Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 10.04.2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.06.2012 року з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що зв`язку із втратою роботи його матеріальний стан суттєво погіршився, на даний час він не працює, інших джерел доходів не має. Державною виконавчою службою стягуються з нього аліменти в розмірі 1/3 частини заробітної плати по регіону, що складала у жовтні 2019 року 3174 грн. на місяць, а з 2020 року 3478, 33 грн. на місяць, що є непосильною сумою для нього. В зв`язку з чим позивач має заборгованість по аліментам. Відповідачка працює, має постійний дохід, а також отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. Посилаючись на викладене, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.06.2012 року, та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Процесуальні дії та аргументи учасників справи. 13.04.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні, призначено до розгляду на 14.05.2020 року без виклику сторін. 30.04.2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 26-28), в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, пославшись на те, що в ході розгляду Охтирським міськрайонним судом Сумської області справи № 583/4345/19, провадження № 2/583/74/20 за позовом [PERSON] до неї про виключення запису про фізичну особу, як батька дитини з актового запису про народження дитини було проведено судово-генетичну експертизу, згідно висновку якої вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше 99,99 %. Ухвалою суду від 17.03.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду за його заявою. На даний час позивач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 15000 грн., він сплачує в місяць близько 1000 грн., хоча мав можливість сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом. Щодо погіршення матеріального стану [PERSON] відповідачка зазначає, що позивач працював і продовжує працювати водієм-далекобійником в Литовській Республіці. У 2019 році [PERSON] придбав автомобіль «Фольксваген», яким він постійно користується. Позивач має у власності будинок, в якому на даний час проживає зі своєю новою дружиною. Їх спільна з позивачем малолітня дочка [PERSON] є дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим витрати на її утримання постійно зростють. [PERSON] працює санітаркою в Охтирській міській стоматологічній поліклініці, де отримує заробітну плату в мінімальному розмірі, з березня 2020 року по теперішній час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, у зв`язку з чим взагалі не отримує коштів. [PERSON] вказує, що позивач не має інших утриманців, має задовільний стан здоров`я, а тому на її думку, він може сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Просить відмовити в задоволенні позову, в іншому випадку розмір витрат на правничу допомогу визначити в сумі 100 грн. 13.05.2020 року від представника позивача до суду надійшла заява по суті справи, в якій він вказує, що до відзиву відповідачка не надала доказів у підтвердження заперечення проти позовних вимог позивача, а також просив приєднати до матеріалів цивільної справи копію трудової книжки позивача, довідку з Охтирської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості, відомість з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] , договору про правничу допомогу, розрахункову квитанцію, акт приймання-передачі виконаних робіт, квитанції. Враховуючи, що клопотань та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , в свідоцтві про народження якої батьками записані позивач та відповідачка (а. с. 11). [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, в зв`язку з чим [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08.11.2019 року ( а. с. 30-31). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище відповідачки змінено на « [PERSON] » (а.с. 12). 12.06.2012 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 1813/2857/2012, провадження № 2/1813/564/2012 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму визначеного на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з 28.04.2012 року (а.с. 13). Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Богомола С.М. від 24.11.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1813/2857/2012 від 23.06.2012 року (а.с. 14). [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] з травня 2019 року по жовтень 2019 року в сумі 14 845 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 12.11.2019 року №31820 виданого Охтирським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумські й області (а. с. 15). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 15.08.2018 року, він звільнений з останнього місця роботи з Охтирської молочної промислової компанії «СЛАВІЯ» за власним бажанням, тобто на даний час не працює (а. с. 37-38). Згідно довідки Охтирської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості №1163 від 05.05.2020 року [PERSON] не зареєстрований в Охтирській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості (а. с. 39). В обгрунтування позову позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно яких [PERSON] у четвертому кварталі 2019 року отримав соціальну виплату в сумі 2257, 27 грн., а за перший, другий та третій квартал 2019 року відсутня інформація про доходи (а. с. 40). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. В ч. 1, 5 ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218грн. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням свого матеріального становища, зміною у сімейному стані, платник аліментів може подати до суду позов про зменшення розміру аліментів. В ст. 129 Конституції України гарантована реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи приведені правові норми та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність належних доказів на підтвердження об`єктивного існування підстав, визначених чинним законодавством для зміни розміру стягнення аліментів. Ретельно перевіривши надані позивачем докази, суд не встановив в даному випадку змін у майновому стані позивача в сторону погіршення або поліпшення, а так само не встановлено погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З матеріалів справи вбачається, що позивач на даний час не працює, не зареєстрований Охтирській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості, що підтверджується відповідною довідкою №1163 від 05.05.2020 року. Як вказує позивач у позовній заяві, він не працює, в зв`язку з чим його матеріальне становище погіршилось та на даний час він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини, визначеному рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.06.2012 року, так як на той час він працював та мав стабільний заробіток, а наразі офіційних доходів не має. Однак, твердження відповідачки, викладені у відзиві на позов про те, що позивач працює водієм - далекобійником за кордоном та у 2019 році придбав автомобіль «Фольксаваген», яким користується, позивачем не спростовано в установленому законом порядку, а тому звільнення позивача з місця роботи за власним бажанням, суд вважає непереконливим доказом для зменшення розміру аліментів. На думку суду, позивач не надав достатніх доказів про погіршення його матеріального стану та переконливих доказів для зменшення розміру аліментів. Доводи відповідачки викладені у відзиві проте, що позивач працює за кордоном, не спростовано самим [PERSON] , ним не надано суду доказів про невиїзд за кордон, не надано суду для дослідження копії закордонного паспорту позивача, хоч про це заявляла у відзиві відповідачка, який він отримав. Суд вважає, що наявність у позивача заборгованості по аліментам також не дає підстав для задоволення позову, оскільки після звільнення з роботи за власним бажанням, а саме після 15.08.2018 року позивач не ініціював зменшення розміру стягуваних аліментів, що свідчить про те, що він мав можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Доданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року, для суду не є переконливим доказом для зменшення розміру аліментів, оскільки вказаний розрахунок проведений державним виконавцем станом на 12.11.2019 року, інших належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів у підтвердження погіршення свого матеріального стану позивачем не надано. Як вбачається зі змісту судового рішення про стягнення аліментів на дитину, [PERSON] погодився сплачувати аліменти на утримання дитини 1/3 частину від усіх видів доходу. При цьому суд також враховує, що дитина має інвалідність, а доводи позивача про отримання державної соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю, для суду є непереконливими аргументами для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки на даний час позивач інших утриманців не має та не надав доказів про те, що саме такий розмір для нього є надмірним. Таким чином, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тобто нецільового витрачання аліментів. З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки останній не довів існування обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів. Зокрема, у справі відсутні докази того, що матеріальний стан платника аліментів змінився, тобто погіршився, і він позбавлений можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Крім того, позивач, є працездатною особою, доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи, крім дочки [PERSON] , матеріали справи не містять. Натомість дочка позивача [PERSON] є дитиною з інвалідністю, а тому потребує коштів на її утримання, а звільнення позивача з роботи за власним бажанням та відсутність стабільного доходу, суд вважає, не є підставою для зменшення розміру аліментів у визначеному розмірі. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, переконливих, а також достатніх доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача залишаються без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed