Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В серпні 2019 року [PERSON] звернулася з даним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначила, що квартира під [ADDRESS] належить їй та [PERSON] на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласників, де частка позивача становить 3/4, а відповідача - 1/4 у спільній частковій власності на об`єкт нерухомого майна. Позивач вважає, що 1/4 частка відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру під [ADDRESS] є незначною в порівнянні із 3/4 часткою позивача, і виходячи з характерних властивостей квартири відсутня технічна можливість виділення ј частки в натурі в ізольований об`єкт нерухомого майна із самостійним виходом, а тому свідчить про наявність обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, для припинення права відповідача на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] . Також, як зазначив позивач на підтвердження своїх вимог, співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання квартири, не здійснює її поточного та капітального ремонту, не несе жодних витрат зі сплати житлово-комунальних послуг. На ґрунті таких обставин між сторонами виникають постійні конфлікти та непорозуміння, що свідчить про неможливість спільного володіння та користування майном, що відповідно до п.3 ч.1 ст.365 ЦК України є на думку позивача також підставою для припинення права відповідача на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] . Звернув увагу позивач і на те, що припинення права відповідача на 1/4 частки квартири під [ADDRESS] , не завдає істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника цього майна чи членам його сім`ї, оскільки відповідачу належить на праві спільної власності 1/2 частка квартири під [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 19 липня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Козярською Ю.В. З огляду на це, [PERSON] просила суд припинити право [PERSON] на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] , визнати за нею право власності на 1/4 частку цієї квартири, а також присудити на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/4 частки за рахунок коштів, які внесені нею на депозитний рахунок Бориспільського міськрайонного суду Київської області. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.34). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.82). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, (а.с.98-99) суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] під час судового розгляду справи підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні повністю, за обставин, що містяться в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач на проведення підготовчих засідань та на судові засідання з розгляду справи по суті не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.36,41,86,94). Про причини нез`явлення в судове засідання та поважність причин неможливості явки до суду відповідачем не повідомлялося. Клопотань чи заяв про відкладення проведення підготовчих засідань чи судового розгляду справи по суті чи проведення їх у відсутність відповідача до суду не надходило. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався та не висловив свою позицію з приводу заявлених позовних вимог та обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Будь-яких доказів на спростування обставин, заявлених у позові відповідачем надано не було. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підставі договору дарування 3/4 частин квартири, посвідченого 07 березня 2012 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу, Наконечною Ю.О., та зареєстрованого в реєстрі за №57, [PERSON] набула у власність дарунок, у вигляді 3/4 частки квартири під [ADDRESS] , право на яку 15 березня 2012 року було зареєстровано КП «Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації», з внесенням запису до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав №33480597 від 15 березня 2012 року (а.с.9-10,11). Також, на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року у справі №359/5927/17 за [PERSON] визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] (а.с.12-14). З цього слідує, що встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року у справі №359/5927/17, що набрало законної сили, в частині прийняття відповідачем спадщини після смерті його батька, [PERSON] , до складу якої входить 1/4 частка квартири під [ADDRESS] та належності її відповідачу з часу прийняття такої спадщини - з підстав передбачених ч.4 ст.82 ЦПК України, не доказуються під час розгляду даної справи, в якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, квартира під [ADDRESS] , належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності з визначенням часток кожного із співвласників, де частка позивача становить 3/4, а відповідача - 1/4 у спільній частковій власності на об`єкт нерухомого майна. Судом також встановлено, що квартира під [ADDRESS] є квартирою посімейного, спільного заселення, яка розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 29,8 кв.м., у тому числі 1-ша кімната 5,1 кв.м., 2-га кімната 14,3 кв.м., 3-я кімната 10,4 кв.м., кухні 12,1 кв.м., вбиральні 3,5 кв.м., коридору 2,3 кв.м., вбудованої шафи 5,7 кв.м., веранди 15 кв.м., загальною площею по всій квартирі 54,9 кв.м., згідно технічного паспорту (а.с.15-18). Спірні правовідносини регулюються гл.26 «Право спільної власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. V. Норми права та стала судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. В той час, згідно із положенням ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Приписами ч.1 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного постанові від 24 лютого 2016 року у цивільній справі №6-2784цс15, положеннями статті 365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У справі, яка переглядається, спірна двокімнатна квартира є спільною сумісною власністю колишнього подружжя; належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі; між сторонами наявні неприязні стосунки, що унеможливлює спільне володіння та користування квартирою; відповідач є власником 1/4 частини іншої квартири, що свідчить про його забезпеченість іншим житлом. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Також, Верховний суд України в постанові від 23 листопада 2016 року, винесеної у цивільній справі №6-1943цс16, дійшов наступного правового висновку щодо застосування норм права: аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень ст.365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів всіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. б. норми процесуального права. Згідно із вимогами ч.1 та ч.2 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. В той час, ч.3 ст.102 ЦПК України, передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Крім того, як передбачено ч.2 ст.72 ЦПК України експерт може призначатися судом або залучатися учасником прави. У відповідності до ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що 18 вересня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до ТОВ «Український центр судових експертиз» із заявою про проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для подальшого подання до суду у справі №359/7186/19, на вирішення якої були поставлені питання: 1) чи є технічна можливість розділити квартиру [ADDRESS] відповідно до часток 1/4 та 3/4; 2) яка ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи під №1-22/10 від 22 жовтня 2019 року, складеного експертом [PERSON] , якому ТОВ «Український центр судових експертиз» доручило проведення судової експертизи: 1) розділити квартиру [ADDRESS] загальною площею 54,9 кв.м. між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток (1/4 та 3/4) неможливо, оскільки площі 13,72 кв.м., що становить 1/4 частка співвласника квартири, недостатньо для влаштування як мінімум однокімнатної квартири, яка згідно вимог п.2.22 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» повинна становити мінімум 30,0 кв.м.; 2) Ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] станом на час проведення дослідження становить 95375 гривень. У висновку експерта під №1-22/10 від 22 жовтня 2019 року містяться також відомості про те, що експерт [PERSON] попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку (а.с.42-70). Оцінюючи цей доказ, відповідно до вимог ст.ст.77,78, 89 ЦПК України на предмет належності та допустимості, у взаємозв`язку із положенням ст.ст.72, 102, 106 ЦПК України, суд не вбачає будь-яких підстав для його не прийняття чи відхилення, зміст якого відповідає вказаним вимогам норм процесуального права щодо складання висновку експерта та подання учасником справи, при цьому порушень під час його складання та подання учасником справи судом не було встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на ту обставину, що конструктивні елементи та технічне рішення квартири під [ADDRESS] , мають такі показники, що кожній із сторін (позивачу та відповідачу) не може бути виділена відокремлена частина квартири в ізольовані об`єкти нерухомого майна із самостійними виходами, оскільки виділити відповідачу 1/4 частку квартири з дотриманням відповідних будівельних, санітарних та житлових норм і правил забудови об`єктів містобудування, необхідних для утворення в результаті поділу окремої ізольованої частини квартири у самостійний об`єкт нерухомого майна технічно не представляється можливим, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи під №1-22/10 від 22 жовтня 2019 року Наведені вище обставини свідчать про те, що 1/4 частка квартири під [ADDRESS] , яка належить відповідачу є незначною, а тому не може бути виділена в натурі. Таким чином, на переконання суду 1/4 частка відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру під [ADDRESS] є незначною в порівнянні із 3/4 часткою позивача, і виходячи з характерних властивостей квартири, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи під №1-22/10 від 22 жовтня 2019 року відсутня технічна можливість виділення 1/4 частки в натурі в ізольований об`єкт нерухомого майна із самостійним виходом, що свідчить про наявність обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, для припинення права відповідача на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] . Слід також зазначити, що припинення права відповідача на 1/4 частку квартири під [ADDRESS] не завдають істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника цього майна чи членам його сім`ї, оскільки відповідачу належить на праві спільної власності 1/2 частка квартири під [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 19 липня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Козярською Ю.В., що підтверджується фактичними даними, які містяться в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 липня 2019 року №174711940 (а.с.20-21). Крім того, відповідачу належить на праві користування квартира під [ADDRESS] , де значиться його зареєстроване місце його проживання (а.с.31). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи під №1-22/10 від 22 жовтня 2019 року, складеного експертом [PERSON] , ринкова вартість 1/4 частки квартири [ADDRESS] станом на час проведення дослідження становить 95375 гривень. Під час судового розгляду позивачем було приєднано до матеріалів справи квитанцію №0.0.1760537883.1 від 08 липня 2020 року (а.с.93), згідно якої [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , у розмірі 95375 гривень. Таким чином, позивач виконала свій обов`язок, передбачений вимоги ч.2 ст.365 ЦК України, щодо внесення на депозитний рахунок Бориспільського міськрайонного суду Київської області грошової суми коштів в розмірі ринкової (дійсної) вартості 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яка складає 95375 гривень. VII. Висновки суду. Надаючи оцінку наданих позивачем доказів на під твердження заявлених нею вимог та обставин, що містяться у позові, суд дійшов висновку, що 1/4 частка відповідача у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] є незначною і не може бути виділена в натурі, а припинення права відповідача на 1/4 частку цієї квартири не завдають йому істотної шкоди як співвласнику та членам його сім`ї, оскільки відповідачу належить на праві власності 1/2 частка квартири під [ADDRESS] , і з огляду на те, що позивачем виконано вимоги, встановлені ч.2 ст.365 ЦК України щодо внесення на депозитний рахунок Бориспільського міськрайонного суду Київської області вартості такої частки в сумі 95375 гривень, що свідчать про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права відповідача на 1/4 частки квартири під [ADDRESS] , на підставі передбачених ст.365 ЦК України, визнання за позивачем права власності на 1/4 частку цієї квартири та присудження на користь відповідача грошової компенсації вартості 1/4 частки за рахунок коштів, в сумі 95375 гривень, внесених позивачем на депозитний рахунок Бориспільського міськрайонного суду Київської області. VIIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Під час судового розгляду, представник позивача просив суд не покладати на відповідача понесені позивачем судові витрати та прийняти їх на рахунок останнього, а тому в цій частині суд не вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved