Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Керівник Бердянської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування п. 4.10 рішення Бердянської міської ради від 28 лютого 2015 року № 59 та повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги наступним. Бердянською місцевою прокуратурою встановлено, що Бердянською міською радою Запорізької області 28 лютого 2015 року прийнято рішення № 59, п. 4.10 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0990 га, кадастровий номер 2310400000:01:002:0371, розташовану по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі вищевказаного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 14 квітня 2015 року [PERSON] було видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку [ADDRESS] . П. 4.10 вищевказаного рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельну ділянку необхідно повернути за належністю територіальній громаді м. Бердянська у зв`язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог ст.ст. 59, 60, 62 ЗК України, ст.ст. 85, 88, 90 ВК України та п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок при прийнятті відповідного рішення. Позивач зазначив, що відповідно до листа виконавчого комітету Бердянської міської ради від 08 лютого 2018 року Бердянською міською радою рішення про затвердження проекту встановлення прибережної захисної смуги Азовського моря на території м. Бердянська не приймалось, у зв`язку з чим в затвердженому оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не могли бути враховані, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Відповідно до ст. 88 ВК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. На підставі листа заступника керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області від 25 січня 2018 року ФОП [PERSON] проведено заміри розташування спірної земельної ділянки відносно урізу води Азовського моря, за результатами яких виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах визначеної ст. 88 ВК України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме - на відстані 1 320 м від урізу води Азовського моря. Згідно з положеннями ст. 59 ЗК України, ст. 85 ВК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням того, що право власності на оспорювану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , а отже існує спір про право власності на цю земельну ділянку, територіальна громада м. Бердянська має право звернутись з позовом про повернення такої земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. На даний час відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача. Просив визнати незаконним та скасувати п. 4.10 рішення БМР від 28 лютого 2015 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадян»; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0990 га, розташовану по вул. Каховська в м. Бердянську Запорізької обл. територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради; стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір. Бердянською міською радою суду було надано відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. Бердянська міська рада як суб`єкт владних повноважень (орган місцевого самоврядування) діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України (ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Приписами ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) визначено порядок складових частин проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який в силу вимог ч. 7 ст. 186-1 ЗК України є вичерпним. Наданий [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в повному обсязі відповідав вимогам Закону України «Про землеустрій». Відповідачем при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було враховано вимоги ч. 8 ст. 118 ЗК України, відповідно до якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України. Отримавши належним чином погоджений проект землеустрою щодо відведення [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельної ділянки площею 0,0990 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та беручи до уваги вимоги ч. 9 ст. 118 ЗК України, Бердянська міська рада була зобов`язана та прийняла рішення про затвердження вказаного проекту. На час звернення прокурора до суду Бердянською міською радою не затверджувався проект землеустрою щодо організації та встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах м. Бердянська. Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. В даному випадку врахування містобудівної документації та конкретних умов забудови відбулось на стадії погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки управлінням містобудування та архітектури виконкому БМР (висновок від 25 серпня 2014 року). Законодавством на момент винесення Бердянською міською радою спірного рішення було достатньо врегульовано питання щодо встановлення прибережних захисних смуг в містах. Твердження позивача є помилковими та оманливими, оскільки законодавець прямо вказує, що прибережні захисні смуги в межах міст встановлюються з урахуванням містобудівної документації, конкретних умов забудови, ситуації, що склалась. З урахуванням наведеного відповідач заперечував проти позов у повному обсязі (т. 1 а.с. 134-135). Представник відповідачки [PERSON] Харченко І.І. надав відзив на позовну заяву та зазначив, що [PERSON] позовні вимоги не визнає з огляду на наведене. По-перше, Бердянським міськрайонним судом Запорізької області порушені правила юрисдикції. Даний спір предметно підсудний адміністративному суду. Звертаючись з позовом до суду, керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області має статус позивача з огляду на відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, і в такому разі відповідно до обсягу наданих йому повноважень виконує владну функцію щодо захисту інтересів держави та виступає від імені держави, тобто є посадовою особою державного органу. Поряд з цим, даний спір виник щодо оскарження рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність. Зазначене рішення є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому спір про його оскарження віднесено до компетенції адміністративних судів. Порушення підсудності призводить до звуження механізму судового захисту прав [PERSON] , оскільки остання вимушена на засадах змагальності з одним суб`єктом владних повноважень - посадовою особою державного органу, що реалізує надані йому владні функції на захист інтересів держави (прокурором), доводити правомірність рішення іншого суб`єкта владних повноважень (Бердянської міської ради), що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право громадян на справедливий суд. По-друге, позивачем не доведена обставина розташування спірної земельної ділянки в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. На доведення факту порушення земельного законодавства та ВК України позивачем направлено лист від 25 січня 2018 року, який відсутній в матеріалах справи, до ФОП [PERSON] , на підставі якого проведено заміри розташування земельної ділянки, результати дослідження оформлено у вигляді ситуаційної схеми. На підставі цієї ситуаційної схеми визначено розташування земельної ділянки на відстані 1 320 м від урізу види Азовського моря. Позивач послався на результати проведеного ФОП [PERSON] дослідження (замірів) розташування спірної ділянки як на єдиний доказ розташування земельної ділянки в прибережній захисній смузі Азовського моря. Однак, джерело походження даного доказу має неправомірний характер, оскільки робота ФОП [PERSON] з проведення замірів позивачем одержана безоплатно, а безоплатне одержання від фізичних, юридичних осіб заборонено позивачу законом. Як вбачається з матеріалів справи, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи не звертались з вимогами або клопотаннями щодо факту порушення законодавства ні до Бердянської місцевої прокуратури, ні до Бердянської міської ради, ні до судових органів. Бердянська місцева прокуратура самостійно, невизначеним чином, у непередбачений законодавством спосіб дізналась про можливе, з її точки зору, порушення законодавства; звернулась не до спеціально уповноваженого органу, а до приватного інженера-землевпорядника, визначеного на власний розсуд; отримала від останнього безоплатно доказ. По-третє, за відсутності у БМР підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] відсутні підстави для визнання рішення Бердянської міської ради незаконним. У Бердянської міської ради як суб`єкта владних повноважень не було підстав для прийняття рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] , оскільки проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки погоджено з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з виконавчим органом міської ради у сфері містобудування та архітектури. Висновок позивача про неможливість виділення земельних ділянок у власність відповідно містобудівної документації м. Бердянська, якщо вони знаходяться у двокілометровій зоні від урізу води, оскільки берегозахисна смуга не приймалась, є таким, що суперечить містобудівній документації, постанові КМУ від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Позивач приходить до необґрунтованого висновку, що в результаті всіх законних дій (додержання процедури), наявності висновків, довідок та проекту землеустрою, що відповідають вимогам законодавства, Бердянська міська рада прийняла незаконне рішення від 28 травня 2015 року № 59 (п. 4.10). По-четверте, вимога про зобов`язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі Бердянської міської ради на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не перебуває у зобов`язальних правовідносинах з позивачем. У відповідності з ч. 1 ст. 318, ч. 2 ст. 2 ЦК України, ч. 3 ст. 78, ст. 80 ЗК України держава Україна та територіальна громада м. Бердянська є окремими самостійними суб`єктами права власності на землю. Таким чином, належним позивачем за позовною вимогою про зобов`язання [PERSON] повернути на підставі ст. 1212 ЦК України спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі БМР повинна бути саме територіальна громада, а не прокурор. По-п`яте, позов не підлягає задоволенню, оскільки в разі задоволення позову не буде дотримано справедливого балансу інтересів держави та громадянина. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одним із важливих елементів дотримання принципу пропорційності при втручанні в право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації. Протиправна поведінка [PERSON] у набутті права власності на земельну ділянку відсутня У разі задоволення позову та відповідно позбавлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку не буде дотримано справедливого балансу інтересів між інтересами держави та інтересами відповідачки, отже відбудеться порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції. На останню буде покладено надмірний тягар, який полягатиме у тому, що [PERSON] в суспільних інтересах буде позбавлена земельної ділянки без компенсації позбавленого права на мирне володіння майном, при тому, що законне очікування на безоплатне отримання іншої земельної ділянки із земель державної та комунальної власності вважається для неї припиненим в силу юридичного факту реалізації нею цього права (т. 1 а.с. 69-82). Позивачем було надано відповідь на відзив представника відповідачки Харченка І.І. , відповідно до якої прокурор не погоджується з думкою представника, вважає, що його твердження не ґрунтуються на нормах закону та не відповідають дійсності. Критеріями відмежування спав цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа). В порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов`язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією стороною є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Наявність порушень при виділенні у власність [PERSON] земельної ділянки Бердянська місцева прокуратура встановила шляхом моніторингу інтернет-ресурсу Публічна кадастрова карта України, після чого прокуратурою було направлено запит до ФОП [PERSON] з метою підтвердження факту розміщення вищевказаної земельної ділянки в межах двокілометрової прибережної захисної смуги, а не отримання висновку про порушення земельного законодавства чи Водного кодексу, як зазначає представник відповідачки. Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14 січня 2015 року № 15, не передбачені повноваження Держгеокадастру щодо проведення замірів відставні розташування земельних ділянок відносно урізу води. Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор має право отримувати інформацію, витребовувати та отримувати матеріали та їх копі, тому прокурор звернувся до ФОП [PERSON] . Оскільки вимог щодо сплати вказаних послуг не надходило, оплата не здійснювалась. Щодо твердження про відсутність підстав для визнання рішення БМР незаконними прокурор зазначив, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, ст.ст. 88, 59, 88 ч. 1 ВК України спірна земельна ділянка взагалі не могла бути передана у приватну власність. Відповідно до ст. 172 ЦК територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Права власності, зокрема розпорядження майном, не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі територіальної громади. У зв`язку з тим, що Бердянська міська рада безпідставно надала у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, чим порушила інтереси територіальної громади м. Бердянська, прокурор звернувся до суду з вимогою про її повернення. Земля відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідної державної чи комунальної власності позбавляє Український народ або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. З урахуванням зазначеного, прокурор звернувся до суду з метою захисту інтересів територіальної громади м. Бердянська в межах строків позовної давності, на законних підставах та в спосіб, передбачений чинним законодавством (т. 1 а.с. 150-155). Крім зазначеного, прокурором було надано відповідь на відзив Бердянської міської ради, у відповідності з яким позивач зазначив про правомірність його звернення до суду з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, ст.ст. 85, 88, 89, 90 ВК України, ст. 59 ЗК України, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 05 листопада 2004 року № 434, п. 12 постанови КМУ від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» (т. 1 а.с. 215-216). Згідно з ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року було задоволено клопотання прокурора про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер 2310400000:01:002:0371, площею 0,0990 га, яка на підставі свідоцтва № [NUMBER] належить [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 617916823104, та заборонено останній вчиняти дії щодо забудови вказаної земельної ділянки (т. 1 а.с. 34). Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] Харченка І.І. про закриття провадження по справі (т.1 а.с. 228-229). Згідно з ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року представнику відповідачки Харченку І.І. було відмовлено в переході до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 251-252). Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 05 лютого 2019 року позовну заяву керівника Бердянської місцевої прокуратури було залишено без розгляду в зв`язку з невиконанням прокурором вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (т. 2 а.с. 32-34). Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2019 року вказану ухвалу було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 98-101). У відповідності з ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 01 серпня 2019 року представнику відповідачку Харченку І.І. відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості третіх осіб Державної екологічної інспекції України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (т. 2 а.с. 137). 23 квітня 2021 року за клопотанням прокурора на підставі наказів Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур», № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» (т. 3 а.с. 237-244) судом було здійснене правонаступництво Бердянської місцевої прокуратури на Бердянську окружну прокуратуру. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним в позові та у відповідях на відзиви. Зазначив, що під час прийняття Бердянською міською радою рішення № 59 від 28 лютого 2015 року, п. 4.10 якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачці [PERSON] та передано вказану земельну ділянку у власність, було порушено вимоги ст. 88 ВК України в редакції, чинній на час прийняття вказаного рішення. Вважає позицію представників відповідачів хибною. Зазначив, що у відповідності до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили, тому, незважаючи на прийняття нової редакції вищевказаної норми, під час вирішення даної справи необхідно керуватися саме старою редакцією ст. 88 ЗК України. Крім зазначеного, просив урахувати, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, тому повернення земельної ділянки є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу земельної ділянки в приватну власність, а також захистом права власності на землю Українського народу. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники Бердянської міської ради підтримали позицію, висловлену у відзиві на позовну заяву, просили ухвалити рішення відповідно до закону. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Харченко І.І. просив відмовити в задоволенні позовної заяви, надав пояснення, які були ним викладені у відзиві на позов. Крім зазначеного, пояснив наступне. Зі встановлених обставин справи та наданих позивачем пояснень вбачається відсутність встановленої та доведеної протиправної поведінки [PERSON] щодо отримання та набуття права власності на спірну земельну ділянку. З моменту отримання вказаної земельної ділянки відповідачка відкрито володіла та користувалась ділянкою, не порушуючи чиїхось прав чи інтересів. Враховуючи, що [PERSON] жодним чином не впливала на порядок реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення та державну реєстрацію права власності, можливо дійти висновку про добросовісність набуття нею права власності на спірну земельну ділянку. Поряд з цим, наведені позивачем можливі порушення порядку передачі та державної реєстрації земельної ділянки вчинені саме державними органами, міською радою та її посадовими особами. Натомість суду не надані докази притягнення за вчинені порушення жодної особи, не надано доказів розгляду можливих кримінальних або адміністративних справ щодо спірних правовідносин. З огляду на викладене, вважає, що покладення на відповідачку [PERSON] негативних наслідків недотримання процедури передачі та державної реєстрації спірної земельної ділянки призведе до покладення на неї надмірного індивідуального тягаря, а тому є непропорційним та несумісним з принципом верховенства права. Представник відповідачки [PERSON] підтримав думку представника Харченка І.І. , просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши про відсутність неправомірних дій зі сторони відповідачки [PERSON] . Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Ст.ст. 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст.ст. 50, 51, 52 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання її у користування. Громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської держаної адміністрації, або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюється в порядку, встановленому ст. 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до ч.ч. 6-9 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно з ч. 6 ст. 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У відповідності з ч. 17 ст. 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а щодо земельної ділянки у межах населеного пункту подається на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Проект землеустрою, у відповідності до вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій», зокрема, включає акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою у ч. 6 ст. 186-1 ЗК України також зазначено виключно невідповідність його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Таким чином, з огляду на вище наведені положення законодавства, відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів перевіряється органом місцевого самоврядування ще при розгляді клопотання особи, зацікавленої у переданні в користування земельної ділянки, про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Пунктом 4.10 рішення Бердянської міської ради від 28 лютого 2015 року № 59 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0990 га (кадастровий номер 2310400000:01:002:0371) в межах норм безоплатної приватизації з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 11). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 23 лютого 2018 року № 115058350 право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] 10 квітня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 617916823104 (т. 1 а.с. 15). У відповідності з актом огляду земельної ділянки від 26 січня 2018 року робочою комісією з огляду земельних ділянок в ході візуального огляду встановлено, що вищевказана земельна ділянка вільна від забудови (т. 1 а.с. 13-14). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (абз. 2, 3 ч. 3 ст. 60 ЗК України). Ст. 88 ВК України в редакції, чинній на час прийняття Бердянською міською радою оскаржуваного рішення, було визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Згідно з п.п. 6, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ від 08 травня 1996 року № 486 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням, зокрема, цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. З огляду на вказані приписи законодавство, чинне на момент прийняття оскарженого рішення, вимагало визначати прибережні захисні смуги у межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості. Саме такі правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункти 66-77), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункти 56-67), які є обов`язковими для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування»), з урахуванням яких визначається цільове призначення земель (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинним на час прийняття оскарженого рішення). Згідно з листом Бердянської міської ради від 25 січня 2018 року № 1-108-732-вих.18 станом на 29 січня 2018 року документація із землеустрою - проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах м. Бердянська Запорізької області проходить погодження в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України. БМР рішення про затвердження вищевказаної документації із землеустрою та проекту встановлення прибережної берегозахисної смуги Азовського моря на території м. Бердянська не приймалось (т. 1 а.с. 12). 30 січня 2018 року листом № 31666/п ФОП [PERSON] на запит прокурора від 25 січня 2018 року повідомила, що відповідно до наявної в неї інформації, а саме - інструментальної зйомки урізу води Азовського моря 2016 року та каталогу координат земельної ділянки кадастровий номер 2310400000:01:002:0371 по [ADDRESS] , відстань до урізу води складає 1 320 м (т. 1 а.с. 16-18). Під час судового розгляду судом було досліджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , копію якого до матеріалів справи було долучено представником відповідачки [PERSON] Харченком І.І. (т. 1 а.с. 83-119). Під час дослідження вказаного проекту судом було встановлено, що у відповідності з висновками ПП «Укразем», управління містобудування та архітектури виконавчого комітету БМР, управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області правові обмеження в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , були відсутні. Допитаний судом свідок [PERSON] , який на момент спірних правовідносин займав посаду директора ПП «Укрзем», та є інженером-землевпорядником, пояснив, що ПП «Укрзем» є розробником проекту відведення щодо прибережної захисної та водоохоронної зони в межах м. Бердянська. Межі м. Бердянська визначені ще в 1956 році. Під час розробки проекту відведення земельної ділянки землевпорядник станом на 2015 рік використовував Генеральний план м. Бердянська та План зонування м. Бердянська, складовою частиною якого є план обмежень, на якому чітко визначено берегозахисну зону. Схема обмежень, зазначена в Плані зонування стовідсотково співпадає з Генеральним планом. Відмова у виділі земельних ділянок була в тих випадках, коли при накладенні координат земельної ділянки на вищезазначені план та зонінг земельна ділянка знаходились в межах червоної лінії, тобто існували визначені законом обмеження. Що стосується земельної ділянки, яка була виділена відповідачці [PERSON] , будь-яких обмежень в даному випадку не було, процедура погодження порушена не була, питання виділу було розглянуте на земельній комісії, після чого Бердянською міською радою прийняте відповідне рішення. До затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон території м. Бердянська необхідно керуватися виключно містобудівною документацією. Крім зазначеного, зауважив, що берегозахисна смуга визначається з метою недопущення забруднення прибережних вод. Однак, м. Бердянськ практично на 90 % забезпечений водонапірною каналізацією, що дозволяє захистити поверхневі води Азовського моря без встановлення берегозахисної смуги в 2 км. Також свідок пояснив, що особа, яка звертається до виконавчого комітету із заявою про надання дозволу на відведення земельної ділянки, ніяким чином не може впливати на рішення державних органів, тому в даному випадку не можна говорити про незаконні дії цієї особи. Також [PERSON] , як розробник прибережної берегозахисної смуги, вважає, що земельна ділянка відповідачки [PERSON] , розташована на відстані майже півтора кілометри від урізу води, не може негативно впливати на поверхневі води Азовського моря. Начальник управління містобудування та архітектури, головний архітектор м. Бердянська Малиновська А.М. пояснила суду наступне. Управління містобудування погоджує проекти землеустрою відповідно до містобудівної документації, що є чинною на території міста. В м. Бердянську - це Генеральний план та План зонування. Містобудівною документацією визначається, які типи об`єктів дозволяються для розташування на зазначеній території. Саме дану інформацію перевіряє орган містобудування, коли надає свій висновок. Зазначила, що План зонування виконаний на основі Генерального плану, який визначає стратегічний перспективний розвиток всієї території. Згідно містобудівної документації спірна земельна ділянка не входила до прибережнозахисної смуги. Законодавчо визначених підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] не було. Вказаний проект було розроблено з урахуванням Генерального плану та Плану зонування. Судом було встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року, було відмовлено в задоволенні позову Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області до Бердянської міської ради Запорізької області, треті особи - Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, державне підприємство «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто ім. Ю.М. Білоконя», про скасування рішення № 27 тридцять восьмої сесії Бердянської міської ради від 31 травня 2013 року «Про затвердження Плану зонування території міста Бердянська». Вказаною постановою скасовано лише п/п 1.3 п. 1 вказаного рішення, що не стосується спірних правовідносин. (т. 2 а.с. 167-180). Зазначене свідчить про той факт, що План зонування території м. Бердянська під час прийняття Бердянською міською раду оскаржуваного рішення був чинним та обов`язковим для врахування державними органами. Свідок [PERSON] , який в 2015 році працював заступником начальника управління Держземагенства в Бердянському районі, зазначив про відсутність порушень під час погодження проектної документації при вирішенні питання про відведення земельної ділянки відповідачці [PERSON] . Зазначив про неодноразові звернення до відповідних органів з метою прискорення розроблення берегозахисної смуги, оскільки її невизначеність тягла за собою наявність великої кількості судових справ. Допитана судом свідок [PERSON] зазначила, що вона наразі є ФОП, який здійснює землевпорядні роботи. На час розроблення проекту відведення [PERSON] земельної ділянки свідок працювала в ПП «Укрзем». Замовником, тобто [PERSON] , було надано повний пакет документів, підприємством виконано всі роботи стосовно проекту відведення. Вказаний проект було виконано відповідно до вимог земельного законодавства, чинного на той час, проект затверджено Бердянською міською радою - власником земельної ділянки. Через декілька років прокуратура звернулась до неї з питанням про надання інформації щодо відстані спірної ділянки до урізу води. Для визначення відстані [PERSON] використовувала сучасну ліцензійну програму та високоточний прибор, тобто відомості нею надані правильні. Інформація прокурору була надана безоплатно на добровільній основі. Про відсутність порушень Бердянської міської ради під час прийняття рішення від 28 лютого 2015 року № 59 підтвердили також свідки [PERSON] , [PERSON] . Листом від 13 січня 2020 року № 01-0214/48 Бердянська міська рада повідомила наступне. Рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] прийнято на підставі заяви від 25 березня 2014 року № К-1244 та п. 1.32 рішення сорок восьмої сесії (І частина) Бердянської міської ради VІ скликання від 18 липня 2014 року № 30 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 18 ЗК України. Підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою та погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою та надання її у власність. На теперішній час у виконавчому комітеті БМР проект землеустрою щодо відведення [PERSON] , земельної ділянки відсутній (т. 3 а.с. 8-9). Правова позиція щодо встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг висловлена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року по справі № 469/1393/16-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, з посиланням на п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 та Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затверджений постановою КМУ від 08 травня 1996 року № 486, зазначила, що системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Аналогічні посилання містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року по справі № 372/2180/15-ц. Враховуючи наведене, суд вважає, що, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Бердянська, а проект землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги на час винесення оскаржуваного рішення не був узгоджений, не можна виходити з того, що беззаперечно розмір захисної смуги становить два кілометри від урізу води, оскільки у даному разі цей розмір повинен бути встановлений з урахуванням конкретних умов забудови. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами представників відповідачів про те, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. В даному випадку врахування містобудівної документації та конкретних умов забудови відбулось на стадії погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки управлінням містобудування та архітектури виконкому Бердянської міською ради в м. Бердянську, де протягом десятиліть склались певні умови забудови та використання об`єктів, які потрапили до прибережних смуг після їх встановлення. Саме з урахуванням містобудівної документації встановлюється захисна прибережна смуга у межах існуючих населених пунктів, згідно до ч. 6 ст. 88 ВК України. За таких обставин та враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах міста Бердянська, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення Бердянською міською радою прийнято в межах повноважень, у відповідності до вимог діючого законодавства, з урахуванням існуючої містобудівної документації та відомостей, викладених у висновках про погодження проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 2310400000:01:002:0371 органів, на які державою покладено функції щодо здійснення контролю за використанням земель. Крім зазначеного, суд враховує той факт, що на час розгляду справи чинним вже є інше законодавство, зокрема - ст. 88 ВК України в іншій редакції з 24 липня 2021 року, яке покращує положення відповідачів у цій справі. За змістом ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 88 ВК України в редакції Закону № 711-ІХ від 17 червня 2020 року: «…Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг… вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель…». Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться на відстані 1 320 м від урізу Азовського моря, остання на теперішній час, не входить у законодавчо визначений розмір прибережної захисної смуги 100 м. Крім зазначеного, рішенням Бердянської міської ради від 25 березня 2021 року № 40 «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах міста Бердянська Запорізької області» було затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах м. Бердянська Запорізької обл.; затверджено розмір водоохоронної зони Азовського моря в межах території м. Бердянська Запорізької обл. площею 597,3367 га; затверджено розмір прибережної захисної смуги Азовського моря в межах території м. Бердянська Запорізької обл. площею 597,3367 га з пляжною зоною площею 69,0812 га; встановлено обмеження у використанні земельних ділянок, що увійшли до водоохоронної зони, прибережної захисної смуги та пляжної зони відповідно до вимог ЗК України, ВК України та проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах м. Бердянська Запорізької обл. (т. 4 а.с. 63-64). У відповідності з листом Бердянської міської ради від 28 грудня 2021 року № 2881-21 затверджений вищезазначеним рішенням проект землеустрою наразі перебуває у розпорядженні Бердянської міської ради та її виконавчих органів. Як вбачається з електронного сайту «Публічна кадастрова карта України» та внесених до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель відповідно до вимог ЗК України, ВК України та проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах м. Бердянська Запорізької обл., земельна ділянка кадастровий номер 2310400000:01:002:0371 не входить до земель, на які накладені обмеження у використанні відповідно до проекту землеустрою (т. 4 а.с. 124). Вказана інформація також підтверджується оглянутими в судовому засіданні графічними матеріалами вказаного проекту (т. 4 а.с. 124-129). Крім зазначеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується. Враховуючи вищенаведене, та той факт, що за матеріалами справи не встановлено факту віднесення контролюючими органами спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги Азовського моря, не встановлено також недобросовісних дій з боку набувачки цієї земельної ділянки, а розташування земельної ділянки не суперечить чинному на час ухвалення судового рішення законодавству, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Бердянської окружної прокуратури Запорізької області, оскільки втручання в право особи на мирне володіння майном буде суперечити критеріям законності, суспільності та пропорційності. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог керівника Бердянської окружної прокуратури, захід забезпечення позову, вжитий ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду від 01 березня 2018 року про накладення арешту на земельну ділянку по [ADDRESS] , та заборону [PERSON] вчиняти дії щодо забудови вказаної земельної ділянки, у відповідності з вимогами ч. 9 ст. 158 ЦПК України повинен бути скасований.

Outcome: dismissed