overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Лебединський психоневрологічний\~інтернат звернувся до суду з зазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний час в інтернаті проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні [PERSON] , який визнаний інвалідом ІІ групи. [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому психоневрологічний інтернат просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав. Представник органу опіки\~та піклування\~Лебединської міської\~ради Сумської\~області в судове засідання не з`явився, в наданій заяві проти задоволення заявлених вимог не заперечив та просила справу розглянути без його участі. Вислухавши представника\~заявника,\~дослідивши матеріали\~справи, суд вважає, що дана заява обґрунтована і підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. В КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» на даний час перебуває громадянин [PERSON] , який має розлади психіки та визнаний інвалідом ІІ групи. Висновком судово-психіатричного експерта № 114 від 05.03.2020 року (а.с. 21-23) стверджується те, що [PERSON] виявляє ознаки [PERSON] розумової відсталості (виражена дебільність) за своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує опіки. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи те, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що стверджується відповідним висновкам судово-психіатричного експерта, суд вважає необхідним визнати його недієздатним. В частині вимог про призначення опікуна суд враховує положення ст. 58 ЦК України, якою визначено, що над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка. Згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Лебединської міської ради № 5 від 28.04.2020 року, яким визнано за доцільне призначити КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи опікуном над [PERSON] , суд вважає необхідним ухвалити з даного приводу відповідне рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Лебединський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] та призначення над ним опікуна, мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом ІІ групи у зв'язку з трудовим каліцтвом, власного житла не має, з 2006 року постійно знаходиться на лікуванні в КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» м. Охтирка. За станом здоров'я потребує стороннього догляду, побутового обслуговування та медичної допомоги. Згідно з довідкою Лікувально-консультативної комісії КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» м. Охтирка, за станом здоров'я [PERSON] може знаходитись в будинку-інтернаті для психохроніків. На підставі путівки № 64 Департаменту соціального захисту населення Сумської облдержадміністрації, [PERSON], як прибулого з 26.09.2013 року було зараховано на всі види державного забезпечення та в списочний склад Лебединського психоневрологічного інтернату. З відомостей про випробовуваного [PERSON] вбачається. що він страждає психічними розладами у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. По своєму психічному стану він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. [PERSON] є одиноким і Лебединський психоневрологічний інтернат піклуючись про нього не має законних підстав здійснювати будь-які дії для захисту його прав та законних інтересів. Крім того призначення опікуна над [PERSON] необхідно для здійснення його фінансового забезпечення. Тому заявник просить суд визнати недієздатним [PERSON] та призначити над ним опікуна - Лебединський психоневрологічний інтернат. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи не заперечила проти визнання [PERSON] недієздатним та призначення над ним опікуна. Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що викладені заявником доводи витікають з цивільних правовідносин і на підставі ст. 39 ЦК України підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є психічно хворим, і відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 110 від 31.03.2014 року (а.с. 19-22 ), за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує опіки. Тому суд вважає необхідним визнати [PERSON] недієздатним. Крім того, оскільки [PERSON] з 25 вересня 2013 року є підопічним Лебединського психоневрологічного інтернату по направленню Сумського обласного управління праці та соціального захисту, як інвалід другої групи з приводу психічного захворювання та знаходиться в цьому закладі на повному державному утриманні, з рідних за ним ніхто не опікується, що підтверджується довідкою № 01/377 від 12 грудня 2013 року (а.с.10), суд вважає за доцільне призначити над ним опікуном - Лебединський психоневрологічний інтернат. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] та призначення над ним опікуном - Лебединський психоневрологічний інтернат На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Лє Тхі Хонг Тху звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири [ADDRESS], в якій крім позивача та її сина зареєстрований племінник позивача До [PERSON]. Відповідач не проживає та ніколи не проживав за адресою реєстрації, яка була здійсненна свого часу з метою отримання останнім виду на проживання та влаштування на роботі в м. Харкові. Як відомо позивачу відповідач більш ніж рік тому виїхав до Росії на заробітки, проте куди саме їй не відомо. Реєстрація відповідача в квартирі позивача створює останній перешкоди в її використанні, змушує сплачувати комунальні послуги з урахуванням відповідача, який зареєстрований в ній, проте не мешкає. Враховуючи, що позивач не створювала відповідачу будь-яких перешкод у користуванні житлом за місцем реєстрації, останній не проживає за місцем реєстрації добровільно, позивач просить задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за місцем реєстрації. До суду представник позивача подав заяву про слухання справи у свою відсутність, на позові наполіг. Відповідач до суду не зявився, причини неявки не повідомив, про день та час слухання справи належним чином повідомлявся, тому суд вважає за можливе, враховуючи думку представника позивача, ухвалити заочне рішення. Дослідивши надані докази суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Лє Тхі Хонг Тху є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 10). Згідно довідки ЖК «Брест-41» у вказані квартирі крім позивача зареєстровані Хоанг [PERSON] та До [PERSON] (а.с. 12). До [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації ніколи не проживав, що підтверджується актом, складеним за підписами сусідів позивача та завіреному виконавчим директором ЖК «Брест-41» (а.с. 11). [PERSON] ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до ч. 2 цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Липецька сільська рада Котовського району Одеської області, в особі Липецького сільського голови Тинкован Р.І., звернулась 13.12.2013 року в суд з заявою про визнання громадянина [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [ADDRESS] недієздатною особою та призначення над ним опіки. Зазначає, що [PERSON] є інвалідом першої групи «А» і страждає на тяжке хронічне психічне захворювання та перебуває на диспансерному обліку з 2001 року, в зв'язку з чим обслуговувати себе нездатний, потребує стороннього догляду і лікування. Також просить призначити опікуном недієздатного [PERSON] - [PERSON], який на цей час фактично опікується ним. Представник заявника, в особі Липецького сільського голови Р.І.Тинкован, в судове засідання на виклик суду не з'явився. Надав лист від 27.01.2014 року за №37 про розгляд справи у відсутність представника сільради. Заінтересована особа - [PERSON],[INFO], який проживає у [ADDRESS], у судовому засіданні не заперечував у призначені його опікуном недієздатного та пояснював, що [PERSON] є дядьком його дружини і інших близьких осіб у хворого не має. Прокурор Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області Попович С.В., яка вступила у справу в інтересах захисту у суді прав хворого [PERSON], не заперечувала в задоволені цієї заяви, зважаючи на об'єктивні докази психічного захворювання цього громадянина та потреби опіки над ним. Вислухавши пояснення заінтересованої особи, думку прокурора, та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про наступне. Згідно ст. 39 ч.1 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно письмових доказів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець та житель [ADDRESS], є інвалідом першої групи «А» безстроково, страждає на тяжке хронічне психічне захворювання та перебуває на диспансерному обліку з 2001 року. Згідно Акту №7 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 15.01.2014 року, [PERSON] страдає хронічним стійким психічним розладом у вигляді деменції при розлогій травмі головного мозку із субарахідальним крововиливом, що відповідає шифру по МКБ 10 F02.8 (S.06.25), у зв'язку з чим не може віддавати звіту своїм діям та керувати ними. Потребує опіки. Орган опіки і піклування в особі, Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, пропонує призначити опікуном недієздатного - [PERSON], [INFO], який проживає у [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки й піклування. Виходячи з обставин справи та наявних письмових доказів, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Липовецьким районним судом Вінницької області 16.12.2015 року розглянута справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про ВИЗНАННЯ НЕДІЙСНИМ ДОГОВОРУ ДАРУВАННЯ КВАРТИРИ., та ухвалено рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу 05 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №843, згідно з яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру №6 в будинку №2 на вулиці Кар»єрній в смт.Турбові Липовецького району Вінницької області. Ухвалою судді судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області цивільну справу, яка надійшла до апеляційного суду Вінницької області, повернуто до Липовецького районного суду для ухвалення додаткового рішення по питанню розподілу судових витрат та вірного зазначення найменування справи з урахуванням залучення до участі в справі третьої особи без самостійних вимог.. В судове засідання сторони не з»явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не є перешодою для ухвалення додаткового рішення, оскільки згідно з ч.3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін в даному випадку не є обов»язковою. У відповідності до ст.. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що при ухваленні рішення Липовецького районного суду від 16.12.2015 року, не вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом установлено, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, як інвалід другої групи, на підставі п.9 ч.1 ст..5 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час звернення до суду -27.08.2015 року), звільнена від сплати судового збору в сумі 243,60 грн.. Тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім цього, згідно з ухвалою Липовецького районного суду від 16,12.2015 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог. Однак дана обставина не знайшла відображення у найменуванні справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Лисенко Д.С. , діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що позивачка з 10.11.2001 року є єдиним власником зазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , проте з березня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачці будинку порушує її права як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його та позивача відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О. від 10.11.2001, позивачу на праві власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Згідно з довідкою голови квартального комітету від 20.06.2019 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 25.03.2015 (а.с.10). Судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачці будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.71ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Лисичанський міський суд за власною ініціативою вирішує питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, з приводу винесення додаткового рішення та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід винести додаткове рішення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2017 року [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 07.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20.10.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 633 від 05.09.2016 року, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]). Однак, як вбачається з вищевказаного рішення від 20.10.2017 року, судом не вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами при ухваленні рішення. Згідно з позовною заявою [PERSON] просила суд стягнути з відповідача судові витрати. Понесення [PERSON] витрат по сплаті судового збору в сумі 640 гривень 00 копійок підтверджується фіскальним чеком від 11.07.2017 року. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по даній цивільній справі, вирішивши питання про розподіл судових витрат наступним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Личаківським районним судом м. Львова 13 лютого 2014 року прийнято рішення яким вирішено: первісний позов Кредитної спілки «Єднання» задоволити частково, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] в користь Кредитної спілки «Єднання» заборгованість за кредитним договором в розмірі 34473,97 грн. та судові витрати в розмірі 172,37 грн. Задоволити зустрічний позов [PERSON], визнати недійсним договір поруки від 30 листопада 2010 р. № 1404 укладений між Кредитної спілки «Єднання» та [PERSON]. Відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до КС «Єднання» про визнання недійсним договору поруки від 03.12.2010 р., № 1404. [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по причині не вирішення питання щодо відшкодування понесених нею судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 107,30 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2318,40 грн. В судовому засіданні представник відповідачів подану заяву підтримав з наведених в ній мотивів. Представник позивача пояснила, що заперечує проти стягнення з позивача понесених відповідачем [PERSON] судових витрат, оскільки не згідна із винесеним судом рішенням в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Із змісту рішення суду від 13.02.2014 р. вбачається, що питання про розподіл понесених [PERSON] судових витрат не вирішено. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно наявної в матеріалах справи квитанції (а.с. 30 ) [PERSON] при подачі зустрічної позовної заяви, яка була задоволена судом, сплатила судовий збір в розмірі 107,30 грн. Також [PERSON] представила суду документальне підтвердження понесених нею судових витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2318,40 грн., а саме в матеріалах справи наявна копія відповідних квитанцій від 20.07.2012 р. на вказану суму та акт здавання-приймання юридичних послуг № 17 від 17.07.2012 р. Крім цього такі витрати відповідають умовам договору № 37 від 02.07.2012 р. про надання юридичних послуг, укладеному між [PERSON] та ТзОВ «Правочин плюс»

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києва звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 3509 грн. 13 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок допущеної рахункової помилки, за період з 01.02.2013р. по 29.02.2016 р. відповідачці були надміру виплачено кошти в сумі 3509 грн. 13 коп. Позивач направляв на адресу відповідачки листи, про повернення коштів в добровільному порядку, проте останні були залишені поза увагою в зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду про стягнення боргу в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином (а.с.17, 24, 34, 35), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved