Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] в м.Сніжне Донецької області померла її мати [PERSON] . З березня 2017 року заявник мешкала разом з матір`ю за адресою реєстрації останньої: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки не доведений факт її сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Просила встановити юридичний факт спільного проживання зі своєю матір`ю [PERSON] до моменту її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні вимог заяви наполягала та пояснила, що у «ДНР» вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а на території України - ні, тому звернулася до суду, оскільки видані там документи Україною не визнаються. Представник заінтересованої особи Покровського об`єднаного УПФУ Донецької області до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з наданим відзивом появнив, що заявник зареєстрована на тимчасово окупованій території України за адресою: [ADDRESS] . 24.03.2016 року вона взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Мати заявника - [PERSON] померла на тимчасово окупованій території в м.Сніжному Донецької області [INFO] року. На момент своєї смерті вона не отримала пенсію, яка входить до складу спадщини. Оскільки на час відкриття спадщини заявник та її мати мешкали за різними адресами, просив відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Мирноградської міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання з проханням розглянути справу без участі представника, не заперечує проти задоволення вимог заяви. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 21.12.2019 року на підставі ухвали судді відкрито провадження у даній справі, засідання у справі призначено на 09.00 год. 20.01.2020 року, заінтересованим особам запропоновано подати суду відзив на заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м.Сніжне Донецької області, Україна у віці 89 років (а.с. 7, 8, 9, 10). Згідно з дублікатом довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.12.2015 року № 1455-21874, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з довідкою № 574 від 25 листопада 2019 року, виданою секретарем теркома «Міуський», [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , дійсно мешкала за адресою: [ADDRESS] до дня смерті останньої - [INFO] (а.с. 14). Згідно з інформацією, наданою державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори станом на 20.01.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не відкривалась, заповіти від її імені не посвідчувалися (а.с. 32, 33, 34). 24 жовтня 2019 року державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано доказів проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті та запропоновано звернутися для встановлення даного факту в судовому порядку (а.с. 15). Факт проживання заявника зі своєю матір`ю на момент смерті останньої за адресою: [ADDRESS] , підтвердили в судовому засіданні також свідки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є двоюрідною сестрою заявника, тобто їх матері були рідними сестрами. Вона знала [PERSON] , це матір заявника. [PERSON] померла [INFO] у м. Сніжне Донецької області, мешкала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею з березня 2017 року по день смерті [PERSON] проживала заявник. Свідок [PERSON] пояснила суду, що донька заявника мешкала з її племінником. Вона знала матір заявника, та померла [INFO] , на момент смерті з нею мешкала заявник, тому що її матір зламала ногу. V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення свідків, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вирішуючи питання про встановлення даного юридичного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення факту, в тому числі проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини. За змістом п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Надаючи оцінку довідці з місця мешкання, яка видана органами влади на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а також те, що задоволення заяви має юридичне значення для заявника, суд вважає доведеним в судовому порядку факт проживання заявника зі своєю матір`ю [PERSON] на момент смерті останньої за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України,

Outcome: approved