Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Керівник Жовтоводської місцевої прокуратури звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі комунального закладу «Камянська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Потерпілою від злочину є [PERSON], якій було заподіяно тілесні ушкодження та у звязку з чим вона перебувала на лікуванні у хірургічному відділенні КЗ «Камянська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» в період з 17 до 24 грудня 2015 року. На лікування [PERSON] закладом охорони здоровя витрачено 7577 грн. 61 коп.: 3127 грн. 83 коп. вартість одного ліжко-дня в реанімації; 4449 грн. 78 коп. 6 ліжко-днів у хірургічному відділенні з розрахунку 741 грн. 63 коп. за 1 ліжко-день. Зазначені витрати [PERSON] закладу охорони здоровя в добровільному порядку не відшкодовано. На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь комунального закладу «Камянська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» 7577 грн. 61 коп. як шкоду завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від участі у справі в режимі відео конференції відмовився, заперечень проти позову не надав, заява про розгляд справи без його участі не надходила. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді пяти років позбавлення волі. Вироком суду також встановлено, що потерпілою від злочину є [PERSON], якій було завдано тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (а.с.10-11). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку з чим суд вважає доведеними ті обставини, що внаслідок винних, протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було завдано тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Зі змісту вироку видно, що питання про відшкодування витрат на лікування потерпілої під час ухвалення вироку судом не вирішувалося. За повідомленням КЗ «Камянська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 7 березня 2017 року самостійно з позовом до суду про стягнення витрат на лікування [PERSON] лікарня не зверталася (а.с.12). Згідно з калькуляцією витрати на лікування [PERSON] в період її лікування з 17 до 24 грудня 2015 року склали 7577 грн. 61 коп.: 3127 грн. 83 коп. вартість одного ліжко-дня в реанімації; 4449 грн. 78 коп. 6 ліжко-днів у хірургічному відділенні з розрахунку 741 грн. 63 коп. за 1 ліжко-день (а.с.13-14). Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для відшкодування [PERSON], як особою, яка вчинила злочин, витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілої від цього злочину [PERSON], а тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а позов є таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у відповідності до ставок судового збору, визначеному ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved