Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

І. Зміст заявлених вимог та заперечень сторін. Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію хворої [PERSON] до КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» відділення № 4 для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 03.01.2020 року по 08.01.2020 року [PERSON] знаходилась на лікуванні в терапевтичному відділенні ЦРЛ з загостренням холецистопанкреатиту. Після огляду [PERSON] зроблено висновок про необхідність її госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги для лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психіатричного розладу, який обумовлює: її небезпеку для оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби та була госпіталізована 08 січня 2020 року о 09 год. 30 хв. до відділення №4 КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня». Комісія лікарів психіатрів КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» відділення №4 здійснила огляд гр. [PERSON] та прийшла до висновку, що лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2020 року та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції сторін викладені судовому засіданні. У судовому засіданні представник заявника та представник заінтересованої особи підтримали заявлені вимоги. Прокурор Прилуцької місцевої прокуратури в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених вимог. Психічний стан [PERSON] не дозволяє їй знаходитись в судовому засіданні. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23.12.2009 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною та призначено її опікуном КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» (а.с. 5) Згідно Висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» відділення №4 від 08 січня 2020 року № 01/02, [PERSON] [INFO] , страждає на тяжкий розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність, і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, та підлягає лікуванню в умовах психіатричного стаціонару(а.с.3). V. Норми права, які підлягають застосуванню . Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно з частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). VI. Оцінка доказів та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що станом на день звернення із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] були наявні підстави для такої госпіталізації, які установлені комісією лікарів-психіатрів, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідними, у зв`язку із тим, що [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї та оточуючих, а її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. За таких обставин заявлені вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved