Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Маріупольська міська рада звернулася з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 11.09.2015 року спеціалістами відділу регулювання земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання земельного законодавства, в ході якої було встановлено факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,0010 га під розміщення прибудови за адресою: місто Маріуполь, вул.Енгельса,21. [PERSON] було видано вказівку (попередженя) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодаства від 11.09.2015 року та надано час для усунення порушень. 23.09.2015 року було проведено додаткову перевірку та вдруге складено акт від 23.09.2015 року та встановлено, що відповідачем вимоги вказівки (попередженя) не виконано. Відповідачем самовільно зайняту ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан, тому просить зобовязати відповідача звільнити вказану самовільно зайняту земельну ділянку, привести її в придатний для використання стан шляхом знесення прибудови. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначив, що до міської ради надходять скарги від місцевої громади щодо порушення земельного законодавства з боку відповідача, тому було проведено перевірку та виявлено порушення. Просив позовні вимоги задовольнити. В подальшому представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач судове засідання не зявилася надал суду заяву про розгляд справи у її відсутність за учсті її представника, проти позову заперечує. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що відповідач не будувала прибудову, зазначена прибудова була побудована до того, як відповідач стала власником будинку на підставі договору дарування, ким прибудова була зведена відповідачу не відомо.Покласти обовязок по знесеннню самочинно збудованого нерухомого майна або фінансування такого знесення можливо лише на особу, яка здійснила будівництво як крайній захід. Позивачем не доведено, що відповідач є власником самовільно збудованої прибудови та порушує його права та інтереси , просив у задоволені позову відмовити. В подальшому у судове засідання представник відповідача не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновків, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки без оформлення у встановленому земельним законодавством порядку документів, що підтверджено актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради від 11.09.2015 року, згідно до яких встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,0010 га із земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської ради для розміщення прибудови самовільно, без оформлення правовстановлюючих документів. Відповідно до припису від 11 вересня 2015 року за № 88/2015 [PERSON] запропоновано самостійно звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її до належного виду у десятиденний строк. Даний припис було надіслано на адресу відповідача замовним листом, про що свідчить копія чеку. Як вбачається із актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради від 23.09. 2015 року [PERSON] умови припису не виконала, земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення прибудови площею 0,0010 га за адресою: місто Маріуполь, вул.Енгельса, 21 не звільнила та не привела у придатний до використання стан. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача та її представника про те, щовідповідач не зводила зазначену прибудову, тому її не може бути зобовязано її зносити. Відповідач є власником 10/100 часток домоволодіння № 21 по вул.Енгельса у м.Маріуполі відповідно до договору дарування, нотаріально посвідченого 30.04.2015 року. Частка, яка належить відповідачу складається з будівель житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а10-1 та літ.а11-1 відповідано до технічного паспорту, виготовленого станом на 25.06.2015 року. Згідно відмітки у технічному паспорті зазначено, що прибудова літ.а11-1 площею 10,3 кв.м. є смовільно побудованою та зазаначено рік побудови у технічному паспорті 2015 рік. Крім того за планом зазначено прибудова повязана із житловою прибудовою Літ.А2-1 та повязана із нею входом до прибудови та між кімнатами. Зазначені відомості спростовують заперечення відповідача про те, що їй не відомо коли та ким було побудовано прибудову, яка є самовільно побудованою та те, що вона нею не користується. Згідно\~ст. 13 Конституції України\~від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією. Відповідно до ст.\~ст. 142 - 145 Конституції України\~до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Згідно\~ст.12 ЗК України\~до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності»\~установлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, тому суд приходить до висновку, що земельна ділянка, на якій збудована відповідачем прибудова є власністю територіальної громади м. Маріуполя. Відповідно ч. 1\~ст. 83 ЗК України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. На підставі ч. 2\~ст. 83 ЗК України\~в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використаннями та охороною земель самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно, до закону є правомірними.\~\~\~\~\~\~\~\~ Вимогами \~ст.125 ЗК України передбачено, що\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає моменту державної реєстрації цих прав. Згідно\~ст. 212 ЗК України\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до положень \~статті 376 Цивільного кодексу України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням того, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій збудована прибудова, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог Маріупольської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. [PERSON]не зверталася у встановленому законом порядку до органів самоврядування із заявою про надання їй у користування (оренду) земельної ділянки, необхідної для організації споруд, а тому зобовязана звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку площею 0,0010 га з земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської Ради, розташовану в місті Маріуполі по вул.Енгельса, 21, привести її в придатний для використання стан шляхом знесення прибудови. Таким чином, суд вважає, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушене і підлягає судовому захисту, а позов задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з положень\~ст.88 ЦПК України\~та стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1218,00 гривень.

Outcome: approved