Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА 1.1. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 10594,50 дол.США, що станом на 17.06.2016 складає 263803,05 грн. 1.2. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом в якому просила: ?Визнати недійсною Додаткову Угоду №1 до Кредитного договору №PLRMGI0000000864 від 19.10.2007; ?Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати усі штрафні санкції (включаючи штрафи, пеню, комісії, винагороди та інше), нараховані за період користування кредитом, які виникли з моменту укладення Додаткової Угоди №1 до Кредитного договору №PLRMGI0000000864 від 19.10.2007; ?Зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» в особі Кременчуцької філії зробити перерахунок за договором про іпотечний кредит №PLRMGI0000000864 від 19.10.2007, зарахувавши незаконно отримані кошти на підставі Додаткової Угоди №1 до Кредитного договору №PLRMGI0000000864 від 19.10.2007 в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 2.1 Свої позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував тим, що 19.10.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №PLRMGI0000000864, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 61250 грн до 19.10.2022, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно додаткової угоди №1 валюта кредита переведена в дол.США. Розмір кредита після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 11984,03 дол.США зі сплатою 14% річних. Відповідач своєчасно не надав кошти для погашення заборгованості. Станом на 17.06.2016 заборгованість за кредитним договором становить 10594,50 дол.США. Зазначив, що зміна розміру відсоткової ставки відбулась відповідно до умов договору, про що позичальник був повідомлений належним чином. Вказав, що на момент укладання додаткової угоди про реструктуризацію за кредитним договором у позичальника виникла значна заборгованість за кредитом, а тому задля поліпшення відносин із клієнтом, виведення останнього із прострочення за кредитом, банк здійснив дії щодо реструктуризації заборгованості за договором. Суму заборгованості, яка виникла до підписання додаткової угоди, конвертовано в долари США. Таким чином відбулось погашення прострочених зобов`язань шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії. Банком було зменшено процентну ставку з 15% до 14%, чим створено сприятливі умови для клієнта. 2.2. [PERSON] свої позовні вимоги мотивувала тим, що в грудні 2014 року вона підписала додаткову угоду. Копію додаткової угоди їй не надали та запевнили, що її підписання не вплине на подальші виплати. З позову банку вона дізналась про те, що була введена в оману, оскільки підписала кабальні умови, які банк виклав у додатковій угоді. Оцінюючи умови додаткової угод та новий графік погашення заборгованості в момент їх підписання вона зрозуміла, що станом на день укладання угоди її заборгованість по тілу кредиту конвертують у валюту і в подальшому, погашення заборгованості за кредитним договором буде здійснюватися згідно нового графіку. Однак, із розрахунку заборгованості вбачається, що саме з 22.08.2008 тіло кредиту зазначено 11984,03 дол.США. Під час укладання додаткової угоди банк приховав повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила б, погашаючи кредит в порядку визначеному умовами угоди. Умови додаткової угоди №1 не відповідають принципам розумності та справедливості і мають безліч невідповідностей. Так, в додатковій угоді зазначено, що зміни вносяться до п.8.1, який за змістом не відповідає змісту п.8.1 основного договору. Коштів в розмірі 11984,03 дол.США вона не отримувала. Умови додаткової угоди щодо видачі коштів з 2008 року вважає несправедливими та такими, що призводять до істотного дисбалансу її прав та обов`язків, оскільки з 2008 року по день підписання додаткової угоди вона сумлінно виконувала умови кредитного договору. ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ 3.1 [PERSON] проти задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» заперечувала. В письмових запереченнях зазначила, що вимоги банку не підтверджуються належними доказами. Звертала увагу на те, що з 22.08.2008 банк отримував кошти в національній валюті, які самостійно конвертував в долари США. На її запити банком не було надано відповідь про загальну суму внесених коштів та їх подальший рух. 3.2 АТ КБ «Приватбанк» проти задоволення зустрічного позову заперечувало. Банк зазначив, що в додатковій угоді зазначена валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін. Ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, [PERSON] отримала повну інформацію про умови кредитування. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти в самому договорі. Оскільки сторони досягли згоди щодо всіх умов, посилання [PERSON] на несправедливі умови кредитування є безпідставними. Позичальник протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про його згоду з умовами. Вважає, що доказом виконання Банком вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є факт прийняття позичальником пропозиції укласти договір. Підтвердженням волі позичальника до дії реструктуризованого кредитного договору є факт сплати ним тривалий час обумовленого сторонами у додатковій угоді розміру платежу. Відповідно до Додаткової угоди кошти повторно позичальнику не надаються, а лише умови кредитного договору викладаються в новій редакції. Просив застосувати позовну давність. ІV.КЛОПОТАННЯ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ 30.11.2016 судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом витребувано від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» оригінал кредитної справи [PERSON] для огляду та належним чином завірену копію кредитної справи для долучення до матеріалів справи. 19.06.2017 судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом витребувано від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» докази надання [PERSON] та отримання останньою кредитних коштів у сумі 11984,03 доларів США за кредитним договором №PLRMG10000000864 від 19.10.2007 відповідно до додаткової угоди №1 від 02.12.2014. Ухвалою суду від 12.12.2017 зустрічну позовну заяву представника відповідача [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 01.10.2018 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним, [PERSON] та призначено по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди № 1 до кредитного договору недійсною судово-економічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 31.10.2018 витребувано від АТ КБ «Приватбанк» належним чином завірені копії документів, перелік яких визначив експерт. 20.03.2019 задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним, [PERSON] та призначено по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди №1 до кредитного договору недійсною судово-економічну експертизу. Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи. V.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 19.10.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк»/правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»/ та [PERSON] було укладеного договір про іпотечний кредит № PLRMGI0000000864(далі кредитний договір) Відповідно до п.п 1.1 Кредитного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах Договору кошти в сумі 61250 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 61250 грн, сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми кредиту в момент надання кредиту. Згідно п.1.3 Кредитного договору кредит надається строком погашення не пізніше 19.10.2022 на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу №11495 від 19.10.2007, розташованої за адресою: [ADDRESS] п . 1.5 Кредитного договору визначено, що погашення платежів за Кредитом здійснюється позичальником виключно у національній валюті України - гривні. Згідно п.2.3, 2.4, 2.5 Кредитного договору Кредит надається шляхом(видачі готівки через касу/зарахування Кредитором коштів на поточний рахунок позичальника [NUMBER] , відкритий у Кредитора). Позичальник зобов`язується щомісячно до 19 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 866 грн шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № [NUMBER] , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 19.10.2022. Розрахунок відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточного період сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Відповідно до умов кредитного договору 19.10.2007 на рахунок [PERSON] [NUMBER] було зараховано та через касу банку видано 61250 грн (т.2, а.с.232-233) 02 грудня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір PLRMGI0000000864 від 19.10.2007. Відповідно до п.1 додаткової угоди №1 до Кредитного договору, сторони погодили викласти п.8.1 кредитного договору в такій редакції: «Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі кредиту через касу банку на строк з 22.08.2008 до 20.10.2022 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 11984,03 дол.США на наступні цілі: придбання у власність окремого житла зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредит щомісяця в Період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,00%, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 Даного договору. Періодом сплати вважати період по 19 число кожного місяця». Згідно п.2 додаткової угоди №1 до Кредитного договору, погашення заборгованості за договором(за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти(щомісячний платіж) в сумі 170,41 дол.США для погашення заборгованості за Кредитним договором. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту(Додаток №1) В п.6 додаткової угоди №1 до Кредитного договору визначено, що всі інші умови Кредитного договору лишаються незмінними. Згідно наданого позивачем за первісним позовом розрахунку, сума заборгованості за кредитним договором станом на 17.06.2016 становить 10594,50 дол.США, що еквівалентно 263803,05 грн: ?Загальний залишок заборгованості за наданим кредитом(тілом кредиту) - 9176,86 дол.США, що еквівалентно 228503,81 грн; ?Загальний залишок заборгованості за процентами 1154,50 дол.США, що еквівалентно 28747,05 грн; ?Заборгованість з комісії - 0,00 дол.США; ?Загальна сума нарахованої пені - 263,14 дол.США, що еквівалентно 6552,19 грн. VІ.НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ст.215 ЦК України) В ч.1 ст.216, ч.1 ст.217 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину(ст.230 ЦК України) Згідно ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ч.1 ст.530 ЦК України) В ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства(ч.1 ст.628 ЦК України) В ч.ч.1-3 ст.631 ЦК України визначено, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі(ч.1 ст.1054, ч.1 ст.1055 ЦК України) В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Згідно ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та додаткової угоди №1, Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється(частину першу статті 11 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI). В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VII.ОЦІНКА СУДУ Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника - повернути кошти та сплатити проценти. 7.1. Щодо вимог відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом. Суд повторює, що відповідно до ст.ст.229 та 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. На підставі вказаних статей правочин може бути визначений недійсним в тому випадку, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] зазначала про те, що уклала Додаткову угоду №1 під впливом обману, оскільки викладені в ній умови є кабальними. На переконання суду, вказані доводи позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими. Так, суд приймає до уваги те, що в дному випадку під час укладання угоди банком не заперечувались обставини щодо природи правочину - внесення змін до кредитного договору, про що свідчить п.1 додаткової угоди №1 до Кредитного договору, в якому чітко зазначено про внесення змін до Кредитного договору; щодо прав та обов`язків сторін - щодо щомісячної сплати та розміру платежів. Тобто, на переконання суду, в даному випадку банком не було приховано або замовчано істотні умови угоди. Іншим доводом [PERSON] щодо існування підстав для визнання правочину недійсним слугувало те, що під час укладання додаткової угоди банк приховав повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила б, погашаючи кредит в порядку визначеному умовами угоди. Однак, вказані доводи відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом, спростовуються положеннями Додаткової угоди №1, яка містить графік погашення платежів, складові кожного з платежів та їх розмір. Щодо доводів про те, що умови додаткової угоди №1 не відповідають принципам розумності та справедливості і мають безліч невідповідностей. В ч.2 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Однак, на переконання суду [PERSON] не було доведено те, що умови Додаткової угоди №1 не відповідають принципам розумності та є несправедливими. Суд наголошує на тому, що положення ст.627 ЦК України передбачають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, відповідно до положення вказаної статті в даному випадку сторони кредитного договору самостійно визначають умови договору(строк кредитування, валюту та суму кредиту, розмір плати(процентів)). Крім того, споживач послуг, в тому числі наділений правом на вибір контрагента, а також правом погоджуватись або не погоджуватись на запропоновані умови. На переконання суду, під час укладання додаткової угоди №1 сторони виявили свою згоду щодо укладення угоди саме на тих умовах, які були ними визначені, про це в тому числі свідчить підписи сторін під текстом угоди та фактичне виконання її умов. Однак, суд погоджується із тим, що додаткова угода №1 містить невідповідність щодо нумерації пунктів. Разом із тим, суд не вважає, що вказане є підставою для визнання додаткової угоди №1 недійсною. Отже, підсумовуючи наведене суд відзначає, що спірна додаткова угода №1 підписана сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, позивач за зустрічним позовом виконувала її умови; умови додаткової угоди №1 містять повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди № 1 до кредитного договору недійсною не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, які складаються із витрат, пов`язаних із проведенням експертизи покладаються на позивача за зустрічним позовом. 7.2. Щодо вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості в розмірі 10594,50 дол.США, що станом на 17.06.2016 складає 263803,05 грн. Суд відзначає, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати платежів, а також розміру, визначеного договором платежу. Прострочення виконання зобов`язання та/або неналежне виконання є його порушенням. За загальним правилом за порушення однією із сторін зобов`язання настають відповідні юридичні наслідки. Так, звертаючись до суду із позовом АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що відповідачем за первісним позовом було порушено умови договору в частині своєчасної та в повному обсязі сплати обумовлених сторонами платежів. Зокрема, із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 20.07.2015 відповідачем за первісним позовом не вносились кошти на погашення відсотків за користування коштами та з 28.08.2015 банком обраховувалась прострочена заборгованість за тілом кредиту. Суд приймає до уваги надані відповідачем за первісним позовом копії квитанцій та копію листа. Однак, на переконання, суду вказані докази не спростовують наданий позивачем розрахунок, оскільки датовані до липня 2015 року. Разом із цим, суд відзначає, що на підтвердження своїх позовних вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України, позивач повинен був надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази. Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем за первісним позовом надано суду копію кредитного договору, копію додаткової угоди №1, виписки по рахункам. Крім того, за клопотанням представника відповідача за первісним позовом були призначені судово-економічні експертизи з метою вирішення питання про дійсний розмір заборгованості. Так, згідно висновку експертів №623/1428 від 12.08.2019(т.3 а.с.35) приналежність наданих банком рахунків не можливо встановити без Положення про облікову політику банка, Положення про кредитування. Суд відзначає, що вказані документи не були надані позивачем за первісним позовом на вимогу суду. У зв`язку із цим, враховуючи те, що в кредитному договорі та додатковій угоді №1 не зазначені рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , хоча згідно змісту виписок по вказаним рахункам Банком зараховувались кошти від [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що виписки по вказаним рахункам не є достатніми доказами на підтвердження розміру заборгованості відповідача за первісним позовом. Суд враховує те, що в матеріалах справи є витяг з документу(т.3, а.с.15) який містить відомості(п.8.1) про надання позичальнику кредитних коштів в строк з 22.08.2008 по 19.10.2022 в розмірі 11984,03 (без зазначення валюти) на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання зі сплатою за користування кредитом відсотків розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості. Також у вказаному витягу визначено, що станом на 22.08.2008 залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №РLRMGI0000000864 від 19.10.2007 складає 55246,38 грн, що еквівалентно 11984,03 дол.США. Дата укладання договору - 22.08.2008 №РLRMGI0000000864. Разом із тим, у вказаному документі відсутні інші розділи, окрім викладених 8 та 9, що не дає підстави вважати, що сторони дійшли згоди щодо всіх інших умов і про те, що вказаний документ укладений між банком та позичальником для внесення відповідних змін до кредитного договору PLRMGI0000000864 від 19.10.2007. Суд відзначає, що зміст кредитного договору в редакції укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 2014 року містить суперечливі положення, зокрема щодо валюти кредиту, відсоткової ставки та періоду кредитування, оскільки відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах Договору кошти в сумі 61250 грн зі сплатою відсотків в розмірі 15% річних. Натомість відповідно до п.1 додаткової угоди №1 до Кредитного договору, сторони погодили викласти п.8.1 кредитного договору в такій редакції: «банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі кредиту через касу банку на строк з 22.08.2008 до 20.10.2022 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 11984,03 дол.США зі сплатою відсотків у розмірі 14% на рік». Тобто, кредитний договір містить відомості про одночасну видачу позичальнику кредитних коштів в сумі 61250 грн та 11984,03 дол.США, та встановлює різний розмір відсоткової ставки - 15 та 14 відсотків. Крім того, встановлено різний період кредитування 19.10.2007 - 19.10.2022 і 22.08.2008 - 20.10.2022. Суд наголошує на тому, що наявність різних вихідних даних(суми кредиту, строку кредитування, розміру відсоткової ставки), стали підставою для неможливості проведення судово-економічної експертизи. Суд також відзначає, що відсутність належного врегулювання питання щодо внесення змін до кредитного договору, позбавляє можливості визначити дійсний розмір заборгованості та перевірити обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги відсутність належних та достатніх доказів, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд дійшов висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за первісним позовом покладаються на АТ КБ «Приватбанк».

Outcome: dismissed