Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Кредитна спілка «Союз-Дніпро» звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 17 травня 2018 року між ними та [PERSON] укладений кредитний договір № 941/18 за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 160000 грн. строком на 48 місяців з кінцевим терміном повернення до 16 травня 2022 року. На забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між КС «Союз-Дніпро» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір поруки № 941/18, згідно якого останні брали на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі що і [PERSON] , включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом. Всупереч умовам договору, відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконали, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість по кредиту 160000 грн., проценти нараховані за користування кредитом з урахування прострочення платежів 295979,00 грн. Загальна сума заборгованості складає 455979 грн. 00 коп., яку просять стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідачів 6839,69 грн. сплаченого судового збору. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на адресу суду подали зустрічну позовну заяву до КС «Союз-Дніпро» про визнання договору поруки ндійсним та його припинення, посилаючись на те, що дійсно між ними та КС «Союз-Дніпро» 17 травня 2018 року було підписано договір поруки, проте при підписані вказаного договору як [PERSON] так і КС «Союз-Дніпро» ввели їх в оману, оскільки в оспорюваному договорі не вказано розмір поруки, представник кредитної спілки при підписані ними договору не ознайомила їх з кредитним договором, який був укладений з [PERSON] та остання їх повідомила, що розмір кредиту за який вони поручились складає 100 000 грн.. Відсутність в договорі поруки розміру поруки, ввело їх в оману щодо обставин, які мали істотне значення при підписанні договору поруки. Крім того, кредитною спілкою при наданні кердиту [PERSON] не перевірено її кредитоспроможність, не повідомлено їх про те, що 05.05.2018 року було надано кредит [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] та є поручителем по її кредитному договору, а [PERSON] є поручителем по кредитному договору [PERSON] .. Обман зі сторони позичальника [PERSON] полягає в тому, що на момент підписання договору поруки вона приховала від поручителів інформацію про свій фінансовий стан, а саме про наявність значних боргів фізичним особам, банкам, про закладення під заставу квартири. У зв`язку з вищевикладеним, просять визнати договір поруки недійсним та таким, що підлягає припиненню. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Константинов Р.Д. поданий позивачем первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, у зв`язку з його необгрунтованістю. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позов КС «Союз-Дніпро» не визнала та пояснила, що при підписанні нею договору поруки позивач та [PERSON] ввели її в оману, оскільки з кредитним договором, який був укладений з [PERSON] її ніхто не ознайомлював, вона вважала, що розмір кредиту за який вона поручилась складає 100 000 грн.. Кредитною спілкою при наданні кердиту [PERSON] не перевірено її кредитоспроможність, не повідомлено їх про те, що 05.05.2018 року було надано кредит [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] та є поручителем по її кредитному договору, а [PERSON] є поручителем по кредитному договору [PERSON] .. Такі дії кредитної спілки «Союз-Дніпро» та відповідача [PERSON] вважає неправомірними та такими, що ввели її в оману, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Подану нею зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Відповідач по первісному позову [PERSON] в судовому засіданні позов КС «Союз-Дніпро» не визнала, вважає, що при підписанні нею договору поруки КС «Союз-Дніпро» діяли неправомірно, не ознайомили її з умовами кредитного договору, не перевірили кредитоспроможність позичальника. Дії кредитної спілки «Союз-Дніпро» та відповідача [PERSON] вважає неправомірними та такими, що ввели її в оману, а тому у задоволенні позову просила відмовити. Подану нею зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. В судовому засіданні 15.09.2020 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно між [PERSON] та КС «Союз-Дніпро» 17 травня 2018 року було укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 160000 грн. строком на 48 місяців. Проте заборгованість в розмірі 455979 грн. не визнає, з наданим позивачем розрахунком заборгованості не згоден. Вважає, що спочатку погашення в рахунок заборгованості повинно було здійснюватися по відсоткам, а вже потім по тілу кредиту, тому наданий позивачем розрахунок вважає таким, що не відповідає прийнятим нормам. В п.4.2 договору відсоткова ставка зазначена в розмірі 4,162 %, [PERSON] деякий час сплачувала заборгованість у більшому розмірі чим передбачено вищевказаним пунктом, а тому йому не зрозуміло на погашення відсотків чи тіла кредиту були сплачені кошти відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив/а.с.209 т.1, 211 т.1, 29 т. 2, 45 т.2, 55 т.2, 68 т.2, 75 т.2, 88 т.2/. Відповідач [PERSON] в в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив/а.с.103/. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 травня 2018 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 941/18 за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 160000 грн. строком на 48 місяців з кінцевим терміном повернення до 16 травня 2022 року /а.с.16-18 т.1/. На забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між КС «Союз-Дніпро» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки № 941/18 від 17 травня 2018 року, згідно якого останні брали на себе зобов`язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі що і позичальник [PERSON] , включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом /а.с.19/,20 т. 1/ Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 160000 грн. підтверджується копіями видаткових касових ордерів від 17 травня 2018 року № 70, від 18 травня 2018 року №71, від 21 травня 2018 року №72, від 22 травня 2018 року № 74/а.с.21-22 т.1/. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем заборгованість за кредитним договором № 941/18 від 17 травня 2018 року складає 455979,00 грн., з яких заборгованість по кредиту - 160000,00 грн., відсотки нараховані за користування кредитом з урахування прострочення платежів - 295979,00 грн. /а.с.5 т.1/. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши факти укладення позивачем із [PERSON] кредитного договору та позивачем з відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] договору поруки, враховуючи неналежне виконання позичальником зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості в загальному розмірі 455979 грн., з яких заборгованість по кредиту - 160000 грн., проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 295979 грн. Що ж стосується зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до кредитної спілки «Союз-Дніпро» про визнання договору поруки недійсним та його припинення, суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК Українипередбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Виключно у разі встановлення таких обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статті 203 ЦК України у сукупності вважатимуться правильно застосованими. Відповідно до статті 230 ЦК Українинаявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. З огляду на наведене та враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не довели належними та допустимими доказами факт їх обману КС «Союз-Дніпро» під час укладення договору поруки, у той час як наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України. Під час розгляду справи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не спростувала у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконали встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які вона посилалися як на підставу своїх вимог, зокрема не довели належними і допустимими доказами факту вчинення правочину під впливом обману. Посилання поручителів на те, що вони з умовами кредитного договору не ознайомлювались та те, що немов помилково чи навмисно позивачем не дотримані істотні умови типового договору, для того щоб ввести в оману поручителів, суд не бере до уваги оскільки в п.4.3 договору поруки № 941/18 від 17 травня 2018 року зазначено, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, укладеного між кредитодавцем і позивачальником та підтверджує згоду на всі зміни та доповнення до Кредитного договору, які можуть виникнути під час вирішення питань між позичальником і Кредитодавцем при несвоєчасному погашені кредиту або процентів за його користування, про що свідчать підписи поручителів під даним Договором. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписуючи договір поруки, погодилась із зазначеними у ньому умовами та не висували КС «Кредит-Дніпро» жодних претензій щодо незгоди з окремими пунктами цього Договору або ж щодо нерозуміння ними окремих його частин, у зв`язку з чим підстави для задоволення зустрічної позовної зави відсутні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved