Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником жилого будинку [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , є її родичем. Він був зареєстрована в зазначеному будинку за його настійливим клопотанням на термін 1-2 місяці, з метою подальшого офіційного працевлаштування. Однак, фактично в будинку він ніколи не проживав, оскільки має власний будинок по [ADDRESS] , де постійно проживає, працюючи за межами району. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку створює незручності для позивачки: призводить до сплати комунальних послуг за кількістю зареєстрованих осіб та інше. На підставі ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 107 ЖК України позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачці жилим приміщенням. Рух справи 17.05.2021 року у справі було відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.06.2021. 17.06.2021 підготовче судове засідання закрите, призначено судовий розгляд справи на 19.07.2021. Позиції сторін Позивачка в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. У встановлений судом строк заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку загального позовного провадження не подала, як і відзиву на позов. 19.07.2021 на адресу суду надіслав заяву, у як4ій повністю підтримав позов, не має заперечень. Зазначив, що у судове засідання не може з*явитись, так як перебуває за кордоном на заробітках. Суд розцінює зазначену заяву, як визнання позовних вимог. Встановлені судом обставини та правовідносини, які їх регулюють Суд, дослідивши надані суду письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка є власником жилого будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 24.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 1761 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 213776146 від 24.06.2020. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов життя сім`є від 21.04.2021 у зазначеному житловому будинку зареєстровані і постійно проживають [PERSON] , 1985.р.н. ( власник будинку), [PERSON] , 2014 р.н. ( дочка). У Також у будинку зареєстрований [PERSON] , 1992 р.н. (брат), який за місцем реєстрації постійно не проживав, не проживає і речей його у будинку немає. Ця ж інформація підтверджена старостою с. Розважів у відповідь на запит суду про місце реєстрації відповідача (вих. 25 від 21.05.2021). Добровільно з реєстрації відповідач не знімається. Суд звертає увагу на те, що позивач помилково , як на підставу позову послався на ст. 107 ЖК України, оскільки вона регулює правовідносини у сфері користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду. Проте? відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України „член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним та власником житла або законом». Ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, судом встановлено факт не проживання відповідача у будинку позивачки з моменту реєстрації, тобто понад рік, поважності причин такого не проживання відповідач суду не надав, будь-яких домовленостей між позивачкою та відповідачем, щодо не проживання у будинку, немає. Фактично, своєю заявою, направленою до суду про відсутність заперечень проти позовних вимог, відповідач визнав позовні вимоги, і суд приймає таке визнання, оскільки воно не порушує нічиїх прав, а отже, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: approved