Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 06.09.2021 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою і просить стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від усіх видів доходу, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття та на своє утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову та до досягнення дитиною трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що 27.09.2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем проживають окремо, останній матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми,через що позбавлена можливості самостійно працювати. Відповідач іншої родини не має, малолітніх дітей на утриманні не має. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. 06.09.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 12). Відповідач відзиву в установлений судом строк не подав. За таких обставин суд розглядає справу на підставі наявних доказів у справі. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони 27.09.2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 139 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 21.02.2019 року Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області, його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 07.07.2021 року Южненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки про склад сім`ї від 19.08.2021 року № 252, виданої Органом самоорганізації населення квартального комітету «Десята сотня» [PERSON] в тім, що вона проживає в [ADDRESS] разом з нею проживають та перебувають на її утриманні син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються главою 15 СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7 і 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення . При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, має нормальний стан здоров`я, і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, суд визначає необхідним стягувати на утримання дітей аліменти в у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За ч.2 ст. 80 СК України розмір аліментів одному з подружжя визначається судом з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Факт проживання дітей з позивачкою відповідачем не оспорюється. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач може надавати матері його дітей матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, має нормальний стан здоров`я, протилежного відповідачем не доведено. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки, суд також враховує, що даний вид аліментних зобов`язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку, що буде достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін, відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю. Висновок суду. З огляду на викладене, враховуючи принципи розумності, справедливості,виваженості та пропорційностіта суд вважає, що з урахуванням сімейного та майнового стану позивачки та відповідача, задовільного стану здоров`я сторін, а також враховуючи, що відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своїх неповнолітніх дитини, а також дружини, суд приходить до висновку стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку, відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю, що буде достатнім та не порушуватиме балансу інтересів сторін. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial