Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) 08.06.2018 року звернулось до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 13.02.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, серед яких були автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіль марки «Chevrolet» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою суду від 17.04.2015 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий Альянс», він своєчасно звернувся до МТСБУ із повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди. МТСБУ виплатило [PERSON] відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп. згідно доручення № 3147 від 12.06.2015 року та послуги аварійного комісару в розмірі 1393 грн. 00 коп. згідно доручення № 11159 від 03.05.2015 року. 15.06.2015 року [PERSON] був направлений лист з вимогою сплатити суму відшкодування заподіяної шкоди. Однак вказану суму у розмірі 51393 грн. 00 коп. не сплачено. Просило стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ 51393 грн. 00 коп. та судові витрати у виді судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. Відповідач, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову МТСБУ з підстав того, що позовну заяву подано до суду неуповноваженою особою, без обґрунтованого розрахунку сум, які підлягають стягненню. Він є учасником бойових дій, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Виплати аварійному комісару не є страховим відшкодуванням і не підлягає стягненню в порядку регресу. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач під час судового розгляду просив відмовити у задоволенні позовних вимог як безпідставних та необґрунтованих належним чином. Просив застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, 13.02.2015 року о 12 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] , по вул. Кравцова при виїзді на вул. Клочківську у м. Харкові, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Уступити дорогу», в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з послідуючим зіткненням з автомобілями марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] та «Nissan» державний номер [NUMBER] , чим порушив п. 8.4 ПДР України. Вина [PERSON] встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2015 року (а.с. 5). Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене вина водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2015 року і ніким не заперечена. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля марки «Chevrolet»\~державний номер\~ [NUMBER] [PERSON] , завдано матеріальних збитків. Згідно звіту № 193 про оцінку майна, вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля марки «Chevrolet»\~державний номер\~ [NUMBER] з\~врахуванням значення\~коефіцієнта фізичного\~зносу складників\~(без\~ПДВ),\~складає 70855\~грн.\~60\~коп. (а.с. 15-43). З матеріалів справи вбачається, що на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку із відсутністю у відповідача вказаного договору заява про виплату страхового відшкодування від 27.02.2015 року подана власником пошкодженого транспортного засобу [PERSON] до МТСБУ (а.с. 9). 12.06.2015 року МТСБУ видало наказ про відшкодування [PERSON] шкоди з фонду захисту потерпілих, у розмірі 50000 грн. 00 коп. (а.с. 46). Як зазначено у платіжному дорученні від 15.06.2015 року за № 3147, МТСБУ сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. 00 коп. (а.с. 48). Відповідно до платіжного доручення від 13.05.2015 року за № 11159, МТСБУ сплатило послуги аварійного комісара у розмірі 1393 грн. 00 коп. (а.с. 49). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Таким чином, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України. Згідно п. 40.3. ст. 40 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, з 1996 року та станом на час ДТП, [PERSON] мав статус учасника бойових дій (а.с. 84). Зі змісту тексту довіреності серії НВІ за № 521665 від 19.11.2016 року вбачається, що [PERSON] був власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» державний номер [NUMBER] на час ДТП (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за № [NUMBER] ). Відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплату за шкоду в такому разі здійснює МТСБУ, суд доходить висновку, що підстави для стягнення з [PERSON] розміру страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого у розмірі 50000 грн. 00 коп. та 1393 грн. 00 коп. послуг аварійного комісару - відсутні, оскільки саме на МТСБУ покладено обов`язок по виплаті у порядку регресу відшкодування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed