Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 24 261,88 грн додаткових витрат на дітей, що складаються із 1/2 частини витрат, понесених на оздоровлення неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та становить 3 631,88 грн; 1/2 частину витрат, понесених за навчання [PERSON] , [INFO] , за період з 01.09.2016 року по 01.04.2019 року, в розмірі 16 000 грн та 1/2 частину витрат, понесених за проживання доньки [PERSON] у гуртожитку у період з 01.09.2016 року по 30.08.2018 рік в сумі 4 630 грн (а.с.1-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час спільного шлюбу з відповідачем у них народилося дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У 2012 році шлюб між ними було розірвано. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.12.2011 року примусово стягуються з [PERSON] аліменти на утримання дітей. З 27.12.2018 року розмір аліментів було збільшено з 500 грн щомісячно на 2 500 грн. Зазначає, що відповідач з ними не мешкає. Крім аліментів, які він сплачує у примусовому порядку, додаткових коштів на оздоровлення дітей він не надає. Зазначає, що в період з 22.08.2018 року по 28.08.2018 року діти відпочивали на березі моря, у зв`язку з чим вона сплатила 10 080 грн. Також, крім витрат на оздоровлення дітей вона несе витрати за навчання доньки [PERSON] в Ніжинському медичному коледжі та за проживання її у гуртожитку. Загальна сума даних витрат становить 41260 грн. Посилаючись на ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України вважає дані витрати додатковими, а тому просить їх стягнути з відповідача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.07.2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив (а.с.68-69), згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю. При цьому зазначив, що позивач здійснила відпочинок свій та дітей, а не їх оздоровлення, так як відсутні будь - які лікарські рекомендації для оздоровлення дітей. Крім того, за навчання доньки за період з липня 2016 року по січень 2019 року ним було сплачено 30 000 грн, але на підтвердження оплати може надати квитанції лише на суму 17 515 грн. Крім того, на даний час він перебуває у цивільному шлюбі і на його утриманні перебуває малолітня дитина - [PERSON] , 2017 року народження, а також син дружини - [PERSON] , 2007 року народження. При цьому його дружина є безробітною. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку із заявленим представником позивача клопотанням. 13 серпня 2019 року позивач подала відповідь на відзив (а.с.86-89), у якому зазначила, що весь тягар по утриманню їх дітей лежить на ній. Звернула увагу на ту обставину, що жодними нормативними актами не передбачено вимоги, які необхідно дотримуватися щоб якнайкраще оздоровити дітей. За десять років вона жодного разу не вимагала від нього додаткових коштів на оздоровлення дітей. Крім того, відповідач взагалі не цікавиться станом здоров`я своїх доньок. Також наголосила на тому, що кошти в розмірі 30 000 грн, які надсилав відповідач, йшли не на оплату навчання дитини, а на виконання рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2015 року про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Крім того, посилання відповідача на те, що він сплачує аліменти на двох доньок в розмірі 2 500 грн не відповідають дійсності, так як вказана сума лише стягується за рішенням суду від 27.12.2018 року. Сторони в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, при цьому просила позовні вимоги задовольнити. Суд вважає можливим вирішити справу без участі сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.11). Факт зміни прізвища також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.12). Сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.11.2011 року і до їх повноліття (а.с.13). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2018 року збільшено розмір аліментів, що стягуються згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2011 року, до 2500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.14-16). Як встановлено рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2018 року, на підставі ст. 148 Сімейного кодексу України, змінені прізвища дітей з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Рогатинського районного суду Івано - Франківської області від 12.03.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 16 320 грн неустойки за прострочення сплати аліментів (а.с.91-93). Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Івано - Франківської області від 25 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.94-95). Згідно довідки Управління адміністративних послуг №15479 від 04.10.2018 року неповнолітні діти проживають разом з позивачем (а.с.17). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] навчається в Ніжинському медичному коледжі Чернігівської обласної ради на 3 курсі за спеціалізацією - лікувальна справа, на денній формі навчання, за контрактом, термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 (а.с.18). Відповідно договору №21 про надання освітніх послуг, загальна вартість навчання становить 39 600 грн (а.с.19-22). Відповідно додаткових угод №1 та №3 до договору про надання освітніх послуг від 09.06.2017 року та від 15.08.2018 року у зв`язку з рівнем інфляції внесено зміни у вартість навчання, зокрема, лікувальна справа за весь строк навчання збільшилась до 41 400 грн, а з 15.08.2018 - 42 600 грн (а.с.23-24,26-27). Також, згідно додаткової угоди №2 від 17.08.2017 року вартість навчання за кожен окремий місяць навчального року становить 1 050 грн (а.с.25). Згідно копій квитанцій на а.с.28-35, позивач за навчання [PERSON] за 2016 рік сплатила 6 000 грн, в 2017 році - 9 250 грн, в 2018 році - 12 150 грн, з 12.01-11.04.2019 року - 4 000 грн, що загалом становить 31 400 грн. Під час навчання [PERSON] у період з 01.10.2017 року по 01.12.2017 року отримала освітні послуги по навчанню на курсах підвищення кваліфікації з лікувального масажу, загальною вартістю 600 грн, що підтверджується договором №2 від 20.09.2017 року та копією квитанції про сплату вищевказаної суми (а.с.38-39,40). Також із квитанцій на а.с.36-37 вбачається, що позивач сплачувала за проживання дитини у період з 01.09.2016 року до 30.08.2018 року в гуртожитку в розмірі 9 260 грн. Як вбачається із матеріалів справи у період з 22.08.2018 року до 28.08.2018р позивач зі своїми доньками проживали у курортному готелі «Радуга» смт Затока, Одеської області, загальна вартість проживання з харчуванням склала 10 080 грн (а.с.41). Вартість проїзду до готелю і в зворотному напрямку становить 586 грн (а.с.43-46). Відповідач мешкає окремо. Відповідач також має малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.75). Відповідачем надані квитанції про переказ коштів на ім`я позивача в період з 2016 року по 2018 рік (а.с.70-74). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження вимоги про стягнення коштів на оздоровлення дітей позивачем не надано суду належних та достатніх доказів наявності особливих обставин, які б потребували обов`язкових додаткових витрат на придбання нею путівки до курортного готелю «Радуга» у смт Затока, Одеської області, зокрема відповідних рекомендацій лікарів про направлення дітей на оздоровлення, в той час як придбання путівки позивач обґрунтовувала саме необхідністю оздоровити дітей у зв`язку з частими хворобами в зимовий період. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дітей, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При цьому судом жодним чином не заперечується позитивний вплив природи та клімату на загальний стан здоров`я дитини, однак в розумінні ст. 185 СК України такий відпочинок в даному конкретному випадку не може бути віднесений до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. Таким чином, вимоги в частині стягнення 3 631,88 грн додаткових витрат на оздоровлення не підлягають задоволенню. Але, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати, які пов`язані з навчанням доньки [PERSON] у медичному коледжі та необхідністю у зв`язку з цим проживати у гуртожитку, а тому [PERSON] має нести половину вартості таких витрат, що становить 20 630 грн. При цьому суд не приймає до уваги надані відповідачем квитанції про перерахування коштів на ім`я [PERSON] (а.с.70-74), оскільки вказані квитанції не містять інформації щодо переказу відповідачем коштів саме на навчання дитини, також частина переказів здійснена [PERSON] З огляду на викладене, виходячи із принципу першочерговості інтересів дітей та обов`язку відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей, враховуючи те, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина, суд дійшов висновку про необхідність стягнення додаткових витрат з відповідача, що зумовлено навчанням у медичному коледжі та проживанні в гуртожитку, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково. V. Розподіл судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 653 грн 37 коп (20630х768,40/24261,88).

Outcome: partial