Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

І. Короткий зміст заявлених вимог. [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, у вигляді: заборони [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборони вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заявника мотивовані тим, що вона з [PERSON] , [INFO] перебувають в зареєстрованому шлюбі та проживають разом в с.Горигляди Чортківського району Тернопільської області в будинку, який на праві приватної власності належить батькові заявника [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.2014 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №1093 від 18.08.2014 року Договору купівлі-продажу від 15.12.2014 року. Від даного шлюбу в них народилося семеро дітей, які проживають разом з ними в с.Горигляди Чортківського району Тернопільської області. В поданій заяві [PERSON] зазначає, що упродовж минулого та цього років вона та її діти потерпають від психологічного домашнього насильства з боку [PERSON] , що проявляється в погрозах застосування фізичного насильства, залякуванні, приниженні і образах нецензурними словами, особливо коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння у тому числі і в нічний час, що відбувається в присутності їхніх дітей. В підтвердження вказаного заявник надала суду копії процесуальних рішень про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 11.08.2021 року відкрито провадження у справі про видачу обмежувального припису. ІІІ. Позиції сторін. Побоюючись за власне життя та життя своїх дітей та за для уникнення безповоротної шкоди, яку може завдати схильний до насильства чоловік [PERSON] [PERSON] , заявник покликаючись на Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просила застосувати стосовно кривдника спеціальний захід щодо протидії домашньому насильству - у виді обмежувального припису. Представник заявника адвокат Рекуш О.Р. та заявник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримали повністю з підстав зазначених в ній, просять їх задовольнити. Окрім того, [PERSON] в судовому засіданні вказала, що повідомляла свого чоловіка [PERSON] про розгляд справи про видачу обмежувального припису в Монастириському районному суді Тернопільської області 12.08.2021 року в 15 год 00 хв. Зацікавлена особа [PERSON] заперечення на подану заяву на адресу суду не направив, в судове засіданні не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає, відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України розгляду справи про видачу обмежувального припису. З огляду на викладене суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності заінтересованої особи. IV.Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи в суді перебувають в зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу в них народилося семеро дітей: син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), дочка [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які проживають разом з ними за адресою: [ADDRESS] (Довідка про склад сім`ї №213 від 01.07.2021 року, видана Коропецькою селищною радою Тернопільської області). Зазначений будинок, який розміщений за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності батькові заявника [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.2014 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно №1093 від 18.08.2014 року. Судом також встановлено, що [PERSON] систематично вчиняє за місцем спільного проживання з заявником по відношенню до своєї дружини постійні конфлікти, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим [PERSON] та діти потерпають від психологічного домашнього насильства про що свідчать копії постанов долучених заявником до матеріалів справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 25.02.2020 року (Справа №603/115/20); ч. 2 ст. ст. 173-2 КУпАП від 10.08.2020 року (Справа №603/381/20); ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 24.07.2020 року (Справа №603/419/20); ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 08.09.2020 року (Справа №603/531/20). Окрім зазначеного, вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 09.07.2021 року (Справа №603/177/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України за фактом систематичного вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дружини [PERSON] V. Джерела права й акти їх застосування. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання)\~. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~ (далі - Закон). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до зазначеної статті Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Положеннями статті 4 цього закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах: - гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; - належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; - визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; - поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; - врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку. Пунктами 6, 7 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника\~це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Пунктом 2 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2, 3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п. 9 ч. 1 ст.\~1\~цього ж\~Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Отже аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами частини 8 ст. 26 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Статтею 350-6\~ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема систематичне вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до дружини [PERSON] , про що свідчать постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та визнання [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України з призначенням покарання (Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 09.07.2021 року, Справа №603/177/21), суд вважає доведеною ту обставину, що заявник та її діти зазнали психологічного насильства, яке проявилося у залякуванні та погрозах фізичною розправою, і ці дії, викликали у заявника обґрунтовані побоювання за свою безпеку та безпеку її дітей. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим ризик можливого вчинення [PERSON] в майбутньому домашнього насильства щодо заявника, що негативно (психологічно) може вплинути на її дітей, а тому, вони, як жертви домашнього насильства потребують захисту з боку держави. З огляду на наведене та з ціллю недопущення повторного психологічного травмування заявника та її дітей, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису в частині встановлення заходів тимчасового обмеження прав з покладенням на [PERSON] терміном на три місяці обов`язків заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Саме таке тимчасове обмеження прав кривдника, сприятиме запобіганню та протидії психологічному та фізичному насильству, відповідатиме меті цих заходів та буде співмірним вчиненому протиправному діянню. Щодо вимоги заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] , суд зазначає таке. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до\~ст. 310 ЦК України\~фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно до ч. 4\~ст. 311 ЦК України\~фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Вимоги заявника щодо заборони [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання [PERSON] за вказаною адресою, яке співпадає з місцем проживання [PERSON] - не відповідають зазначеним вище нормам, враховуючи, що вказане домоволодіння є єдиним житлом [PERSON] . Втручання держави, якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється згідно із\~законом, є порушенням статті 8 Конвенції та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (дивитися рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява №39948/06, п. 47), а тому дана вимога заявника задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. VI.Судові витрати. В силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial