Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини, за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. В позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своє малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. Позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В зустрічному позові зазначено, що з 22 травня 2014 року по 01 липня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, дитина залишилась проживати з відповідачкою, а позивач щомісяця надає кошти на утримання дитини. Позивач зазначає, що в теперішній час між ними з відповідачкою склалися неприязні стосунки, відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому необхідно визначити точний графік його спілкування із сином. Позивач просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та визначити наступний графік спілкування з сином, а саме: побачення з сином без присутності матері щонеділі у понеділок, середу з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; побачення з сином без присутності матері двічі на місяць, в середині і в кінці місяця з 10 години 00 хвилин п`ятниці до 20 години 00 хвилин неділі за місцем фактичного проживання батька; проведення відпочинку з сином без присутності матері один місяць на рік у літній період з 20 липня по 20 серпня поточного року; в інший час спілкуватися та проводити час із сином за домовленістю з матір`ю. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечують. Дійсно, між позивачкою та відповідачем в теперішній час склалися неприязні стосунки через поведінку відповідача, який поводився жорстоко по відношенню до позивачки в присутності дитини. Відповідач без згоди позивачки вивіз дитину за межі України, зробив дитині громадянство Російської Федерації, майже рік дитина мешкала в Російській Федерації у батьків відповідача. Позивачка зазначила, що вона не дає дитині бачитися з батьком, оскільки боїться, що відповідач викраде сина і вивезе його за межі України. Також позивачкою подано відзив на зустрічну позову заяву, в якому зазначено, що вимоги за зустрічним позовом безпідставні, оскільки їх дитина народилась в м. Мелітополі Запорізької області, набула громадянство України з народження. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, тому вона звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів. Вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною вважає такими, що суперечать інтересам дитини, оскільки відповідач не тільки не може спілкуватись з сином, а навіть є підстави для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що вимоги позивачки безпідставні, оскільки відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини. Навпаки, ще позивачка позбавляє відповідача будь-якої можливості спілкуватися з сином, приймати участь у його виховані. Тому заявлені в зустрічному позові вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, враховуючи висновок органу опіки та піклування. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 22 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, та свідоцтва про шлюб, виданого повторно 05 квітня 2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 22 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , про що 22 травня 2014 року складено відповідний актовий запис № 324. Згідно свідоцтва про народження, виданого 19 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, та свідоцтва про народження, виданого повторно 05 квітня 2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що 19 лютого 2015 року складено відповідний актовий запис № 225. Згідно заяви [PERSON] та [PERSON] від 27 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. та зареєстрованої в реєстрі за №№ 3953; 3954, [PERSON] , [PERSON] , батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , дали згоду на його тимчасові виїзди/в`їзди з України до Російської Федерації, та/або АР Крим, або здійснювати поїздки по території України, в період з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2017 року, з метою відвідування родичів, у супроводі одного з батьків, або у супроводі його бабусі [PERSON] .. Згідно перекладу з української мови на російську заяви [PERSON] від 27 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. та зареєстрованої в реєстрі за № 3955, [PERSON] підтверджує, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є її сином. Цією ж заявою дала згоду на прийняття її малолітнім сином громадянства Російської Федерації, оскільки його батько [PERSON] є громадянином Російської Федерації. Згідно перекладу з української мови на російську свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , на ньому мається відмітка про набуття громадянства Російської Федерації 03 квітня 2017 року, а також відмітка про видачу закордонного паспорту [INFO] . Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30 травня 2020 року, наявна у базі даних інформація щодо перетинання державного кордону України у період з 01 вересня 2018 року по 31 липня 2019 року громадянином Російської Федерації: пункт пропуску Гоптівка, дата перетину 10 вересня 2018 року, напрям виїзд, прізвище, ім`я, по-батькові [PERSON] , [INFO] ; пункт пропуску Гоптівка, дата перетину 28 липня 2019 року, напрям в`їзд, прізвище, ім`я, по-батькові [PERSON] , [INFO] . Інформація щодо перетинання державного кордону України у період з 01 вересня 2018 року по 31 липня 2019 року громадянином України [PERSON] , [INFO] , в базі даних відсутня. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру громадян департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 13 травня 2020 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки з місця проживання від 12 червня 2020 року, позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкає малолітній син [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики з місця проживання, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зарекомендувала себе як порядна, вихована людина. Постійно бере участь у благоустрої будинку та прибудинкової території. Завжди привітна та ввічлива з сусідами, бере участь у загальних зборах та надає матеріальну підтримку під час ремонтів під`їзду. У конфліктних ситуаціях не помічена, навпаки завжди готова прийти на допомогу. Згідно характеристики з місця проживання від 16 червня 2020 року, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання він зарекомендував себе як відповідальний мешканець. Завжди бере участь у заходах з благоустрою прибудинкової території, доброзичливий, готовий прийти на допомогу. З сусідами привітний та ввічливий. Згідно довідки з місця проживання від 10 липня 2020 року, відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 26 серпня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] .. Умови проживання: задовільні, сучасний ремонт, газовід, водовід, є необхідні меблі та електронно-побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната для дитини, є ліжко, шафа, стілець. Результат перевірки: зі слів [PERSON] з`ясувалось, що дитину востаннє він бачив в середині квітня 2020 року, коли проживали однією сім`єю. Бачить зустрічі так, як прописано в позовній заяві. Перешкоджаючи побаченням з батьком [PERSON] мати [PERSON] не дає змогу дитині спілкуватися, не приймає подарунки (тільки через решітку за її адресою чи через ліфт залишити і відправити на поверх). Мають місце розмови по телефону з дитиною, але короткі, бо мати не надає можливості говорити довго. В серпні були сплачені аліменти в розмірі 1000 гривень 00 копійок. Згідно довідок КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 19 лютого 2021 року, [PERSON] за медичною допомогою до лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не звертався. Згідно довідок КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 26 лютого 2021 року, [PERSON] за медичною допомогою до лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не зверталася. Згідно висновку спеціаліста-психолога за результатами проведеного психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , складеного кандидатом психологічних наук, доцентом, завідуючою кафедри психології Запорізького національного університету [PERSON] від 19 травня 2021 року, на момент проведення обстеження було виявлено, що [PERSON] , [INFO] , емоційно позитивно, з високим рівнем емоційної прихильності, з любов`ю і ніжністю ставиться до матері [PERSON] , до батька [PERSON] виявлено нейтральне з негативним відтінком відношення, що обумовлено поведінковими діями батька по відношенню до самої дитини. Позиція дитини відносно батьків сформована самостійно, спираючись на власний аналіз поведінки батька та матері в різних життєвих ситуаціях. Страх та тривога відносно зустрічей з батьком обумовлена (зі слів дитини) діями батька [PERSON] .. В проведеному дослідженні вплив матері або інших осіб на позицію дитини не виявлений. За словами дитини, в процесі діагностичного обстеження, він піддавався жорстокому поводженню з боку [PERSON] (слід зазначити, що в бесіді, [PERSON] , не використовує слово дідусь, а говорить тільки [PERSON] ). На даний момент у [PERSON] немає готовності залишатися на одинці з батьком і членами його сім`ї, так як свіжі негативні спогади того випадку (зі слів дитини). З психологічної точки зору, на даний момент, поки батьки не узгодять свої дії в плані спільного процесу виховання сина, і дитина [PERSON] перестане відчувати тривогу і страх, пов`язаний зі страхом розлуки з матір`ю, то зустрічі з батьком слід проводити тільки в присутності матері і на території, де [PERSON] буде відчувати себе безпечно. Страх можливої розлуки з матір`ю травмує дитячу психіку і приводить до порушення психологічного благополуччя дитини. На момент обстеження, 19 травня 2021 року, [PERSON] пояснював, що вчора, 18 травня 2021 року приходив в гості тато, приносив фрукти,знову сварився і кричав на матір, також [PERSON] пам`ятає акти фізичної агресії, спрямованої в бік матері [PERSON] , але складно встановити період спогадів, а саме, при спільному або окремому проживанні, це відбувалося. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 22 липня 2021 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] та її вихованні, встановлено, що на сьогодні неможливо підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що батько бажає спілкуватися з дитиною, піклуватися про її розумовий, духовний, фізичний розвиток, беручи до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази, що батько дитини є особливо неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам малолітньої дитини, на сьогодні немає підстав не підтримати позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , та його вихованні та рекомендувати визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення щонеділі з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин у присутності матері дитини [PERSON] ; у будь-який інший час за домовленістю між батьками. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона прибирала в родині [PERSON] . Це було в 2018 році, після того, як відповідач повернув в м. Мелітополь, протягом року чи півтора. Між позивачкою і відповідачем сильних сварок не було, можливо в присутності дитини вони пару разів сварилися, не більше. Дитину всі любили, добре до нього відносилися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка це її донька, а відповідач зять. У них народилась дитина, спочатку вони сина виховували разом. 08 вересня 2018 року батьки відповідача виїхали до Росії, вони побили доньку та забрали дитину. Вони з донькою викликали поліцію та швидку. Потім в січні відповідач приїхав зі своєю матір`ю, забрав доньку в м. Москва, а в подальшому вони повернулися з онуком додому. Після приїзду дитина розповідала, що його бив дідусь ременем, коли він плакав за мамою, і казав, що мати його покинула. Відповідач брав сина із собою, але не дивився за ним, дитина була з його братами. 14 лютого 2020 року відповідач прийшов додому п`яний, вдарив доньку і її, погрожував пістолетом, а потім повіз її до лікарні. Все це відбувалось в присутності дитини. Донька її попросила, щоб вона не писала ніяких заяв, тому що відповідача посадять. До від`їзду до м. Москви відповідач добре відносився до дитини, а після повернення почав погано ставитися, міг накричати на дитину, відштовхнути його, сказати, щоб син закрив рота і мовчав. [PERSON] завжди плакав і просив батька так не робити. Він казав, що не хоче бачити батька, не хоче з ним спілкуватися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач це хрещений батько її доньки. В 2015 2017 роках вони гуляли в парку з дітьми, він турботливий батько. Останній раз відповідача з сином вона бачила в 2018 році. Одного разу в її присутності відповідач телефонував колишній дружині і намагався домовитися з нею про зустріч з дитиною, однак у нього нічого не вийшло. Зараз він не може бачитися з дитиною, він переживає з цього приводу, хоче спілкуватися і бачитися з сином. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач це її син, а позивачка колишня невістка. Після народження онука вона багато займалася дитиною, він навіть спочатку назвав її мамою. Коли вона гуляла з онуком і поверталася додому, то позивачка була п`яною, їсти було нічого, в домі не прибрано. Її син хороший батько, він не ображав і ніколи не бив дитину. Син їздив на заробітки до Росії і брав дитину з собою, у дитини є російське громадянство, а позивачка була згодна на те, щоб дитина отримала громадянство Російської Федерації. Вона з невісткою не сварилися, руку на неї не підіймала. В її присутності син не ображав дружину і не бив її. В квітні 2020 року вони розлучилися, до цього часу відповідач завжди був з дитиною. Після розлучення все змінилося і він не може бачитися з дитиною, позивачка налаштовує дитину проти них, не дає спілкуватися. З онуком вона останній раз бачилася влітку 2019 року, а розмовляла по телефону в квітні 2020 року. Коли у онука був день народження, то відповідач дав йому телефон, щоб вона його привітала, а онук боявся навіть відповісти їй. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою, дійсно між позивачкою і відповідачем є неприязні стосунки, а в теперішній час є спір щодо способу участі відповідача у вихованні їхнього сина. При цьому відповідач як батько малолітньої дитини бажає приймати участь вихованні свого сина. Фактів жорстокого поводження відповідача зі своїм малолітнім сином встановлено не було. Однак, позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти в цій частині свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення в цій частині не суперечать одне одному, жодного суперечливого факту в судовому засіданні надано не було. Стосовно ж свідчень свідка [PERSON] про те, що після повернення до України відповідач змінив своє ставлення до дитини, заподіяв тілесні ушкодження позивачці та їй, то суд не може прийняти їх до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин в судовому засіданні встановлено не було, навпаки свідок під час її допиту не приховувала існування неприязних відносин, що склалися між нею і відповідачем. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 6, ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, суд враховує, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 164 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав та подання зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, свідчить про його інтерес до дитини. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду, викладених у постанові від 06 травня 2020 року (справа № 753/2025/19). Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що в відповідач жорстоко з дитиною не поводиться, він не є хронічним алкоголіком або наркоманом, не вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, не засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому судом не можуть бути прийнятті до уваги посилання позивачки та її представника на те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, оскільки належних і достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до своєї малолітньої дитини суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ані систематично, ані навмисно або свідомо не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу, до нього раніше не застосовувалися жодні заходи попередження та впливу. Отже, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, та беззаперечних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками позивачкою суду не надано, тому вбачається, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, вирішуючи питання про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, суд враховує, що під час вирішення цього спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Вирішуючи спор між батьками, які проживають окремо, про те, яким чином буде приймати участь у вихованні дитини той з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Коли батьки дитини спільно не проживають, питання виховання дитини мають вирішуватися обома батьками спільно. При визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини суду необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справи щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому психологічний стан дитини, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як було встановлено судом, відповідач як батько малолітньої дитини бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Жодних перешкод для спілкування батька зі своїм сином встановлено не було. Також в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Посилання позивачки на те, що нею не чиняться відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість, як пояснила сама позивачка в судовому засіданні, вона не дає відповідачу бачитися і спілкуватися з дитиною, оскільки боїться, що відповідач вивезе дитину за межі країни. Проте, такі посилання позивачки не можуть бути визнані обґрунтованими і такими, що виправдовують таку її поведінку, оскільки за заявами обох сторін судом були вжиті заходи забезпечення позову, зокрема заборонено кожному з батьків вчиняти будь-які дії, спрямовані на виїзд за межі України їхньої малолітньої дитини, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі. Тому ризик виїзду малолітньої дитини за межі України без згоди позивачки усунутий відповідним судовим рішенням. Що ж стосується посилань позивачки на те, що відповідач без її згоди вивіз дитину за межі України та зробив дитині громадянство Російської Федерації, то ці обставини не мають жодного відношення до тих спорів, які розглядаються в даній цивільній справі. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи окреме проживання батьків малолітньої дитини, її вік, особисту прихильність та інші обставини,\~що мають\~істотне значення, принцип рівності батьків у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що можливість спілкування дитини зі своїм батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку малолітньої дитини. При цьому, під час визначення способу участі\~відповідача у\~вихованні його\~малолітньої дитини суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, який базується на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та ретельному їх з`ясуванні. Цей висновок є обґрунтованим і в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини, тому має бути покладений в основу судового рішення щодо визначення батьку дитини способу його участі у вихованні малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах малолітньої дитини, відмовити в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, а зустрічний позов задовольнити частково, зобов`язавши мати дитини не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначити батьку дитини такий спосіб участі у вихованні дитини, а саме: систематичні побачення щонеділі з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин у присутності матері дитини, у будь-який інший час за домовленістю між батьками, а в іншій частині зустрічного позову відмовити.

Outcome: partial