Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

І. Зміст заяви. 1.1. 27.03.2020 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. 1.2. Заява обґрунтована тим, що при оформленні спадщини після смерті батька [PERSON] , було встановлено, що при видачі останньому Свідоцтва про шлюбу між ним та матір`ю заявниць були допущені помилки, що позбавляє заявниць оформити своє право на спадкове майно. ІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі. 2.1. В судове засіданні заявники [PERSON] , [PERSON] на розгляд справи не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність. 2.2. Представник заінтересованої особи Баришівська селищна рада Київської області будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду даної справи в судове засідання не з`явився надіславши заяву про розгляд справи у їх відсутність. Щодо задоволення заяви не заперечують. ІІІ. Процедура 3.1. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що 26.01.1956 року при укладенні шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та заповненні Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] було допущено помилка в прізвищі та прізвище батька заявників було зазначено як [PERSON] замість [PERSON] , а ім`я матері заявниць було зазначено як [PERSON] замість [PERSON] . В подальшому в документах при реєстрації народження заявниць та реєстрації смерті батьків заявниць прізвище та ім`я зазначалось вірно відповідно до паспортів батьків. V. Оцінка Суду. За нормою ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч. 1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до інструкції про заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом Держкомзему від І2.0б.2009 року № 325, виправлення орфографічних або технічних помилок у державному акті та Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійною користування земельною ділянкою не допускається. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в сукупності, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що при видачі Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.01.1956 року було допущено помилка в прізвищі та прізвище батька заявників було зазначено як [PERSON] замість [PERSON] , а ім`я матері заявниць було зазначено як [PERSON] замість [PERSON] . Таким чином, заява [PERSON] , [PERSON] підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved