Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Мелітопольська окружна прокуратура Запорізької області, яка діє в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Костянтинівської сільської\~ради Мелітопольського\~району Запорізької\~області звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачів, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 № 519 «Про затвердження технічної документації по виділенню в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) та видачу державних актів на право приватної власності на землю (по КСП «Нива»)» в частині надання [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0412 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0012, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 № 519 «Про затвердження технічної документації по виділенню в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) та видачу державних актів на право приватної власності на землю (по КСП «Нива»)» в частині надання [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0722 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0011, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. - визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355, площею 5,3100 га, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №618, виданий 16.08.2002 Мелітопольською районною державною адміністрацією [PERSON] на підставі розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації №519 від 05.08.2002 (кадастровий номер 2323080800:01:023:0012, площею 5,3102 га), в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0412 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0012, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, припинивши право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0412 га, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0012. - визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354 площею 5,1100 га, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617, первісно виданий 16.08.2002 Мелітопольською районною державною адміністрацією [PERSON] на підставі розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації №519 від 05.08.2002 (кадастровий номер 2323080800:01:023:0011, площею 5,1102 га), в частині передачі у приватну власність земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0722 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0011, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.11.2017, зареєстроване в реєстрі за №892, видане [PERSON] після смерті [PERSON] , в частині спадкування земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0722 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0011, площею 5,1102 га, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області та належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354, площею 5,1100 га, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617, виданого 16.08.2002 Мелітопольською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації №519 від 05.08.2002 (кадастровий номер 2323080800:01:023:0011, площею 5,1102 га). - визнати недійсним договір обміну земельних ділянок від 12.07.2018, зареєстрований за №2639, укладений між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Молочний лиман» в частині передачі у приватну власність останнього земельної ділянки, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0722 га, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0011, площею 5,1102 га, яка розташована на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, припинивши право власності Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Молочний лиман» на земельну ділянку, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, площею 0,0722 га, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером: 2323080800:01:023:0011. - зобов`язати Сільськогосподарський виробничий кооператив «Молочний лиман» повернути на користь держави в особі Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області земельну ділянку, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний №3479, площею 0,0722 га, межі якої визначено згідно з каталогом координат кутів зовнішніх меж землекористування, виготовлений КП «Градпроект» Мелітопольської міської ради, що розташований на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011, площею 5,1102 га. - зобов`язати [PERSON] повернути на користь держави в особі Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області земельну ділянку, на якій розміщено частину кургану №3 курганного могильника охоронний №3479, площею 0,0412 га, межі якої визначено згідно з каталогом координат кутів зовнішніх меж землекористування, виготовлений КП «Градпроект» Мелітопольської міської ради, що розташований на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0012, площею 5,3102 га. Крім того, Мелітопольська окружна прокуратура просить стягнути з відповідачів понесені Запорізькою обласною прокуратурою судові витрати при сплаті судового збору за подачу позову у сумі 18160 грн. На обґрунтування\~позову прокуратура\~зазначає, що на території\~Вознесенської сільської\~ради Мелітопольського\~району Запорізької\~області за\~4,9\~км на\~схід від\~села Вознесенка,\~розташований курганний\~могильник,\~який складається\~з 10\~курганів. Згідно із\~паспортом об`єкта\~пам`ятника археології\~курганний могильник\~датований 4\~тисячоліттям до\~н.е.\~-\~першою половиною\~2\~тисячоліття н.е.,\~охоронний номер\~3479,\~виданий Міністерством\~культури СРСР. Курганний могильник\~взято на\~державний облік,\~відповідно до\~рішення виконкому\~Запорізької обласної\~ради народних\~депутатів №\~196\~від 11.07.1989. Крім того, курганний могильник має паспорт об`єкта культурної спадщини від 27.01.1989, яким також підтверджується його наявність та місце розташування. Розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519 «Про затвердження технічної документації по виділенню в натурі (на місцевості) земельної часки (пай) та видачу державних актів на право приватної власності на землю (по КСП «Нива»)», у порушення вимог ст.ст. 53, 54 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 17 «Про охорону культурної спадщини» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3100 га (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0012 площею 5,3102 га), а також [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1100 га (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га), в межах яких розташовано курган № [NUMBER] курганного могильника охоронний № 3479. Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) спадщину у вигляді земельної ділянки, що належала спадкодавцю, прийняла [PERSON] . У подальшому, за договором обміну від 12.07.2018 №2639 земельних ділянок [PERSON] передала у власність СВК «Молочний лиман» вказану земельну ділянку (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га). Цільове призначення земельних ділянок, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355 та ІІІ-ЗП №045354, виданих [PERSON] \~та [PERSON] \~відповідно - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що у свою чергу свідчить про факт їх приналежності до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на цей час, власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га є СВК «Молочний лиман» (підстава виникнення права власності договір обміну від 12.07.2018 №2639). Водночас, за даними геодезичної зйомки, проведеної КП «Градпроект» Мелітопольської міської ради (каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування додається) встановлено, що в межах земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , власником якої на цей час є СВК «Молочний лиман», розташовано курган № [NUMBER] площею 0,1134 га, у тому числі: в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 0,0722 га (власник - СВК «Молочний лиман»), в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0012 0,0412 га (власник [PERSON] ), що входить до курганного могильника охоронний № 3479. Проте, на плані меж земельної ділянки державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355, виданого [PERSON] не позначено межі земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0412\~га (частина кургану №3). Аналогічним чином не виділено у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354, виданого [PERSON] (фактичний власник СВК «Молочний лиман»), межі пам`ятки археології - кургану №3 курганного могильника 3479 площею 0,0722 га. Тобто, фактично курган №3 курганного могильника охоронний номер 3479 надано в приватну власність [PERSON] та [PERSON] , який у подальшому спадкоємицею останнього [PERSON] відчужено на користь СВК «Молочний лиман» (площею аналогічною, первісно виданому державному акту на ім`я [PERSON] ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що є порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Земельного кодексу України (у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Крім того, за результатами\~перевірки встановлені\~порушення ст.\~17\~Закону України\~«Про охорону\~культурної спадщини»,\~статей 53,\~54,\~84\~Земельного кодексу\~України при\~передачі у\~власність [PERSON] \~та [PERSON] \~кургану №3\~курганного могильника\~охоронний номер\~3479,\~про що\~складено акти\~перевірки дотримання\~вимог земельного\~законодавства щодо\~об`єкту\~-\~земельної ділянки. Окрім вказаного, спірне розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519 прийнято із перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Чинним законодавством не передбачено право районних державних адміністрацій розпоряджатися землями історико-культурного призначення. На підставі\~викладених обставин прокурор звертається до суду, в інтересах держави, з даним позовом. Прокурор в підготовчому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Просив задовольнити даний позов, оскільки предметом спору є землі історико-культурного призначення та їх подальше нецільове призначення може завдати шкоди інтересам держави. Також просить стягнути з відповідачів понесені Запорізькою обласною прокуратурою судові витрати при сплаті судового збору за подачу позову у сумі 18160 грн. Представник Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області в підготовче засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області - Чабан О.О. в підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Також, з урахуванням визнання позову, просить суд стягнути з Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області лише половину судового збору, сплаченого прокуратурою. Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Молочний лиман» Біленький М.В. в підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі. Також, з урахуванням визнання позову, просить суд стягнути з неї лише половину судового збору, сплаченого прокуратурою за позовні вимоги до неї. Представник третьої особи - Запорізької обласної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Згідно з вимогами ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадженні у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. З вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України вбачається, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з вимог ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурором,\~який звернувся\~до суду\~в інтересах держави, на виконання вимог ч.4 ст. 56 ЦПК України, в позовній заяві належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на території Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області за 4,9 км на схід від села Вознесенка розташований курганний могильник, який складається з 10 курганів. Згідно із паспортом об`єкта пам`ятника археології курганний могильник датований 4 тисячоліттям до н.е. - першою половиною 2 тисячоліття н.е., охоронний номер 3479, виданий Міністерством культури СРСР /т.1 а.с.60-63/. Курганний могильник взято на державний облік відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів № 196 від 11.07.1989 /т.1 а.с.38-41/. Крім того, курганний могильник має паспорт об`єкта культурної спадщини від 27.01.1989, яким також підтверджує його наявність та місце розташування /т.1 а.с.60-63/. Розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519 «Про затвердження технічної документації по виділенню в натурі (на місцевості) земельної часки (пай) та видачу державних актів на право приватної власності на землю (по КСП «Нива»)» у порушення вимог ст.ст. 53, 54 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ст. 17 «Про охорону культурної спадщини» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3100 га (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0012 площею 5,3102 га), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355 (зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №618), а також [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1100 га (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354 (зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617), в межах яких розташовано курган №3 курганного могильника охоронний № 3479 /т.1 а.с.32-37, 42, 43/. Після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , спадщину у вигляді земельної ділянки, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354, прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.11.2017, зареєстрованого за номером [ADDRESS] (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га) /т.1 а.с.44/. У подальшому, за договором обміну від 12.07.2018 №2639 земельних ділянок [PERSON] передала у власність СВК «Молочний лиман» вказану земельну ділянку (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га) /т.1 а.с.45-48/. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державній реєстрації прав підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1 ст. 5 вказаного Закону). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав, Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, станом на теперішній час [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,3102 га, кадастровий номер 2323080800:01:023:0012 (підстава виникнення права власності Державний акт серії ІІІ-ЗП №045355) /т.1 а.с.77-78, 82-84/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на цей час, власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га є СВК «Молочний лиман» (підстава виникнення права власності договір обміну від 12.07.2018 №2639) /т.1 а.с.79-81/. Як вбачається,\~цільове призначення\~земельних ділянок\~відповідно до\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІІІ-ЗП\~№045355\~та ІІІ-ЗП\~№045354,\~виданих [PERSON] \~та [PERSON] \~відповідно - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що у свою чергу свідчить про факт їх приналежності до земель сільськогосподарського призначення. Водночас, за даними геодезичної зйомки, проведеної КП «Градпроект» Мелітопольської міської ради (каталог координат кутів зовнішніх меж землекористування додається), встановлено, що в межах земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , власником якої на цей час є СВК «Молочний лиман», розташовано курган № [NUMBER] площею 0,1134 га, у тому числі: в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 0,0722 га (власник - СВК «Молочний лиман»), в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0012 0,0412 га (власник [PERSON] ), що входить до курганного могильника охоронний № 3479 /т.1 а.с.68-70/. Проте, на плані меж земельної ділянки державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355, виданого [PERSON] , не позначено межі земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0412\~га (частина кургану №3) /т.1 а.с.42, зворот/. Аналогічним чином не виділено у державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354, виданого [PERSON] (власник на теперішній час СВК «Молочний лиман»), межі пам`ятки археології - кургану №3 курганного могильника 3479 площею 0,0722 га /т.1 а.с.43, зворот/. Тобто, фактично курган №3 курганного могильника охоронний номер 3479 надано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] , який у подальшому спадкоємицею останнього [PERSON] відчужено на користь СВК «Молочний лиман» (площею аналогічною, первісно виданому державному акту на ім`я [PERSON] ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що є порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Земельного кодексу України (у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин). Спеціалістами КП «Градпроект» Мелітопольської міської ради проведено геодезичну зйомку, за результатами якої складено план меж земельної ділянки. Як наслідок, встановлено, що курган № [NUMBER] курганного могильника охоронний №3479 знаходиться в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 2323080800:01:023:0012, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355 належить [PERSON] (частина кургану займає площу 0,0412 га), а також 2323080800:01:023:0011 (частина кургану займає площу 0,0722 га) згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354 первісно виданого [PERSON] . Крім того, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Якимівському, Веселівському, Мелітопольському районах та м. Мелітополі Управління з контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Кардашовою М.Г. за результатами проведеної перевірки встановлені порушення ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», статей 53, 54, 84 Земельного кодексу України при передачі у власність [PERSON] та [PERSON] кургану №3 курганного могильника охоронний номер 3479, про що складено акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 03.12.2019 №989/0/92-19- ДК/1582/АП/09/01/-19 та від 04.12.2019 №987/0/92-19- ДК/1588/АП/09/01/-19 /т.1 а.с.50-59/. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно зі статтею 324 цього Кодексу земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону. Статтею 326 ЦК України передбачено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Статтею 53 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані: а) історико-культурні заповідники, музеї заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам`ятні місця, пов`язані з історичними подіями; б) городища, кургани, давні поховання, пам`ятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів; в) архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фонова забудова. З положень ст. 54 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначаться законом. У той же час, статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. До археологічних об`єктів культурної спадщини, згідно зі ст. 2 вказаного Закону, відносяться городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, украплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, мегаліти, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, рештки життєдіяльності людини, що містяться під водою. Згідно із ст. 84 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Землі історико-культурного призначення не можуть передаватися у приватну власність. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі історико-культурного призначення. 28.04.2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який 27.05.2021 набрав законної сили. Вказаним Законом внесено зміни, у тому числі, у Земельний кодекс України щодо права власності земельних ділянок та їх розпорядників. Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до п. п. «а», «ґ» ч. 5 ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності; виникнення інших підстав, передбачених законом Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021), землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Таким чином, з 27.05.2021 (дата набрання чинності вищевказаних змін до Земельного кодексу України) Запорізька обласна державна адміністрація втратила повноваження щодо розпорядження землями історико - культурного призначення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Запорізької області. У додатку до вказаного розпорядження міститься графічна частина, згідно з якою земельні ділянки [PERSON] з кадастровим номером 2323080800:01:023:0012 площею 5,3102 га та СВК «Молочний лиман» з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га, а відповідно й курган № [NUMBER] площею 0,1134 га, що входить до курганного могильника охоронний № 3479, знаходяться на території Костянтинівської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області (код населеного пункту адміністративного центру територіальної громади згідно з КОАТУУ - 2323081201, адміністративний центр - с. Костянтинівка, кількість населених пунктів, що об`єднались - село Костянтинівка та село Вознесенка). У зв`язку з викладеним, ураховуючи вищевказані норми законодавства, спірна земельна ділянка у розумінні нових змін є «іншою земельною ділянкою» (п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України), яка перейшла у комунальну власність з 27.05.2021. Стаття 152 ЗК України встановлює, що захист прав на земельні ділянки, здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, охороною пам`яток історії та культури. Пунктом 2 частини 1 статті 21 зазначеного Закону встановлено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону. Аналізуючи вищевикладені обставини та норми, які регулюють вказані правовідносини, суд приходить до висновку, що розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519 прийнято із перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень, оскільки чинним законодавством не передбачено право районних державних адміністрацій розпоряджатися землями історико-культурного призначення. Зважаючи на викладене, а також з урахуванням положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд вважає за необхідне визнати розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519 незаконним та скасувати його в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0412 га. З аналогічних підстав слід визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.08.2002 №519, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045354 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,0722 га. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та наступних документів, які стали підставою для переходу права власності на земельні ділянки, є похідною і залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано оспорюваний державний акт. Таким чином, суд вважає за необхідне також визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №045355, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №618, виданий [PERSON] та серії ІІІ-ЗП №045354, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №617, виданий [PERSON] , які є правовстановлюючими документами та видані вказаним громадянам на підставі незаконного розпорядження, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.11.2017, зареєстроване за номером 892 (кадастровий номер: 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га) та договір обміну земельних ділянок від 12.07.2018, зареєстрований в реєстрі за №2639, укладений між [PERSON] та СВК «Молочний лиман», в частині права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1134 га, на якій розміщено курган № [NUMBER] курганного могильника охоронний №3479 (на земельній ділянці, що належить [PERSON] частина кургану займає площу 0,0412 га, на земельній ділянці, що первісно надано у власність [PERSON] - 0,0722 га). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зважаючи на викладене, земельна ділянка історико-культурного призначення загальною площею 0,1134 га, на якій розміщено курган № [NUMBER] курганного могильника охоронний №3479 підлягає поверненню [PERSON] та нинішнім власником земельної ділянки з кадастровим номером 2323080800:01:023:0011 площею 5,1102 га СВК «Молочний лиман» її власнику - державі в особі Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Крім того, частиною 1\~ст.142 ЦПК України, ч.3\~ст.7 ЗУ «Про судовий збір»\~визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Запорізькою обласною прокуратурою за подання позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 18160 грн. Враховуючи, що до початку розгляду справи по суті, а саме під час підготовчого провадження, відповідачі визнали позов у повному обсязі, Запорізькій обласній прокуратурі слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 9080 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, інша частина судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь Запорізької обласної прокуратури відповідно до пред`явлених до них позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved