Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 29.07.19. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. 28.02.19. позивач надав в борг відповідачу 1500 доларів США з кінцевим строком повернення до 31 травня 2019 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав власноручно написану ним розписку. Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення суми позики [PERSON] не виконав і виконувати не збирається, оскільки на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути борг, відповідає обіцянками, які весь час порушує. Згідно даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України, станом на 29 липня 2019 року офіційний курс гривні по відношенню до 100 доларів США становить 2539,00 грн., таким чином заборгованість в гривнях станом на 29 липня 2019 року у відповідача становить 38 085,00 грн. Просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 38 085 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір, сплачений ним у зв`язку зі зверненням до суду з позовом. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.19,20). В матеріалах справи від нього міститься заява, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.23). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.16,21), причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Ухвалою від 01.10.19. суд вирішив провести заочний розгляд цивільної справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 28 лютого 2019 року відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] кошти в розмірі 1500 доларів США (еквівалент 40500 грн. по курсу НБУ), які зобов`язався повернути до 31 травня 2019 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] , оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.24). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобов`язання за договором позики, однак [PERSON] зазначені умови договору не виконав, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики у сумі 1500 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ станом на дату звернення до суду становить суму в розмірі 38085,00 грн. V. Розподіл судових витрат. За змістом ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1,2), які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved