Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 1. 25 квітня 2017 року Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Провідна (далі позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. 2. Позов обґрунтований тим, що 08 грудня 2013 року в населеному пункті Носівка Чернігівської області, вулиця Зарічна, б. 25, відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована Приватному акціонерному товариству „Страхова компанія „Провідна за полісом ОСЦПВВНТЗ № АС 1404016. Позивач, за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до Страхового акту № 1001/39/43549/Р від 06 липня 2016 року виплатив страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 0029212 від 07 липня 2016 року у розмірі 38\~798 грн. 09 коп. (тридцять вісім тисяч сімсот девяносто вісім гривень 09 копійок). Відповідно до постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Відповідно до статті 38.1.1. Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон від 1 липня 2004 року № 1961-IV)\~позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 3. У звязку з чим, позивач просить стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу витрати в сумі 38\~798 грн. 09 коп. (тридцять вісім тисяч сімсот девяносто вісім гривень 09 копійок) та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійка). ІІ. Позиція сторін. 4. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.46), в заяві зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. 5. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. 6. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 7. 08 грудня 2013 року близько 14 години 00 хвилин [PERSON] в м. Носівка Чернігівської області по пр. Невського, керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAH, д.н.з АА 9916 МА під керуванням [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. 8. Винним в дорожньо-транспортній пригоді є відповідач, що підтверджується постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2013 року (а.с.20-21), відповідно до якої вказана дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем пунктів 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 9. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 2103 д.н.з. [NUMBER] була застрахована відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1404016 (а.с.28). При цьому, страховиком за полісом є позивач. 10. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу RENAULT LOGAH, д.н.з АА 9916 МА було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу (а.с.33-34). 11. Згідно із рахунком фактури № 13122360 від 23 грудня 2013 року (а.с.30-31), розрахунком суми страхового відшкодування (а.с.32) та страховим актом 1 № 1001/39/43549/Р від 06 липня 2016 року (а.с.17-18) розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля RENAULT LOGAH, д.н.з АА 9916 МА склав 38\~798 грн. 09 коп. (тридцять вісім тисяч сімсот девяносто вісім гривень 09 копійок). 12. У звязку із дорожньо-транспортною пригодою, поданою заявою про страхове відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ від потерпілої особи (а.с.15-16), у позивача настав обовязок здійснити виплату страхового відшкодування, який ним був виконаний відповідно до умов укладеного договору та було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38\~798 грн. 09 коп. (тридцять вісім тисяч сімсот девяносто вісім гривень 09 копійок), що підтверджується платіжними дорученнями № 0029212 від 07 липня 2016 року (а.с.29) . ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. 13. Відповідно до статті 1 Закону України „Про страхування від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР (далі Закон від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР) страхування -\~\~це вид цивільно-правових відносин щодо\~\~захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. 14. За змістом\~статті 993 Цивільного кодексу України (далі ЦК)\~та статті 27 Закону від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 15. Перехід права вимоги за нормами\~статті 993 ЦК\~та\~статті 27 Закону від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР\~слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями\~статті 1191 ЦК,\~статті 38 Закону від 1 липня 2004 року № 1961-IV. Так, за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В свою чергу, спеціальний\~Закон від1 липня 2004 року № 1961-IV\~регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на\~\~забезпечення\~\~відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом цього\~Закону\~страхове відшкодування, яке за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов'язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов'язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов'язанні. Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться. Таку правову позицію висловлював Верховний Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року № 761/6313/14-ц, висновки якого мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до статті 360-7 ЦПК. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 16. Відповідно до пункту „ґ пп. 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38 Закону від1 липня 2004 року № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1\~статті 33 цього Закону. Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1\~статті 33 Закону від1 липня 2004 року № 1961-IV) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Саме на вказані норми права в позовній заяві посилається позивач. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Наведену правову позицію висловлював Верховний Судом України у постанові від 22 березня 2017 року № 361/5199-15-ц, висновки якого мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до статті 360-7 ЦПК. 17. Повертаючись до обставин даної справи Суд бере до уваги, що в правовідносинах, що виникли між сторонами факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності (див. пункт 8 рішення), сам позивач випадок визнав страховим, сплативши страхове відшкодування (див. пункт 12 рішення). У звязку із чим, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків, що відповідає вищенаведеній позиції Верховного Суду України (див. пункт 16 рішення). За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Провідна до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed