Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 1. 18.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], в якій просила: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], громадянина України, який мешкає за адресою: [ADDRESS], щодо неповнолітнього сина [PERSON]., [INFO]; - стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а саме: 1492,00 грн., до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона з 2014 року по 2016 рік проживала у не зареєстрованому шлюбі разом з відповідачем, [INFO] у них народився син, батьком якого є відповідач. Після досягнення сином шестимісячного віку вони припинили свої стосунки та син залишився проживати з нею і перебуває на її утриманні. Вважає, що відповідача слід позбавити банківських прав, оскільки він не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, відсторонився від будь-якого спілкування з дитиною, її фізичним і психічним здоров'ям не займається і не цікавиться, жодних спроб побачитися з дитиною не вчиняє, матеріальної підтримки не надає, дитина не знає слова «тато». При цьому, вона багато часу приділяє сину, його фізичному та духовному вихованню, лікуванню і розвитку, у дитини є все необхідне для повноцінного життя, у домоволодінні, де вони мешкають, за адресою: [ADDRESS], є окрема дитяча кімната, яка відповідає всім вимогам дитини. Крім цього, посилається на те, що до позову додано нотаріально посвідчену заяву відповідача, в якій він просить позбавити його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, чим виявляє своє небажання в подальшому піклуватися про дитину, створювати належні умови для її розвитку. Вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. В якості правового обґрунтування своїх позовних вимог послався на положення статей 150,157 СК України та положення Конвенції про права дитини. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. 2. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду від 18.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, у справі на 15.02.2018 року о 08 год. 45 хв. призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копія даної ухвали суду від 18.01.2018 року була направлена та отримана учасниками справи, що підтверджено долученими до матеріалів справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. 3. 15.02.2018 року у відкритому підготовчому судовому засіданні суд за клопотанням сторін по справі для надання часу на укладення мирової угоди на місці протокольно постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 23.02.2018 року до 09 год. 15 хв., про що повідомлено учасників по справі. 4. 23.02.2018 року у відкритому підготовчому судовому засіданні позивачка відмовилася від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання сина. При цьому, у судовому засіданні суд з метою отримання висновку органу опіки та піклування на місці протокольно постановив ухвалу про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР. Ухвалою суду від 23.02.2018 року закрите провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а ухвалою суду від 23.02.2018 року закрите підготовче засідання по справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 05.04.2018 року о 13 год. 30 хв., в яке викликано учасників по справі. 5. 04.04.2018 року до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. 6. 05.04.2018 року у зв'язку з тим, що суддя знаходилася у нарадчій кімнаті по іншій справі, судовий розгляд справи було відкладено на 24.04.2018 року на 09 год. 20 хв., про що повідомлено учасників по справі шляхом направлення поштовим листом з повідомленням провручення поштового відправлення повісток про виклик до суду в цивільній справі. ІІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. 7. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що відповідачне виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, відсторонився від будь-якого спілкування з дитиною, її фізичним і психічним здоров'ям не займається і не цікавиться, жодних спроб побачитися з дитиною не вчиняє, матеріальної підтримки не надає 8. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі витягу з договору про надання правової допомоги, від 19.06.2017 року (свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю), у судовому засіданні позицію позивача підтримала, просила заявлені у позовній заяві вимоги задовольнити. 9. Відповідач[PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. 10. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 04.04.2018 року звернувся через канцелярію суду з заявою від 02.04.2018 року, в якій просив розглядати справу без участі представника Департаменту, при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 11. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER], виданого 18.05.2016 року Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, відповідний актовий запис №279. 12. З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстраційних послуг Харківської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 13. Актом обстеження матеріально-побутових умов від 21.08.2017 року, складеним депутатом Зміївської міської ради Швець С.В., за участю сусідів позивачки за місцем її проживання, підтверджується дослідження умов проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Так, за результатами, проведеного 21.08.2017 року обстеження було встановлено, що дитина [PERSON] проживає в гарних умовах, забезпечений всім необхідним, а саме: їжею, одягом та іграшками, останні вісім місяців батька члени сім'ї, у тому числі мати позивача [PERSON], не бачили. 14. Характеристикою від сусідів з місця проживання підтверджується, що позивач[PERSON]вселилася в квартиру за адресою: [ADDRESS], сім років назад, але три роки в ній не проживала, вона незаміжня, виховує двох неповнолітніх дітей, за час проживання зарекомендувала себе з позитивного боку. З дітьми поводить себе доброзичливо та уважно, має з ними довірливі відносини та піклується про них, приділяє увагу розвитку і вихованню дитини. Діти доглянуті та забезпечені необхідними побутовими предметами. Позивач стежить за здоров'ям дітей. 15. 11.08.2017 року відповідач [PERSON], усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, засвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, заявою повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що проживає: [ADDRESS]. 16. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], від 02.04.2018 року відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] З даного висновку вбачається, що батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] було встановлено відповідно до ст. 126 СК України. 17. Висновком підтверджується те, що відповідач [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дитини та щодо усунення перешкод у спілкування з сином з боку матері до Департаменту служб у справах дітей не звертався, ніяких доказів на виконання ним батьківських обов'язків не надав. 18. У висновку викладені пояснення позивача [PERSON], згідно з якими з кінця 2016 року, коли дитині ще не виповнилося одного року, фактичні шлюбні відносини з відповідачем було припинено, після припинення яких дитина мешкає разом з нею. Батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та досягненнями. 19. Викладеною у висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], від 02.04.2018 року, інформацією лікаря-педіатра [PERSON], яка спостерігає за дитиною з 15.02.2017 року, підтверджується, що малолітній [PERSON] є емоційно стабільним, з нормальним рівнем розвитку та нормальним рівнем функцій, не має хронічних захворювань, має гарний фізичний та нервово-психічний стан. Інтелектуальний розвиток,запас знань та соціальних навичок відповідає його віку. Він виховується матір'ю, з якою знаходиться у тісному психологічному контакті, при цьому, не має сформованого психологічного поняття «батько» та його місця у дитячо-батьківських відносинах. Його розвитком і вихованням займається мати, батька дитини лікар жодного разу не бачила, він не цікавиться станом здоров'я дитини. 20. На момент розгляду справи відповідач зі своєю дитиною не проживає, що підтверджується довідками вищевикладеними обставинами справи та поясненнями сторін. Доводи позивачки щодо відсутності спілкування відповідача [PERSON] з сином [PERSON] на протязі півтора років за відсутності будь-яких перешкод для цього з боку матері дитини, небажання цікавитися його розбитком потребами, надавати матеріальну допомогу на утримання, з боку самого відповідача в судовому засіданні не заперечувалися. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неїбатьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК Українибатьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON], і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу вцілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Позиція суду. 21. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та поясненнями сторін по справі підтверджується, що на протязі останніх півтора років відповідач[PERSON] свідомо вихованням сина [PERSON] не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, тривалий час не відвідував сина, не бачився з ним. 22. Окрім, іншого, в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи та заслуховування пояснень учасників справи знайшло підтвердження, що відповідач [PERSON]не цікавиться психічним і фізичним здоров'ям дитини. Наведене в своїй сукупності, на думку,суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків. 23. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді відповідачем не було вчинено відповідних дій і не пояснив причини їхне вчинення. Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з своїм старшим братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 24. Крім цього, відповідач [PERSON] та його син [PERSON] зареєстровані та тривалий час проживають за різними адресами, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона не проживає з ним протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дитиною. 25. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітня дитина[PERSON] забезпечений належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої дитячої кімнати, забезпеченості його місцями для навчання і виховання, їжею та одягом. 26. Разом з тим, суд констатує, що надання відповідачем [PERSON] нотаріально засвідченої заяви, яка фактично є згодою на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджує його усвідомлене байдуже ставлення до дитини. 27. Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] є гарною матір'ю, про що свідчить доглянутість та забезпеченість дітей необхідними побутовими предметами, її доброзичливе та уважне ставлення до своїх дітей, довірливі відносини з ними, належне піклування про них та приділення з її боку уваги їх здоров'ю, розвитку і вихованню. 28. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). 29. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 30. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародногозаконодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тому, враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору слід повністю покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved