Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач)звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління - служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, вона, [PERSON] , 01.06.2007 року уклала шлюб з [PERSON] (далі - Відповідач), який був зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбних стосунків мають малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2009 року було стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менш чим встановлено законом, щомісячно, починаючи з 25.02.2009 року і до повноліття дитини, чи змін у майновому стані сторін. Згідно довідки Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Малолітня дитина - [PERSON] , проживає разом із матір`ю та її родичами. Відповідач [PERSON] 16 червня 2011 року склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначено, що він відмовляється від своїх батьківських прав стосовно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.67). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, також в судове засідання не з`явилася, надала суду заяви в яких просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.65). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 322, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 01.06.2007 року (а. с.8). Судом також встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.2007 року (а.с.13). Також, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 202 від 25.05.2010 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 9). Також, із матеріалів справи вбачається, що після розлучення батьків, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом із матір`ю [PERSON] , та її родичами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні (а.с.16). Відповідно довідки-розрахунку, виданою Новокодацьким відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 188 грн. 49 коп. за період з 25.02.2009 року по 08.08.2019 року. Судом також встановлено, що батько дитини [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, надав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих В.М. від 16.06.2011 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2972, в якій зазначив, що він відмовляється від своїх батьківських прав щодо своєї малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно висновку Шевченківська районна у місті Дніпрі рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.51-52). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи батьком дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно дитини, суд доходить висновку що відповідач свідомо нехтує батьківським обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, вказані приписи чинного законодавства, та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, про те, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні до його малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що протягом тривалого часу він не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини, під час розгляду справи не змінив своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність в нього наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду даної цивільної справи по суті, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved