мав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів ВС/9066065, терміном дії з 05 грудня 2009 року до 04 грудня 2010 року, визнано банкрутом, на підставі судового рішення від 18 травня 2010 року, та відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля №83/11 від 09 лютого 2011 року, складеного оцінювачем [PERSON], вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ІЖ 27175-036 становить 15809,96 гривень. Завдана шкода винуватцем ДТП не відшкодована потерпілій особі. Відтак, ТзОВ «Катран-М» звернулося до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля ІЖ 27175-036 на підставі ст.35 та п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Копією платіжного доручення №1019 від 15 березня 2011 року стверджується, що Моторно (транспортне) страхове бюро України у зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» перерахувало ТОВ «Катран-М» компенсацію витрат страхового відшкодування в сумі 13474,97 гривень. Відповідно до п.п.38.2.1. п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» Моторно (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього закону. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином строк для предявлення позову у позивача сплинув 15.03.2014 року, а представник позивача звернувся до суду лише 21 серпня 2015 року. Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в запереченнях проти позову просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та на підставі цього відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача просив поновити строк позовної давності, оскільки дізнався що належним відповідачем по справі мала бути [PERSON], лише після отримання тексту рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 30.09.2014 року, проте це спростовується самим позивачем у позовній заяві, згідно якої було відмовлено у позові, оскільки в позовній заяві позивач зазначив, що на момент ДТП [PERSON] мав трудовий договір із [PERSON], відповідно відмова в задоволенні позову з причин фактичного не правильного обраного способу захисту порушеного права не може бути підставою для поновлення строку позовної давності.. За таких обставин суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності та знаходить необхідним застосувати його за клопотанням відповідача, відмовивши у позові.

Outcome: dismissed