Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Сєвєродонецька міська рада. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS], який є комунальною власністю, знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Світанок», яке надає його мешканцям житлово-комунальні послуги. На підставі ордеру, відповідачам була надана у користування квартира [ADDRESS]. Згідно із копією рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про бронювання жилої площі» № 2873 від 18 грудня 2007 року, заброньовано жилу площу двокімнатної квартири [ADDRESS], за [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Згідно трудового договору з 25.07.2007 року по 26.07.2010 року. Відповідно до копії листа Відділу з обліку та розподілу житлової площі Сєвєродонецької міської ради № 59 від 27 лютого 2017 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], була заброньована рішенням виконкому № 2873 від 18.12.2007 року за [PERSON] та його дружиною [PERSON] на термін з 25.07.2007 року по 26.07.2010 року згідно трудового договору. З 2010 року по наступний час [PERSON] та [PERSON] з питання бронювання квартири [ADDRESS] до виконкому Сєвєродонецької міської ради не звертались. 28.02.2017 року було здійснено перевірку фактичного мешкання відповідачів за вищезазначеною адресою та встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS], з 2011 року та не сплачують комунальні послуги. У зв'язку із тим, що відповідачі за своїм місцем реєстрації не мешкають більше шести місяців, то відповідно до ст. 71, 72, 76 ЖК України вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що відповідачі не мешкають без поважних причин за своїм місцем реєстрації, тобто не використовують житло за цільовим призначенням, не сплачують комунальні послуги, позивач вимушений звернутися до Сєвєродонецького міського суду з даною заявою, адже зняття осіб з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користуватися житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про бронювання жилої площі» № 2873 від 18 грудня 2007 року та копією Корінця охоронного свідоцтва (броні) № 5, виданого Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради від 24 грудня 2007 року, заброньовано жилу площу двокімнатної квартири [ADDRESS], за [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Згідно трудового договору з 25.07.2007 року по 26.07.2010 року. Відповідно до копії листа Відділу з обліку та розподілу житлової площі Сєвєродонецької міської ради № 59 від 27 лютого 2017 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], була заброньована рішенням виконкому № 2873 від 18.12.2007 року за [PERSON] та його дружиною [PERSON] на термін з 25.07.2007 року по 26.07.2010 року згідно трудового договору. З 2010 року по наступний час [PERSON] та [PERSON] з питання бронювання квартири [ADDRESS] до виконкому Сєвєродонецької міської ради не звертались. З копії листа Відділу приватизації та обміну житла Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради № 8 від 27 лютого 2017 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], станом на 27.02.2017 року не приватизована. Як вбачається з копії акту від 28.02.2017 року, складеного та затвердженого КП «Житлосервіс «Світанок», відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вищевказаній квартирі не мешкають з 2011 року. Чинним законодавством порядок визнання особи такою, що втратила право користування квартирою у зв'язку із бронюванням житла, прямо не передбачено, але згідно із ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Тому суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин норми Конституції України, а також норми Житлового кодеку Української РСР, адже саме вказаний кодекс регулює житлові відносини в Україні. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 75 ЖК України у разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 76 ЖК УРСР якщо наймач та члени його сім'ї не повернулись у заброньоване жиле приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, договір найму жилого приміщення за позовом наймодавця може бути розірвано в судовому порядку. В силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше ніж 6 місяців, і судом не встановлено поважності причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування вищевказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями про сплату судового збору у сумі 3200 гривень 00 копійок. Враховуючи викладене та з урахуванням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3200 грн. 00 коп. в рівних частках, по 1600 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved