Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9131402960 від 07.10.2016 року в сумі 30 585,52 грн, а також понесених судових витрат (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.10.2016 року відповідач подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 9131402960 на отримання кредиту. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 9131402960 від 07.10.2016 року в сумі 30 585,52 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу, заборгованості за відсотками та заборгованості за пенею. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, в тому числі і до [PERSON] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 16.09.2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15.10.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неповідомленням відповідача про дату, час і місце судового засідання. У судове засідання учасники справи не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач повідомлявся неодноразово за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідно до ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 12.11.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 07.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №9131402960, який складається із заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», заяви №9131402960 від 07.10.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» із графіком платежів з 07.10.2016 року по 12.10.2018 року (а.с.5-7, 9, 12-13). Відповідно до вказаного договору відповідачу надається кредит у розмірі 12 900, строком на 24 місяці, зі сплатою 2,69 % щомісячних процентів від суми кредиту, 11,99 % річних відсотків від суми боргу за договором та 0, 3 % щоденної пені від загальної суми прострочення. В свою чергу відповідач доручає перерахувати за рахунок отриманого кредиту на його рахунок 11 000 грн, а також на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 1 320 грн. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання по кредитному договору №9131402960 виконало та перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 11 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07 жовтня 2016 року (а.с.8). Згідно з п.5.1., 5.2. кредитного договору відповідач зобов`язався повернути наданий кредит та сплачувати щомісячні і річні проценти, а також пеню за прострочення грошових зобов`язань. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 9131402960 від 07.10.2016 року, яка станом на 30.07.2018 року становить 30 585,52 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 12 439,27 грн, заборгованості за відсотками - 1 953,91 грн, заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) - 9 742,34 грн, пені - 6 450,00 грн (а.с.15). Також про наявність боргу [PERSON] перед ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» підтверджується довідкою від 31.10.2018 року (а.с.14). Між тим, 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.18-20). Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 30 585,52 грн (а.с.21). На виконання пункту 6.6 Договору відступлення права вимоги, на адресу відповідача від імені ТОВ «ФК «ЦФР» 07 серпня 2018 року надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.16,17). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.2 договору відступлення прав вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до п. 6.2.3 Договору відступлення право вимоги переходить до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 9131402960 від 07.10.2016 року в сумі 30 585,52 грн. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - є видом кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Тобто, споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» визначає що є загальною вартістю кредиту для споживача. Загальна вартість кредиту - це сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За положеннями ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент укладання договору, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. За положеннями даної статті кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За положеннями зазначених норм матеріального права кредитодавець має право встановлювати крім процентів за користування кредитом, комісії та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги для отримання обслуговування та повернення кредиту, тільки якщо ці дії є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із вищевказаними Законами послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року № 61-16384св18. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22 та 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 61-16384св18 та №201/4087/17 від 27 лютого 2019 року. Також слід зазначити, що до складових заборгованості, згідно розрахунку (а.с.15), входить плата за управління кредитом в розмірі 9 742,34 грн. Разом з тим, позивач в цій частині пред`являє вимоги про стягнення заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом). За таких підстав, умова щодо стягнення заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) в сумі 9 742 грн 34 коп є нікчемною, є платою за дії, які не є послугою, умовами договору не визначена, а тому не підлягає задоволенню. Але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку не повернуті, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - 12 439 грн 27 коп, заборгованості за відсотками - 1 953 грн 91 коп та пені в сумі 6 450 грн 00 коп підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 309,11 грн (1921х20843,18/30585,52). На підставі викладеного та

Outcome: partial