Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог До суду звернулася Позивачка [PERSON] з позовною заявою у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , де є зареєстрованою також і її син - [PERSON] , який за вказаною адресою не проживає з 2015 року без поважних на те причин, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, взагалі будинком не цікавиться. На даний час Відповідач постійно проживає у Російській Федерації. Засобів зв`язку з ним не має. У зв`язку з відсутністю Відповідача понад один рік за місцем реєстрації, вважає його таким, що втратив право користування належним її житловим приміщенням. За таких обставин змушена звернутися до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи У судовому засіданні Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що Відповідач з 2015 року за адресою реєстрації не поживає у зв`язку з тим, що виїхав на постійне проживання до Росії, жодного разу (з 2015 року) не приїздив до будинку. Від виклику свідків [PERSON] та [PERSON] відмовилась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Представник від третьої особи - Міловської селищної ради, у судове засідання не з`явився, однак просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника. При вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Позиція суду Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши Позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справ. [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 18.04.1984 року. (а.с.9, 20) Згідно копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та копії будинкової книги, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 11-13, 18) Відповідно до акту обстеження побутових умов від 23.01.2020 року, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2015 року. (а.с. 14) Згідно листа від 26.02.2020 року № 241, Міловська селищна рада відмовила [PERSON] у знятті з реєстрації [PERSON] . (а.с.21) Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Системний аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК Української РСР у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як слід з ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду викладеним у постанові від 03.04.2019 року, справа № 454/2025/15-ц. Таким чином, судом було встановлено, що Позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , де є зареєстрованим Відповідач, який з 2015 року не проживає за місцем реєстрації, що свідчить про свідому втрату ним інтересу до житла, та про втрату права користування цим житлом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача. Судові витрати стягнути з Відповідача на користь Позивача у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved