Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 05.06.2015 року позивач ПАТ «Марфін Банк» (змінена назва на ПАТ «МТБ Банк») звернувся до суду із позовом до відповідача з вимогами стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 83\~998,55 дол. США та 241\~105,12 грн., а також стягнути судовий збір. 22.09.2015 року судом постановлено заочне рішення про задоволення позовних вимог. 28.10.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2016 року та справу призначено до судового розгляду. 08.12.2015 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічний позов до ПАТ «Марфін Банк», в якому просить зобов`язати ПАТ «Марфін Банк» до належного виконання умов кредитного договору № 00662/R2 від 14.08.2008 року, оформленого від імені [PERSON] та від імені ВАТ «Морський транспортний банк», зокрема пунктів 1.2.2, 2.1.5, 3.2, 3.3, 3.8. 03.02.2016 року ПАТ «Марфін Банк» звернулось до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором в розмірі 90079,71 дол. США та 564276,21 грн., а також стягнути судовий збір. 03.02.2016 року ПАТ «Марфін Банк» подало до суду заперечення на зустрічний позов. В ході судового розгляду справи судом були розглянуті клопотання щодо призначення по справі судової економічної експертизи, повторної судової економічної експертизи та забезпечення позову. 14.12.2018 року з ОНДІСЕ до суду надійшов Висновок експерта №18-3992/3993 від 30.11.2018 року. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] 14.08.2008 року був укладений кредитний договір № 00662/ R2, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 90\~947,86 дол. США із терміном погашення по 11.08.2028 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку. Станом на 05.06.2015 року відповідачем порушено умови договору, відповідач має прострочену кредитну заборгованість, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. В зустрічному позові відповідач [PERSON] посилається на те, що банком регулярно порушується порядок розрахунків, передбачений п. 3 Кредитного договору, що привело до безпідставного збільшення розміру заборгованості відповідача та невірного розподілу внесених нею платежів, порушення черговості їх зарахування, встановленої умовами кредитного договору, а саме зарахування внесених коштів виключно на погашення відсотків, в зв`язку з чим не здійснювалось погашення суми кредиту. З цього приводу відповідач неодноразово зверталась на адресу банку з вимогами провести перевірку та перерахунок заборгованості до умов кредитного договору та розрахунку сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та інших фінансових зобов`язань позичальника. Працівники банку пояснювали, що це технічні помилки, які будуть усунуті в майбутньому. Однак жодної перевірки, перерахунку та виправлення помилок проведено не було, у зв`язку з чим з січня 2014 року позивач за зустрічним позовом була вимушена призупинити проплату кредитних коштів, про що повідомила банк. При цьому відповідач [PERSON] зазначає, що вона не відмовляється від виконання зобов`язань по кредитному договору при умові належного виконання умов кредитного договору банком. В запереченнях на зустрічний позов ПАТ «Марфін Банк» посилається на те, що зарахування грошових коштів проведено в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. При цьому представник посилається на те, що платежу на суму 950,00 доларів США від 26.12.2009 року не було, в інших випадках здійснювалось погашення валютою, відмінною від валюти кредиту, а також деякі платежі були здійснені через вечірню касу та у вихідні дні, що істотно вплинуло на зарахування сплачених коштів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 14.08.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00662/ R2, згідно з яким банк надав відповідачу кредиту у вигляді кредитної лінії у сумі 90\~947,86 дол. США із терміном погашення по 11.08.2028 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку /т.1 а.с.5-13/. При цьому умовами кредитного договору передбачено послідовність погашення зобов`язань позичальника (п.3.2), а також визначено, що договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 5.1). Невід`ємною частиною вказаного договору є Додаток №1 до кредитного договору № 00662/ R2 від 14.08.2008 року, а саме Розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, та інших фінансових зобов`язань позичальника /т.1 а.с.10-13/. Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Морський транспортний банк» виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу, про що суду надано позивачем: -Копію заяви [PERSON] від 14.08.2008 року про здійснення видачі траншу /т.1 а.с.29/; -Виписку по особовому рахунку /т.1 а.с.30/. 12.11.2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» змінив своє найменування на ПАТ «Марфін Банк» /т.1 а.с.23-24/. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] тривалий час здійснювала оплату по кредитному договору, в подальшому з січня 2014 року зупинила виплати. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Судом досліджено розрахунок заборгованості станом на 02.02.2016 року /т.1 а.с.161-162/, відповідно до якого заборгованість по кредиту та процентам складає 90079,71 доларів США; заборгованість по пені та штрафу 564276,21 грн. Стороною відповідача [PERSON] на підтвердження здійснення платежів з повернення кредитних коштів та їх зарахування банком, що не відповідає умовам договору, суду надані копії квитанцій, а також розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем [PERSON] /т.2 а.с.4-14/. На виконання ухвали суду про призначення судової економічної експертизи суду надано Висновок експерта №18-3992/3993 від 30.11.2018 року /т.2 а.с.146-169/. У вказаному висновку судовий експерт [PERSON] зазначив, що проведеним дослідженням за наданими документами, розрахунок заборгованості станом на 02.02.2016 року за кредитним договором №00662/R від 14.08.2008 року, який укладений між [PERSON] та ВАТ «МТБ», не відповідає умовам кредитного договору та додатку до нього Графіку погашення кредиту. В результаті чого, станом на 02.02.2016 року, сума заборгованості за кредитом складає в розмірі 66632,74 доларів США, а не в сумі 70129,23 доларів США, як визначено банком у розрахунку заборгованості станом на 02.02.2016 року, так як ВАТ «МТБ» не враховано у повному обсязі сплачені суми позичальником [PERSON] на погашення суми кредиту в розмірі 3496,49 доларів США. Сума заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором №00662/R2 перед кредитором ВАТ «МТБ», як визначено банком у розрахунку заборгованості станом на 02.02.2016 року, по сплаті відсотків в розмірі 19860,48 доларів США не підтверджується у повному розмірі, так як позичальником внесені кошти банку у розмірі відповідно нарахованого до сплати відсотків банком. Визначена у розрахунку заборгованість станом на 02.02.2016 року як сума штрафу за невиконання прийняття зобов`язань в розмірі 48405,65 грн., що еквівалентно склало станом на 02.02.2016 року в розмірі 1902,11 доларів США, розрахована як разовий платіж в розмірі 10% від суми боргу за кредит в розмірі в сумі 167,68 доларів США від суми заборгованості в розмірі 1676,82 доларів США за період з 03.12.2015 року по 01.02.2016 року, та від суми боргу за процентами в розмірі 1734,43 доларів США від суми заборгованості в розмірі 17344,30 доларів США за період з 03.12.2015 року по 01.02.2016 року підтверджується, так як за період нарахування, за даними наданих на дослідження документів не вбачається проведення розрахунків позичальником з банком з повернення суми кредиту та сплати процентів. Сума пені основного боргу за період з 13.01.2015 року по 02.02.2016 року в розмірі 27167,91 грн., що еквівалентно станом на 02.02.2016 року складає 1159,25 доларів США, підтверджується, так як за даними наданих на дослідження документів не вбачається проведення розрахунків позичальником з банком з повернення суми кредиту. Сума пені за несплату процентів за даними наданих на дослідження документів підтверджується за період 11.01.2014 року по 02.02.2016 року в сумі 488433,04 грн., а не в сумі 488702,65 грн., так як за період з 11.09.2009 по 15.09.2009 не вбачається заборгованість позичальника за несплату процентів. Присутній в судовому засіданні 18.04.2019 року судовий експерт Бочкарьов Д.О. суду пояснив, що Висновок експерта №18-3992/3993 від 30.11.2018 року підтримує, однак просить зафіксувати, що у висновку помилково зазначена неврахована банком сума сплати [PERSON] в розмірі 3496,49 доларів США замість вірної суми 3586,49 доларів США. Вказані суми вірно відображені в наведених у висновку розрахунках, однак експертом допущено технічну помилку в резолютивній частині висновку. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Судом встановлено, що 14.08.2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 00662/ R2, на виконання якого [PERSON] отримала кредитні кошти. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] до січня 2014 року здійснювала оплату по кредитному договору, в подальшому зупинила виплати. Суд критично ставиться до доводів сторони позивача щодо того, що позовні вимоги доведені належними доказами, так як суду надані первісні бухгалтерські документи. Так, дійсно, на розгляд суду були надані оригінали первісних бухгалтерських документів, однак Висновок експерта №18-3992/3993 від 30.11.2018 року спростовує правильність нарахування кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 00662/ R2 від 14.06.2008 року. При цьому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо невідповідності висновку експерта, оскільки питання щодо невірно вказаної суми в резолютивній частині висновку було вирішено в судовому засіданні в присутності судового експерта Бочкарьова Д.О., а саме з`ясовано, що мала місце технічна помилка при написанні вказаної суми, в той час, як в дослідницькій частині розрахунок був здійснений вірно. За таких обставин, суд приймає Висновок експерта №18-3992/3993 від 30.11.2018 року як належний та допустимий в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказ. При цьому суд зазначає, що іншого варіанту розрахунку заборгованості з урахуванням встановлених судовим експертом порушень стороною позивача суду надано не було та необхідності проведення повторної судової економічної експертизи в судовому засіданні не доведено. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що докази, надані стороною позивача не є достатніми для підтвердження позовних вимог в сенсі ст. 80 ЦПК України. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. В своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] просить зобов`язати ПАТ «МАРФІН БАНК» до належного виконання умов кредитного договору № 00662/ R2 від 14.06.2008 року, оформленого від імені [PERSON] та від імені ВАТ «Морський транспортний банк», зокрема пунктів 1.2.2., 2.1.5., 3.2., 3.3, 3.8. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що стороною позивача ПАТ «МАРФІН БАНК» порушено умови договору щодо зарахування сплачених відповідачем [PERSON] на виконання кредитного договору грошових коштів, однак позивач за зустрічним позовом не просить застосувати правові наслідки порушення зобов`язання, а спосіб захисту, обраний стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] , не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки не визначає конкретні дії, до вчинення яких [PERSON] просить суд зобов`язати відповідача за зустрічним позовом, а зводиться лише до зобов`язання належного виконання умов договору. При цьому суду зазначає наступне. В ході судового розгляду справи позивач за зустрічним позовом посилалась на її неодноразові звернення до установи позивача щодо невірного та несвоєчасного зарахування проведених нею проплат, що потягло штучне створення заборгованості та безпідстване нарахування штрафних сум по кредиту, однак належними доказами вказані доводи не було доведено. Щодо зупинення нею виплат кредиту з січня 2014 року суд вважає що це було одностороньою відмовою від виконання зобов`язання по Договору, що не передбачено умовами Договору та є безпідставним. З цього приводу суд зазначає, що обраний відповідачем [PERSON] спосіб захисту цивільних прав, є неналежним та неефективним. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] не підлягають задоволенню. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed