Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] і просить стягнути заборгованість у розмірі 37344,03 грн. за кредитним договором №б/н від 17 вересня 2010 року, судові витрати у розмірі 1762,00 грн. ІІ. РУХ СПРАВИ 2. 30 листопада 2018 року позовна заява надійшла до суду. 3. 03 грудня 2018 року ухвалою суд відкрив провадження у справі і постановив її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 4. Судові засідання призначались на 10 квітня 2019 року, 11 вересня 2019 року, 19 лютого 2020 року, 13 квітня 2020 року, 16 вересня 2020 року. 5. 31 січня 2019 року, 18 квітня 2019 року, 16 жовтня 2019 року, 21 квітня 2020 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено судові повістки, які усі вручені [PERSON] про що наявний його підпис. 6. 19 лютого 2020 року [PERSON] в суді вручено повістку на 13 квітня 2020 року про що наявний його підпис. 7. 30 січня 2019 року судом направлено запити з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача. 8. 12 лютого 2019 року надійшла відповідь Летичівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області згідно якої [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Ярославка Летичівського району Хмельницької області, зареєстрований по [ADDRESS] (інформація станом на 04 квітня 2016 року). ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА 9. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17 вересня 2010 року і отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 10. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. 11. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. 12. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 13. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тобто свої зобов`язання за договором не виконав. 14. Станом на 28 жовтня 2018 року у [PERSON] існує заборгованість, яка становить 37344,03 грн., з них: нараховано відсотків за користування кредитом у розмірі 23042,34 грн., нараховано пені у розмірі 12047,21 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1754,48 грн. 15. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. 16. 19 червня 2020 року до суду надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про доручення письмових доказів до матеріалів справи. 17. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно клопотання просить розгляд проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. IV. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА 18. 10 квітня 2019 року [PERSON] подав суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що бажає скористатись послугами адвоката. 19. 19 лютого 2020 року [PERSON] подав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що знаходиться на лікуванні. Будь-яких документів, які б підтверджували перебування [PERSON] на лікуванні суду не було надано. 20. 13 квітня 2020 року від представника [PERSON] адвоката Савченка Я.В. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із посиленням карантинних заходів в зв`язку з поширенням коронавірусу. Просять розгляд справи не здійснювати у їх відсутність. 21. Отже, відповідач в жодне судове засідання не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та вручення особисто однієї судової повістки працівником суду в межах суду, причину неприбуття в судове засідання 16 вересня 2020 року не повідомив, не заявив про розгляд справи за його відсутності 16 вересня 2020 року, за увесь час розгляду справи не подав до суду ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. 22. На підставі ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, не з`явився в судове засідання 16 вересня 2020 року без поважних причин і не повідомив причин неявки. V. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО ЗАОЧНОГО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 23. Умови, визначені в ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даній справі дотримані, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. VI. ФІКСУВАННЯ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ 24. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. VІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) 25. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2). 26. За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2). 27. В ч. 1 ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 28. В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). 29. Як зазначено у ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3). 30. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 31. У ч. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 32. За приписами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 33. В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 34. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2). 35. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 36. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 37. В силу ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2). 38. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2). 39. Як зазначено у ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). 40. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч. 2). 41. У п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою. 42. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. VІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 43. 17 вересня 2010 року [PERSON] була подана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві вказано, що [PERSON] народився [INFO] , його місце проживання - [ADDRESS] , зазначено ідентифікаційний номер, контактну інформацію, дані про освіту, наявність майна на праві власності, відомості про роботу, сімейний стан, розмір місячної зарплати, а також вказано, що бажає оформити на своє ім`я зарплатну картку. 44. Із Довідки банку про видані клієнту кредитні картки вбачається, що відповідно до укладеного з [PERSON] кредитного договору було відкрито 5 кредитних карток: 02 вересня 2010 року картка [NUMBER] з терміном дії 09/14; 05 вересня 2012 року картка [NUMBER] з терміном дії 12/15; 30 травня 2013 року картка [NUMBER] з терміном дії 02/17; 30 травня 2013 року картка [NUMBER] з терміном дії 03/17; 30 травня 2014 року картка [NUMBER] з терміном дії 08/17. 45. В довідці банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] зазначається наступне: старт карткового рахунку - 30 травня 2013 року - [NUMBER] ; зміна кредитного ліміту - 30 травня 2013 року (встановлено кредитний ліміт на суму 15000,00 грн.); зміна кредитного ліміту - 28 березня 2016 року (зменшено кредитний ліміт до суми 14450,00 грн.); зміна кредитного ліміту - 31 січня 2017 року (збільшено кредитний ліміт до суми 15400,00 грн.); зміна кредитного ліміту - 20 липня 2018 року (зменшено кредитний ліміт до суми 0,00 грн.). 46. Відповідно до розрахунків заборгованості за договором №б/н від 17 вересня 2010 року станом на 31 травня 2015 року, станом на 28 жовтня 2018 року, виписки по рахунку за період з 17 вересня 2010 року по 01 березня 2020 року [PERSON] користувався кредитними коштами. 47. Як вбачається з позовної заяви, розрахунків заборгованості за договором №б/н від 17 вересня 2010 року станом на 31 травня 2015 року, станом на 28 жовтня 2018 року за [PERSON] існує заборгованість, яка становить 37344,03 грн. ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 48. Із встановлених обставин, на підставі досліджених доказів випливає наступне. 49. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 50. 17 вересня 2010 року, внаслідок подання анкети-заяви, між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] виникли договірні відносини і, як наслідок, відповідач отримав кредитні кошти у позивача, що підтверджується розрахунком заборгованості. 51. Однак, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 вересня 2010 року відсутні умови договору на отримання кредитних коштів, адже відповідач бажав оформити у банку зарплатну картку. 52. Із виписки по рахунку за період з 17 вересня 2010 року по 01 березня 2020 року, яка надана банком згідно клопотання, яке надійшло до суду 19 червня 2020 року, вбачається, що 17 вересня 2010 року [PERSON] встановлено кредитний ліміт по картці [NUMBER] у розмірі 500,00 грн. В подальшому кредитний ліміт по даній картці змінювався 26 листопада 2010 року, 07 січня 2011 року, 29 липня 2011 року, 23 серпня 2011 року, 22 червня 2012 року, 17 листопада 2012 року25 січня 2013 року. Проте, у наданій банком довідці про зміну умов кредитування не вказано про встановлення і зміну у вказані дати відповідачу кредитного ліміту. 53. Отже, із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 вересня 2010 року не вбачається, що [PERSON] бажав укласти із банком договір у відповідності до якого мав отримати кредитні кошти, адже в заяві чітко зазначив, що бажає оформити саме зарплатну картку. 54. У зазначені анкеті-заяві від 17 вересня 2010 року не зазначено, що [PERSON] бажає оформити на своє ім`я кредитну картку, не зазначено бажаний відповідачем кредитний ліміт, ні сума кредиту, ні процентна ставка, не вказано про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також інші умови на яких відповідач має отримати кредитні кошти. 55. Водночас, сукупність наданих банком доказів свідчить про те, що [PERSON] дійсно з 17 вересня 2010 року була надана можливість користуватись кредитними коштами ПриватБанку, він цією можливістю користувався. 56. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що банком [PERSON] на підставі поданої 17 вересня 2010 року анкети-заяви дійсно були надані кредитні кошти. 57. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, просить стягнути складові повної вартості тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) - нараховані відсотки за користування кредитом, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. 58. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 17 вересня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. 59. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку отримав відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. 60. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. 61. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). 62. В даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду з позовом (30 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 63. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує цих обставин. 64. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи банку, однак доданий до матеріалів позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не підписаний відповідачем. 65. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 66. Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 67. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). 68. В силу ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. 69. Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. В ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено загальні засади цивільного законодавства, серед яких є: свобода договору (п. 3); справедливість, добросовісність та розумність (п. 6). 70. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. 71. Як зазначено у ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3). 72. У цій справі договірні відносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). 73. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 74. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. 75. Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту (абз. 3 п. 3.2 мотивувальної частини). 76. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказала, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 77. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за користування кредитом, пені і штрафів не можуть бути задоволені через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 17 вересня 2010 року, адже витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/ не може вважатися складовою частиною кредитного договору. 78. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву від 17 вересня 2010 року, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитним коштами, пені та штрафів в обумовленому позивачем розмірі. 79. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 23042,34 грн., нарахованої пені у розмірі 12047,21 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 1754,48 грн. 80. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 81. В силу ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 82. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). 83. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року (справа 519/875/14-ц). 84. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором б/н від 17 вересня 2010 року вбачається, що [PERSON] отримав кредитні кошти у банку, ними неодноразово користувався, вносив кошти на погашення заборгованості. 85. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2). 86. Як у позовній заяві, так і у наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 17 вересня 2010 року не зазначається, що [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту у [PERSON] відсутня. 87. Отже, фактично розрахунки заборгованості за договором б/н від 17 вересня 2010 року, надані банком, є належними і допустимими доказами того, що відповідач повернув банку тіло кредиту у розмірі, який йому був наданий, тобто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України виконав свій обов`язок як боржник з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 88. За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 89. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 90. У зв`язку з тим, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають, тому сплачений судовий збір не підлягає поверненню і не може бути стягнутий з відповідача на користь банку.

Outcome: dismissed