Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.11.2011 між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 15. Від даного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Після укладення шлюбу вони проживали у будинку чоловіка, що у с. Зелена, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. 01.05. 2019 року вона разом із сином перейшли проживати до її батьків у с. Камінне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. 13.01.2020 вона подала позовну заяву до Надвірнянського районного суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина. Про добровільний поділ майна, що є їхньою з відповідачем спільною власністю, не було досягнуто згоди. За період їхнього шлюбу ними було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та внесено покращення до житлового будинку в якому вони проживали, а саме: здійснено перекриття даху будинку вартістю 24000,00 грн.; встановлено парове опалення вартістю 13000,00 грн.; встановлено пластикові вікна вартістю 1800,00 грн.; постелено підлогу в кімнатах вартістю 4000,00 грн.; зроблено євроремонт у двох кімнатах вартістю 15000,00 грн.; встановлено болєр вартістю 1600,00 грн.; поставлено огорожу, вартістю 24000, 00 грн. Таким чином внесено покращення на загальну суму 83400,00 грн. Також за період шлюбу ними було придбано: телевізор вартістю 3000,00 грн.; пилесос вартістю 630,00 грн.; цифровий фотоапарат вартістю 1000 грн.; пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн.; холодильник вартістю 9700,00 грн.; диван вартістю 5700,00 грн.; шафу-купе вартістю 8100,00 грн.; ліжко дерев`яне вартістю 3000,00 грн.; плеєр вартістю 600,00 грн.; пилосос вартістю 800,00 грн.; стабілізатор вартістю 600,00 грн.; кований світильник вартістю 1000,00 грн.; пароварку вартістю 1000,00 грн.; блендер вартістю 80,00 грн.; електроплиту вартістю 280,00 грн.; вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн. Таким чином придбано майна на загальну суму 38620,00 грн. Також вона особисто вишивала бісером чотири картини, вартість яких їй невідома. Окрім того відповідач володіє вантажним автомобілем та Джипом , вартість яких їй не відома, але які набуті за спільні грошові кошти, які формувалися в результаті спільної праці. Все вище зазначене дане майно знаходиться за місцем проживання відповідача. Вього ними придбано спільного майна на суму 122020,00 грн. Короткий зміст відзиву на позов: 28.02.2020 від відповідача поступив письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позовні вимоги позивача визнає частково. Зазначає, що 12.11.2011 вони з позивачкою проживали у шлюбі, який укладено у виконкомі Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час є неповнолітнім та проживає разом з матір`ю. Після укладення шлюбу вони проживати в домоволодінні в с. Зелена, уч. Фентераль, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Вказане домоволодіння, в тому числі житловий будинок йому не належить, а є спільною сумісною власністю його батьків [PERSON] та [PERSON] . Ні в нього, ні в позивачки [PERSON] немає будь-яких правових підстав щодо власності на дане домоволодіння. Зазанчає, що позивачка з травня 2019 року перейшла проживати до своїх батьків в с. Камінне Надвірнянського району Івано-Франківської області. Однак на даний час позивачка пред`явила до нього позов про розірвання шлюбу, тому виникло питання про поділ майна, яке є їхньою сумісною власністю. Він був готовий вирішити даний спір в добровільному порядку, однак дружина з таким питанням до нього не зверталася. Таким чином твердження позивачки про його відмову поділити спільно нажите майно вважає надуманим та таким, що не відповідає дійсності. Перебуваючи в шлюбі позивачка фактично ніде не працювала і ніяких коштів в сімейний бюджет не приносила. Він також не мав постійного місця роботи, на заробітках за кордоном жодного разу не був, доходів від підсобного господарства вони не мали. В більшості випадків він підробляв поодинокими тимчасовими заробітками по місцю проживання, які не приносили значних доходів. Також він допомагав своїм батькам у веденні господарства, які взамін виділяли їм в сімейний бюджет грошові кошти щомісячно в середньому не більше 2-3 тисячі гривень. Всі ці зароблені кошти він передав в сімейний бюджет, які витрачались позивачкою на придбання одягу та продуктів харчування для сім`ї, а також на інші сімейні потреби, в тому числі на утримання неповнолітнього сина від шлюбу. Більш того, в фінансовому питанні він повністю довіряв дружині, яка і витрачала зароблені ним кошти на свій розсуд в інтересах сім`ї. Разом з тим при матеріальній допомозі його батьків та за їхні спільні кошти за період шлюбу було придбано наступне рухоме майно, яке зазначає позивачка в позовній заяві, а саме: телевізор, два пилососи, цифровий фотоапарат, пральну машину «Самсунг», холодильник, плеєр, стабілізатор, кований світильник, пароварку, блендер, електроплиту та вагу «Оріон». Ціни на вказані речі, вказані позивачкою в позовній заяві, не відповідають фактичним цінам їх вартості, а є приблизними, однак він погоджується з ними. Також він визнає, що вказане рухоме майно було придбане на їхні спільні кошти подружжя. Разом з тим позивачка помилково віднесла до спільного сумісного майна подружжя наступні речі: диван, шафу-купе, ліжко дерев`яне. До придбання вказаних речей ні він, ні позивачка не мають жодного відношення, так як особисто їх не купляли і коштів на їх придбання його батькам не давали. Вказане майно є спільною сумісною власністю його батьків і придбані на їх власні кошти. Дані обставини підтверджуються відповідними доказами. Зокрема ліжко дерев`яне було придбане його батьком [PERSON] за ціною 8000 грн. в приватному магазині ФОП [PERSON] , про що свідчить накладна № 2 від 16.04.2016. В цього ж підприємця його батьком був куплений також диван вартістю 5700 грн., що підтверджується накладною від 10.10.2018. Також у вересні 2018 року його батьком було замовлено виготовлення шафи-купе в СПД 009605, за що 11.09.2018 ним було сплачено власні кошти по двох видаткових накладних, а саме 4898 грн. та 3300 грн. Тому вважає, що вказане рухоме майно слід виключити з переліку спільного сумісного майна подружжя, та воно не може бути предметом спору між ними і не підлягає поділу. Також вважає за необхідне внести в перелік рухомого майна, що нажите на спільні кошти подружжя, палас вартістю 500 грн., хоча позивачка і не вказала дану річ в позовній заяві. Зазначає, що оскільки все майно придбане ними в шлюбі на спільні кошти, та яке є спільною сумісною власністю подружжя, складається з рухомого майна, яке можна реально розділити, тому він заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації половини вартості майна. Більш того, на даний час у нього відсутні грошові кошти на вказаний вид стягнення. Так як на даний час із спільного майна відсутній лише холодильник, який він продав у зв`язку з потребою в коштах, а тому просить присудити даний холодильник йому, вартість якого позивачка зазначила у розмірі 9700 грн., з чим він погоджується і не заперечує, що холодильних був придбаний на спільні кошти подружжя, а також виділити йому кований світильник вартістю 1000 грн., а всього майна на загальну суму 10700 грн. Всі інші речі, а саме: телевізор вартістю 3000 грн., пилосос вартістю 630 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930 грн., плеєр вартістю 600 грн., стабілізатор вартістю 600 грн., пилосос вартістю 800 грн., пароварку вартістю 1000 грн., блендер вартістю 80 грн., електроплитку вартістю 280 грн., вагу «Оріон» вартістю 200 грн., палас вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 11620 грн., просить виділити позивачці по справі. Крім того з вказаного майна позивачка забрала електроплиту і розпорядилася нею на власний розсуд. Що стосується вказаного позивачкою в позовній заяві внесеного покращення до житлового будинку, в якому вони проживали, на загальну суму 83400 грн., то слід зазначити, що ні він, ні позивачка будь-якого відношення до його придбання чи оплати за виконані будівельні роботи не мають. В них були відсутні кошти для придбання цього майна та оплати виконання вказаних позивачкою в позовній заяві будівельних робіт. Більш того ні він, ні позивачка своєю особистою працею не приймали участі у виконанні даних будівельних робіт. Зокрема домоволодіння, в якому вони проживали, складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, побудоване його батьками ще до їхнього одруження і є їх спільною сумісною власністю подружжя. Крім того в його батька наявні відповідні документи, які стверджують, що саме його батько за власні кошти купляв вказані позивачкою будівельні матеріали та своїми грошовими коштами оплачував будівельні роботи. Зокрема його батьком [PERSON] в м. Івано-Франківськ в магазині «[INFO]» придбано металочерепицю Монтерей - 3009 в кількості 312,36 кв.м., та аксесуари і ізоляційні матеріали до неї на загальну суму 97400,08 грн., які він оплатив власним коштом за готівку, про що свідчить видаткова накладна № 2 від 29.01.2018. Вказана металочерепиця використана для заміни перекриття житлового будинку та господарських споруд. При цьому вартість всіх будівельних робіт по виконанню перекриття також оплачував власним коштом його батько [PERSON] . Парове опалення в будинку також проводив його батько [PERSON] , для чого придбав за готівку власним коштом відповідні матеріали в СПД [PERSON] в м. Надвірна на суму 13216 грн., що стверджується видатковою накладною РН-0057 від 19.09.2017. Також його батьком оплачено монтаж на місці парового опалення. При цьому він та позивачка будь-яких коштів із їхнього сімейного бюджету на придбання матеріалів не давали. Він та позивачка також не мають жодного відношення до придбання та встанення металопластикових вікон в будинку його батьків, оскільки в липні 2016 року саме його батьком [PERSON] в СПД [PERSON] в м. Надвірна було придбано вказані вікна за належні йому власні кошти в сумі 1900 грн. Вказаний факт підтверджується видатковою накладною № РН-0000112 від 20.07.2016. Також він та позивачка не мають відношення до придбання дощок та встановлення підлоги в кімнатах вартістю 3255 грн. Вказані будівельні матеріали його батько [PERSON] придбав 15.09.2017 в ФОП [PERSON] , про що свідчить накладна № 64 та квитанція до прибуткового касового ордера № 48 про оплату дощок. Крім того він та позивачка не витрачали кошти із сімейного бюджету на проведення євроремонту у двох кімнатах, оскільки всі матеріали та проведення робіт оплачував його батько [PERSON] , що стверджується актом здачі-приймання виконаних робіт до договору № 18 від 05.07.2017, що укладений та підписаний ТОВ «Вестбуд плюс» в особі директора Кузюка М.В. як виконавцем, та його батьком [PERSON] як замовником. З вказаного акту вбачається, що роботи по ремонту приміщення будівлі проведені працівниками даного товариства, а їх оплату в сумі 7200 грн. провів його батько [PERSON] . Вказаний в позовній заяві бойлер місткістю 80 л. також придбав його батько [PERSON] за готівку власним коштом в червні місяці 2017 року в магазині « [INFO] », що належить СПД [PERSON] в м.Надвірна, що підтверджується видатковою накладною № РН-0057 від 12.06.2017. Вартість вказаного бойлера становить 1660 грн. Металопрофіль Т-14 для встановлення огорожі навколо належного його батькам домоволодіння за власні кошти в 2016 році в магазині «[INFO]» в м. Івано-Франківськ на загальну суму 19292,80 грн. також придбав його батько [PERSON] , про що свідчать видаткова накладна № 0704-3 від 07.04.2016, та № 8017 від 29.11.2016. За вказані будівельні матеріали та встановлення огорожі ні він, ні позивачка з сімейного бюджету жодних коштів не заплатили. Щодо вказаних в позовній заяві вишитих бісером чотирьох картин зазначає, що на його думку вони також є спільною сумісною власністю подружжя, так як матеріали для них придбані на їхні спільні кошти, а робота виконана позивачкою. Однак враховуючи інтереси перш за все неповнолітньої дитини він не заперечує, щоб вказані картини були передані позивачці. При цьому зазначає, що в дійсності на даний час таких картин в будинку його батьків є лише три, так як одну таку картину позивачка подарувала своїй сестрі [PERSON] . Також не відповідає фактичним даним і та обставина, що він володіє вантажним автомобілем та Джипом , оскільки будь-які транспортні засоби за ним не зареєстровані, а тому в його користуванні не можуть знаходитись. Однак оскільки позивачка в позовній заяві не ставить питання про їх поділ, тому він не вбачає підстав давати конкретні роз`яснення щодо цього майна. Стислий виклад позицій сторін: В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги позивача підтримали повністю з підстав, зазначених в позові, просили суд постановити рішення, яким поділити спільно нажите майно позивача та відповідача в рівних частках, з присудженням позивачу грошову компенсацію за її частку в сумі 61000,00 гривень. Також просили виділити позивачу в натурі чотири картини, вишиті бісером. Крім торго просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати в сумі 840,80 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнали частково з підстав, зазначених в позові, просили суд постановити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю нажите в шлюбі наступне майно: холодильник вартістю 9700 грн., кований світильник вартістю 1000 грн., телевізор вартістю 3000 грн., пилосос вартістю 630 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930 грн., плеєр вартістю 600 грн., стабілізатор вартістю 600 грн., пилосос вартістю 800 грн., пароварку вартістю 1000 грн., блендер вартістю 80 грн., електроплиту вартістю 280 грн., вагу «Оріон» вартістю 200 грн., палас вартістю 500 грн., а всього майна на загальну суму 22320 грн. 3 вказаного майна виділити відповідачу холодильник вартістю 9700 грн., кований світильник вартістю 1000 грн., а всього на загальну суму 10700 грн., а позивачці виділити все інше майно на загальну суму 11620 грн. В решті позовних вимог просили відмовити за безпідставністю. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є батьком відповідача [PERSON] . Зазначив що його син [PERSON] та невістка [PERSON] на час шлюбу проживали в с. Зелена, уч. Фентераль, в житловому будинку, який належить на праві власності йому та його дружині [PERSON] . Також вказав, що до придбання дивану, шафи-купе, ліжка дерев`яного, а також до внесення покращення до житлового будинку та проведення ремонтних робіт ні його син [PERSON] , ні його невістка [PERSON] не мають жодного відношення. Він особисто здійснював замовлення вказаних товарів та робіт, за які здійснював оплату зі спільних коштів його та дружини [PERSON] . Аналогічні за змістом пояснення надала в судовому засіданні свідок [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сестрою позивача [PERSON] . Зазначила, що після одруження позивач та відповідач проживали в будинку батьків відповідача, що в с. Зелена. Також вказала, що за час шлюбу позивач як дружина дбала про сімейний добробут, дбала про чоловіка та дитину. Також її сестра надавала кошти на придбання спільного майна та матеріалів для ремонту будинку. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2020 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.08.2020 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.11.2011 у виконавчому комітеті Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 (а.с. 5). В шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони по справі після укладення шлюбу проживали за адресою в [ADDRESS] в будинку належному Батькові відповідача [PERSON] . З травня 2019 року позивач разом із сином почали проживати в будинку її батьків, що с.Камінне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Як вбачається з довідки Зеленської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 14.02.2020 № 223, згідно із записом в погосподарській книзі № 5 за 2016-2023 роки за [PERSON] 1981 р.н. не рахується житловий будинок (а.с. 31). Згідно довідки про склад сім`ї батька відповідача [PERSON] від 27.02.2020 № 307, виданої Зеленською сільською радою вбачається, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] -заявник, [PERSON] -дружина. Форма власності житла: приватна (а.с. 22). Домоволодіння, що знаходится в [ADDRESS] , та складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, належить на праві приватної власності батькові відповідача [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204377311 від 17.03.2020; копією виписки з погосподарської книги № 4 Зеленської сільської ради, виданою 27.02.2020 № 305; копією технічного паспорта на будинок з господарськими та будівлями від 28.02.2020, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 47-48, 50-52). Як вказувала позивач та не заперечувалось відповідачем, за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне рухоме майно: телевізор вартістю 3000,00 грн., пилосос вартістю 630,00 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000,00 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн., плеєр вартістю 600,00 грн., стабілізатор вартістю 600,00 грн., пилосос вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 1000,00 грн., блендер вартістю 80,00 грн., електроплитку вартістю 280,00 грн., вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн., палас вартістю 500,00 грн., три картини, вишиті бісером, холодильник вартістю 9700,00 грн., кований світильник вартістю 1000,00 грн., а всього майна на загальну суму 22320,00 грн. Сторони не оспорюють вартість майна. Відповідач в цій частині визнає позовні вимоги. Як вбачається з копії акту здачі-приймання виконаних робіт від 05.07.2017 до договору № 18, укладеного між ТОВ «Вестбуд плюс» в особі директора Кузюка М.В. як виконавця з однієї сторони, та батьком відповідача [PERSON] , як замовником з другої сторони, підписанням даного акту сторони підтвердили, що виконавець виконав, а замовник прийняв роботи із внутрішнього поточного ремонту будівлі за адресою с. Зелена, уч. Фентираль, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Винагорода виконавця за виконання робіт складає 7200,00 грн. (а.с. 23). З копії видаткової накладної № РН-0000112 від 20.07.2016 вбачається, що одержувачем [PERSON] здійснено замовлення в постачальника СПД [PERSON] на виготовлення вікна металопластикового в кількості 2 шт. на загальну суму 1900 грн. Платник-замовник [PERSON] (а.с. 24). Також з копії видаткової накладної № РН-0057 від 12.06.2017 вбачається, що одержувачем [PERSON] здійснено замовлення в постачальника СПД [PERSON] , «Магазин [INFO]», на поставку Бойлера 80 л. в кількості 1 шт. вартістю 1660 грн. Платник-замовник [PERSON] (а.с. 25). Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера № 48 від 15.09.2017, виданого підприємцем [PERSON] , 15.09.2017 прийнято замовлення на [PERSON] на виготовлення дошки пільгової об`ємом 21 м.кв. на підставі накладної № 64 на суму 3255,00 грн. Оплату замовлення здійснено готівкою. Як вбачається з копії накладної № 64 від 15.09.2017, підприємцем [PERSON] здійснено відпуск замовнику [PERSON] дошки пільгової об`ємом 21 м.куб. на суму 3255,00 грн. (а.с. 26-27). Згідно копії накладної від 10.10.2018 вбачається, що [PERSON] здійснено купівлю дивану в кількості 1 шт. в підприємця [PERSON] на суму 5700,00 грн. (а.с. 28). Також згідно копії накладної від 16.04.2016 вбачається, що [PERSON] здійснено купівлю ліжка в кількості 1 шт. в підприємця [PERSON] на суму 8000,00 грн. (а.с. 36). З копій видаткових накладних № СПД-009605 від 11.09.2018 вбачається, що одержувачем [PERSON] було здійснено замовлення на виготовлення шафи-купе, за що сплачено суми 3300,00 грн. та 4898,00 грн. Платник-замовник [PERSON] (а.с. 29-30). Згідно копії видаткової накладної № 290118 від 29.01.2018, [PERSON] здійснено замовлення в постачальника-підприємця [PERSON] , магазин «[INFO]», на придбання металочерепиці марки Монтерей-3009 в кількості 312,36 м.кв., а також аксесуарів та ізоляційних матеріалів до неї на загальну суму 97400,08 грн. Оплату за товари здійснено готівкою (а.с. 32). Також згідно копій видаткових накладних № 2911-1 від 29.11.2016, та № 0704-3 від 07.04.2016, [PERSON] здійснено замовлення в постачальника-підприємця [PERSON] , магазин «[INFO]», на придбання металопрофілів марки Т-14 № 8017 в кількості 55,68 м.кв., та марки т-14 в кількості 43,15 кв.м., а також аксесуарів до них на суми 8340,00 грн. та 10952,80 грн. Оплату за товари здійснено готівкою (а.с. 34-35). З копії видаткової накладної № РН-0057 від 19.09.2027 вбачається, що одержувачем [PERSON] здійснено замовлення в постачальника СПД [PERSON] на придбання матеріалів для парового опалення на загальну суму 13216 грн. Оплату здійснено готівкою. Платник-замовник [PERSON] (а.с. 33). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні встановлено, що сторонами за час шлюбу придбано за спільні кошти рухоме майно, а саме: холодильник вартістю 9700,00 грн., кований світильник вартістю 1000,00 грн., телевізор вартістю 3000,00 грн., пилосос вартістю 630,00 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000,00 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн., плеєр вартістю 600,00 грн., стабілізатор вартістю 600,00 грн., пилосос вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 1000,00 грн., блендер вартістю 80,00 грн., електроплитку вартістю 280,00 грн., вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн., палас вартістю 500,00 грн., три картини, вишиті бісером, а всього майна на загальну суму 22320,00 грн. Враховуючи наведене спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, встановлена законом і діє, поки інша сторона її не спростує. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач не погоджується на присудження грошової компенсації, а тому відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між сторонами в натурі. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, суд вважає за доцільне поділити побутове майно між сторонами з врахуванням визнання позову відповідача в частині рухомого майна. У відповідності до такого поділу, у власність позивача переходить побутове майно: телевізор вартістю 3000,00 грн., пилосос вартістю 630,00 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000,00 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн., плеєр вартістю 600,00 грн., стабілізатор вартістю 600,00 грн., пилосос вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 1000,00 грн., блендер вартістю 80,00 грн., електроплитку вартістю 280,00 грн., вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн., палас вартістю 500,00 грн., три картини, вишиті бісером, а всього майна на загальну суму 11620,00 грн. Згідно поділу у власність відповідача переходить побутове майно, а саме - холодильник вартістю 9700,00 грн., кований світильник вартістю 1000,00 грн., а всього майна на загальну суму 10700,00 грн. При цьому суд зауважує, що із таким варіантом поділу зазначеного побутового майна погодився відповідач у відзиві, а тому, він не призведе до порушення прав та інтересів жодного з подружжя. В судовому засіданні відповідачем спростовано належність до сумісного майна подружжя рухомого майна, зокрема дивана, шафи-купе, ліжка дерев`яного, оскільки вказані речі були придбані за кошти батьків відповідача, що підтверджується копіями: накладної від 10.10.2018, накладної від 16.04.2016, та видаткових накладних № СПД-009605 від 11.09.2018 (а.с. 28-30, 36). Із вказаних документів вбачається, що платником вказаних товарів є батько відповідача [PERSON] . Отже з переліку спільного сумісного майна подружжя необхідно виключити наступне майно: диван вартістю 5700 грн., шафу-купе вартістю 8198 грн., ліжко дерев`яне вартістю 8000 грн. Вирішуючи спір щодо поділу нерухомого майна, а саме придбання майна та здійснення покращення до житлового будинку, в якому сторони проживали, на загальну суму 83400,00 грн., суд виходить з наступного. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В судовому засіданні встановлено, що придбане майно та внесені покращення до житлового будинку, в якому сторони проживали, зокрема що здійснення перекриття даху будинку вартістю 24000,00 грн.; встановлення парового опалення вартістю 13000,00 грн.; встановлення пластикові вікна вартістю 1800,00 грн.; постелення підлоги в кімнатах вартістю 4000,00 грн.; зроблений євроремонт у двох кімнатах вартістю 15000,00 грн.; встановлення болєра вартістю 1600,00 грн.; поставлення огорожі, вартістю 24000, 00 грн., а всього внесення покращення на загальну суму 83400,00 грн., здійснені за рахунок коштів батьків відповідача. Вказані факти підтверджуюся доданими відповідачем до матеріалів справи копіями: акту здачі-приймання виконаних робіт від 05.07.2017 до договору № 18, видаткової накладної № РН-0000112 від 20.07.2016, видаткової накладної № РН-0057 від 12.06.2017, квитанції до прибуткового касового ордера № 48 від 15.09.2017, видаткової накладної № 290118 від 29.01.2018, видаткових накладних № 2911-1 від 29.11.2016, та № 0704-3 від 07.04.2016, видаткової накладної № РН-0057 від 19.09.2027 (а.с. 23-27, 32-35). Із вказаних документів вбачається, що замовником вказаних робіт та послуг, а також платником вказаних товарів є батько відповідача [PERSON] . Вказані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який вказав, що до придбання дивану, шафи-купе, ліжка дерев`яного, а також до внесення покращення до житлового будинку та проведення ремонтних робіт ні його син [PERSON] , ні його невістка [PERSON] не мають жодного відношення. Він особисто здійснював замовлення вказаних товарів та робіт, за які здійснював оплату зі спільних коштів його та матері відповідача [PERSON] . Вказані обставини також підтвердила також [PERSON] , яка також вказала, що вказані товари та роботи побули оплачені за рахунок спільних кошів її та [PERSON] , батька відповідача. При цьому за змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема будь-яких квитанцій, платіжних доручень, договорів на поставку будівельних матеріалів чи актів приймання-передачі наданих послуг, які б достовірно підтверджували внесені покращення до житлового будинку на загальну суму 83400 грн. Також суж звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про працевлаштування позивача за кордоном та розмір її заробітку, а також не містять належних доказів щодо працевлаштування та будь-якої іншої допомоги, як покликається представник позивача на обґрунтування позовних вимог. Показання свідка [PERSON] , яка є сестрою позивача про те, що позивач надавала кошти на придбання матеріалів для ремонту та майна є припущенням, так як вона особисто не була присутня при наданні коштів, а про даний факт дізналась зі слів позивача, тому її покази не є належним та допустимим доказом в даній справі. Отже суд дійшов висновку, що відповідачем спростовано належними доказами вимоги позивача про придбання майна та внесенння покращення до житлового будинку на загальну суму 83400,00 грн., тому таке майно не може бути об`єктом спільної суміснї власності подружжя. З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вище наведено майно та надано належні та достатні докази, що вказане нерухоме майно, зокрема на покращення житлового будинку в с. Зелена, уч. Фентираль, придбане за кошти батька відповідача [PERSON] , та не є об`єктом спільної суміснї власності подружжя. Таким чином в задоволенні позовних вимог щодо придбаного майна на покращення до житлового будинку на загальну суму 83400,00 необхідно відмовити. Щодо зазначення позивачем в позовній заяві обставини щодо перебування у володінні відповідача автомобілів слід зазначити, що дані обставини не підтверджені відповідними доказами. Крім того позивачем в позовній заяві на ставиться вимога про поділ автомомобілів як спільної сумісної власності подружжя, тому суд не вбачає підстав для встановлення обставин щодо даного майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити частково, визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] нажите в шлюбі майно, а саме: холодильник вартістю 9700,00 грн., кований світильник вартістю 1000,00 грн., телевізор вартістю 3000,00 грн., пилосос вартістю 630,00 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000,00 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн., плеєр вартістю 600,00 грн., стабілізатор вартістю 600,00 грн., пилосос вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 1000,00 грн., блендер вартістю 80,00 грн., електроплитку вартістю 280,00 грн., вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн., палас вартістю 500,00 грн., три картини, вишиті бісером, а всього майна на загальну суму 22320,00 грн. При цьому необхідно виділити позивачу [PERSON] наступне майно: телевізор вартістю 3000,00 грн., пилосос вартістю 630,00 грн., цифровий фотоапарат вартістю 1000,00 грн., пральну машину «Самсунг» вартістю 2930,00 грн., плеєр вартістю 600,00 грн., стабілізатор вартістю 600,00 грн., пилосос вартістю 800,00 грн., пароварку вартістю 1000,00 грн., блендер вартістю 80,00 грн., електроплитку вартістю 280,00 грн., вагу «Оріон» вартістю 200,00 грн., палас вартістю 500,00 грн., три картини, вишиті бісером, а всього майна на загальну суму 11620,00 грн. А відповідачу [PERSON] виділити. наступне майно: холодильник вартістю 9700,00 грн., кований світильник вартістю 1000,00 грн., а всього майна на загальну суму 10700,00 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за придбання майна (диван вартістю 5700 грн., шафа-купе вартістю 8198 грн., ліжко дерев`яне вартістю 8000 грн.), та внесенння покращення до житлового будинку на загальну суму 83400,00 грн. необхідно відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема 840,80 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції № 148.143.1/37196424. На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 372 ЦК України,

Outcome: approved