Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 01.03.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати її особистою приватною власністю квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що 06.01.2005 року уклала інвестиційний договір № 19 з дочірнім підприємством «Добробут», згідно якого інвестувала грошові кошти у будівництво квартири в житловому будинку за вищевказаною адресою. У серпні 2006 року нею було сплачено грошові кошти відповідно до умов договору. Термін введення в експлуатацію зазначений 3 квартал 2007 року. У серпні 2009 року вона вселилася у квартиру, однак передача квартири у власність відбулася лише 16.12.2011 року рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1648, яким було вирішено оформити право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . 24.11.2011 року між нею було укладено шлюб з [PERSON] , який було розірвано на підстави рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 16.02.2012 року. Тобто набуття квартири у власність [PERSON] відбулася у період шлюбу, однак квартира придбана за особисті кошти позивачки шляхом інвестування у її будівництво до укладання шлюбу. Заяви, клопотання 21.05.2021 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с. 33). Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2021 року справу призначено до розгляду по суті (а.с. 28). Ухвалою Ізмаїльського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 21.05.2021\~року ухвалено\~провести розгляд\~справи в\~заочному порядку. Аргументи учасників справи Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 21.05.2021 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Фактичні обставини справи, встановлені судом 06.01.2005 року між Дочірнім підприємством «Добробут» та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 19 (далі-Договір), предметом якого є інвестування будівництва квартири в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7) Згідно п. 2 Договору загальний обсяг інвестування об`єкту інвестування становить 149341,80 грн. Інвестор надає замовнику-підряднику через банківську установу кошти, необхідні для виконання цього Договору шляхом їх перерахування на рахунок замовника-підрядника у наступні терміни: оплата 100% до 31 серпня 2006 року; передплата інвестора складає 100%. Позивачкою на виконання умов Договору сплачено грошові кошти 149341,80 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 273 від 10.01.2006 року (а.с.24). 24.11.2010 року виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с. 10). 24.09.2011 року між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2012 року розірвано (а.с. 14). 21.11.2011 року ДП «Добробут» передало, а [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до архівного витягу від 12.02.2021 року № Б-11 з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 16.12.2011 року № 1648 вирішено оформити право приватної власності [PERSON] на вищевказану квартиру (а.с. 5). 03.01.2012 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Бабюк В.В. видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] (а.с. 12). Право власності на квартиру [ADDRESS] підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 32945859 від 23.01.2012 року (а.с. 13). Відповідно до розпорядження Ізмаїльського міського голови № 57-р від 19.02.2016 року проспект Леніна перейменовано в проспект Миру (а.с. 9). Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно п.\~24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. За висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016 року № 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.10.2020 № 345/5108/18 (61-21235св19), презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Судом встановлено, що кошти на виконання умов Договору сплачено позивачкою у повному обсязі у розмірі 149341,80 грн задовго до реєстрації шлюбу з відповідачем за її особисті кошти, що підтверджено відповідною квитанцією від 10.01.2006 року. За період з 01.01.2009 року по 31.12.2012 року відповідач будь-яких доходів не мав, що підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів (а.с. 32). З огляду на викладене, оформлення права власності на спірну квартиру у період шлюбу не є підставою для надання їй статусу спільної сумісної власності. Враховуючи, що спірна квартира хоча і придбана у період шлюбу з відповідачем, проте за особисті кошти позивачки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання спірного майна особистою приватною власністю позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved