Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON], вказавши, що відповідачу щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS], але він в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.03.2014 року по 01.04.2018 року за послуги з централізованого опаленні в розмірі 9145,46 грн. та гарячого водопостачання в розмірі 278,13 грн. Зазначили про звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, однак судом відмовлено у видачі судового наказу. Тому суму заборгованості в розмірі 9423,59 грн. позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. В судовому засідання представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позові та відповідачі на відзив. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву на позов відповідачем зазначено, що до заявлених вимог повинен бути застосований строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, оскільки звернення з заявою про видачу судового наказу не є тотожним предявленню позову і відповідно не тягне за собою переривання позовної давності. З 28.08.2014 р. по 08.02.2016 р. він перебував за межами міста як мобілізований на час особливого періоду як військовослужбовець та відповідно жодними житлово-комунальними послугами в цей час користуватися не міг. Матеріали справи не містять жодних доказів надання йому договору та його відмови від підпису, як і інших доказів виникнення зобовязальних правовідносин між ним та позивачем. Надання довідки про нарахування вартості послуг є недостатнім для задоволення позову. Починаючи з 2007 року, його квартира обладнана лічильником гарячої води, про що він неодноразово повідомляв позивача, тому вважає, що небажання з боку позивача реагувати на повідомлення та надавати йому договір для встановлення правовідносин свідчить про те, що позивачем не надаються відповідні послуги за його місцем проживання, тому просить в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив позивачем зазначено, що відповідачем не надано позивачу довідки про факт перебування його за межами міста, як зазначено у відзиві на позов, з 28.08.2014 р. по 08.02.2016 р. в звязку з чим він не сплачував комунальні послуги. Посилаючись на ст. 319, 322 ЦК України, ст.ст. 67, 151 ЖК України, зазначили про обовязок відповідача по сплаті за комунальні послуги, тому наполягають на задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судом встановлено, що згідно довідок, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7, 22), та є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа». Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 68 ЖК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за послуги нараховується щомісячно. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, серед обов'язків споживача оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов'язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб.метр) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством. Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Виходячи з тарифу за 1Гкал кожного місяця виконується розрахунок фактичних витрат теплової енергії (з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря за поточний місяць згідно довідки авіаційної метеорологічної станції м. Кривого Рогу) та вартість опалення 1кв.м. опалювальної площі. КПТМ «Криворіжтепломережа» щомісячно, протягом опалювального періоду, відповідно до тарифів на теплову енергію, встановленими, рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради від 17.01.2008 року № 53, від 13.08.2008 року № 584 та Постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року постачається теплова енергія до житла відповідача. Однак [PERSON] не виконував передбаченого п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязку з оплати отриманих послуг з опалення та гарячого водопостачання, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу відповідача за період з 01.03.2014 року по 01.04.2018 року становить 9423,59 грн., з яких за централізоване опалення в сумі 9145,46 грн. та гаряче водопостачання в сумі 278,13 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2ст. 264 ЦК України). При цьому, згідно з ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що КПТМ «Криворіжтепломережа» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу в грудні 2017 року. В пленумі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.1 Постанови «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження від 23.12.2011р. №14 розяснено, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Тобто судовий захист права стягувача на стягнення грошових коштів за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року справа № 6-214цс14). Разом з тим, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року відмовлено КПТМ «Криворіжтепломережа» у видачі судового наказу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України. Таким чином, оскільки судове рішення по факту звернення позивача з заявою про видачу судового наказу в грудні 2017 року не видавався, доказів поважності пропуску строку та заяви про його повалення, позивачем не надано, суд вважає обґрунтованою заяву [PERSON] про застосування до заявлених вимог строку позовної давності. Так, до суду позивач звернувся 17 серпня 2018 року, однак згідно наданого розрахунку, оплату відповідачем здійснено 28 лютого 2018 року в сумі 500 грн., що не оспорюється відповідачем, тому заборгованість слід стягнути починаючи з березня 2015 року. Згідно наданого розрахунку, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання надавалися по квітень 2015 р. та відновлено постачання в жовтні 2015 р. Тому виходячи з наданого розрахунку, не спростованого відповідачем, шляхом додавання помісячного боргу за період з березня 2015 року по квітень 2018 року включно, суд приходить до висновку про наявність боргу [PERSON] в розмірі 7876,54 грн. (а.с.6). Стосовно доводів про відсутність договору між сторонами про надання послуг, суд зазначає наступне. Так, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, проте вказані послуги позивачем надавалися, а відповідач їх приймав та частково оплачував (28.02.2018 р. в сумі 500 грн.). Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі\~(Постанова Верховного суду України\~від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13), оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Оскільки між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з постачання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тощо, відповідач має зобов'язання перед позивачем по оплаті відповідних платежів. Стосовно заяви відповідача про його відсутність в помешканні, суд зазначає, що частина 3 ст. 156 ЖК України покладає на членів сім'ї власника будинку (квартири) обовязок дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України № 2189-VIII, зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх використання. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України № 2189-VIII передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.(пункт 3 ст. 9 Закону України № 2189-VIII) Споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об'єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг( пункт 6 ч.1 статті 7 Закону України № 2189-VIII). Отже, зареєстрована особа несе солідарну відповідальність за зобовязаннями з оплати житлово-комунальних послуг, і тільки за умов належного оформлення тимчасової відсутності має право не сплачувати за комунальні послуги. Відповідно ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тому з огляду на зазначене та відсутність в матеріалах справи доказів належного оформлення тимчасової відсутності відповідача, суд вважає правомірним нарахування на нього та стягнення заборгованості за надані послуги. Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо наявності у нього лічильника гарячої води, оскільки воно не підтверджено належними та допустимим оказами. Інших доводів, в обґрунтування заперечень, відповідачем не заявлено. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1762 грн.: сплачений ним при подачі позову (а.с.1), та при подачі заяви про видачу судового наказу в сумі 800,00 грн., тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1472,74 грн. (7876,54 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 1762,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 9423,59 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). На підставі викладеного та

Outcome: partial