Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. За час шлюбу сторін за рахунок спільних коштів подружжя було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 418 020 грн., житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 385 440 грн., земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Стайки, вартістю 231 120 грн., земельну ділянку площею 0,1373 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану за адресою: Київська обл., Кагарлицький р- н, с . Стайки, вартістю 97 640 грн. Посилаючись на недосягнення згоди щодо поділу спільного майна, положення статей 60, 70, 71 Сімейного кодексу України та роз`яснення Верховного Суду України, дані у постанові Пленуму від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позивач просив поділити спільне сумісне майно шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину квартири, будинку та двох земельних ділянок. Відповідач [PERSON] не погодилась із заявленим позивачем обсягом спільного майна подружжя та запропонованим порядком його поділу і пред`явила до [PERSON] зустрічний позов, у якому просила здійснити поділ спільного майна шляхом виділення позивачу квартири і відчуженого ним без її згоди транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», а їй - житлового будинку та двох земельних ділянок зі стягненням з позивача на її користь компенсації різниці вартості виділеного майна в сумі 873820 грн. за рахунок належної позивачу ј частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вимоги зустрічного позову та заперечення проти первісного позову обґрунтовані посиланням на такі обставини. Окрім квартири, будинку та двох земельних ділянок, вартість яких відповідачем не оспорюється, під час шлюбу сторін також було придбано автомобіль Mitsubishi Lancer вартістю 170 000 грн., який було відчужено позивачем без згоди відповідача вже після фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також на сьогодні в провадженні Печерського районного суду м. Києва розглядається справа за позовом [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира ринковою вартістю 3 250 000 грн. перебуває у спільній частковій власності сторін та їх дітей - сина [PERSON] та дочки [PERSON] Предметом даного спору є те, що [PERSON] як власник ј частини цієї квартири не має можливості проживати у ній, оскільки на даний час там проживають [PERSON] та син сторін з сім`єю. Ще в період шлюбу сторонами було досягнуто згоди, що їх син буде проживати у цій квартирі зі своєю дружиною та малолітньою дочкою, а дочка [PERSON] - у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Іншого житла у дітей сторін та їх сімей немає. Відтак запропонований позивачем поділ спільного сумісного майна по Ѕ частині кожному унеможливить подальше володіння, користування та розпорядження своїм майном і призведе до подальших судових спорів, а тому є доцільним розподілити майно в натурі, з отриманням компенсації різниці вартості виділеного майна. Заперечення проти аргументів відповідача позивач виклав у відзиві на зустрічну позовну заяву вказавши, що запропонований відповідачем порядок поділу майна не відповідає вимогам закону та його інтересам, оскільки у нього відсутні грошові кошти для внесення їх на депозитний рахунок суду, а тому він наполягає на здійсненні поділу майна шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у майні, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Водночас в судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач заявив, що погоджується як на запропонований відповідачем порядок поділу майна з виділенням йому у власність квартири зі сплатою відповідачу відповідної компенсації, так і на альтернативний варіант, коли у його власність перейдуть будинок і дві земельні ділянки, а у власність відповідача - квартира, за умови сплати йому відповідної компенсації. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. ?15.01.2018 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем подано позовну заяву у новій редакції та письмові докази (а.с. 23-27). ?16.04.2018 відповідачем подано відзив на позов (а.с. 48-51). ?02.05.2018 відповідачем подано зустрічний позов (а.с. 78-84). ?12.07.2018 відповідачем подано заяву про приєднання додаткових доказів та клопотання про забезпечення доказів (а.с. 98, 101-102). ?02.08.2018 позивачем подано відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 112-113). ІІІ. Процесуальні дії суду. ?22.11.2017 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. 19). ?01.02.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 37-38). ?23.04.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні (а.с. 70-71). ?12.07.2018 постановлено ухвалу про забезпечення доказів (а.с. 108-109). ?12.07.2018 протокольними увалами прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, приєднано додаткові докази, встановлено строки для подання заяв по суті справи щодо зустрічного позову та оголошено перерву в підготовчому засіданні (а.с. 104-105). ?03.10.2018 протокольною ухвалою закрите підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті (а.с. 122-123). ?17.01.2019 розгляд справи перенесено у зв`язку з хворобою судді (а.с. 125). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 04.03.1989 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.04.2017 шлюб сторін розірвано (а.с. 7-8). В період шлюбу сторони набули у власність нерухоме та рухоме майно, а саме: ?двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., зареєстровану за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 11.06.1999 серії [NUMBER] (а.с. 86); ?автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2006 № 0604-03004 (а.с. 55-56, 57, 58); ?житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами загальною площею 83,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2012 (а.с. 9-10); ?земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Стайки, зареєстровану за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2012 (а.с. 11,12); ?земельну ділянку площею 0,1373 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER] , розташовану за адресою: Київська обл., Кагарлицький р -н, с. Стайки , зареєстровану за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2012 (а.с. 13, 14). На підтвердження вартості заявлених до поділу об`єктів нерухомості позивачем надано висновки оціночного дослідження, складені суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Європроспект», відповідно до яких середня ринкова вартість квартири становить 1 418 020 грн.; середня ринкова вартість житлового будинку - 385 440 грн., середня ринкова вартість земельних ділянок - 231 120 грн. і 97 640 грн., відповідно. (а.с. 28. 29, 30, 31, 32). Оскільки обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 ЦПК України), а відповідач погодилась з визначеною позивачем вартістю вищевказаних спірних об`єктів нерухомого майна, суд вважає доведеним, що ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 1 418 020 грн., ринкова вартість житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить 385 440 грн., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташованої за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Стайки становить 231 120 грн., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1373 га, кадастровий номер: [NUMBER] , розташованої за адресою: Київська обл., Кагарлицький р-н, с. Стайки, становить 97 640 грн. Водночас судом встановлено, що позивач, будучи титульним власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», здійснив його відчуження за договором купівлі-продажу від 29.07.2016 (а.с. 118, 119). Відповідно до умов цього договору вартість проданого автомобіля становить 140 000 грн. Відповідач же вважає, що вартість автомобіля на момент його відчуження становила 170 000 грн. на підтвердження чого надала скрін-шоти розміщених в мережі Інтернет оголошень про продаж аналогічних транспортних засобів (а.с. 95-96). Однак враховуючи, що жодних доказів на підтвердження умисного заниження позивачем вартості відчуженого ним автомобіля суду не надано, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях,суд покладає в обґрунтування свого рішення в частині визначення вартості проданого автомобіля договір його купівлі-продажу, згідно з яким вартість автомобіля на момент його відчуження становить 140 000 грн. V. Оцінка суду. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже зважаючи на те, що квартира, автомобіль, житловий будинок та дві земельні ділянки були придбані у період зареєстрованого шлюбу сторін, і на відсутність спільного майна сторони не посилаються, суд визнає це майно об`єктами права спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). Зі змісту наведених норм сімейного законодавства вбачається, що поділу в натурі підлягає лише майно, яке є в наявності на момент такого поділу. Судом встановлено, що із заявленого сторонами до поділу майна на час розгляду справи немає в наявності лише автомобіля «Mitsubishi Lancer», який був відчужений позивачем за договором купівлі-продажу та перейшов у власність третьої особи. Представник позивача посилався на те, що автомобіль був проданий під час шлюбу і кошти використано в інтересах сім`ї сторін, а тому просить не враховувати його при поділі майна. Водночас відповідач вказану обставину заперечує, документальних та будь-яких інших доказів наявності такої згоди суду не надано, а у позовній заяві про розірвання шлюбу, яку було подано позивачем до суду 14.07.2016, він стверджував, що сторони не підтримують шлюбних стосунків і не ведуть спільного господарства. За таких обставин один лише факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час відчуження спільного майна не може слугувати доказом надання відповідачем згоди на продаж автомобіля, а відтак суд вважає доведеним, що позивач розпорядився автомобілем на власний розсуд, без згоди і урахування інтересів відповідача. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Загальна вартість майна, яке є в наявності, і вимоги про поділ якого суд визнав обґрунтованими і доведеними, складає 2 132 220 грн., а отже на долю кожного з подружжя припадає майна на суму 1 066 110 грн. Оскільки між сторонами немає спору щодо виділення кожному з подружжя вказаного майна, суд дійшов висновку, що такий поділ відповідає їх інтересам, а тому вимоги зустрічного позову у цій частині вважає обґрунтованими. Відтак за визначеним судом порядком поділу позивачу виділяється в натурі квартира вартістю 1 418 020 грн., тобто на 351 910 грн. більше, ніж припадає на його долю у праві спільної власності. Відповідачу ж виділяється в натурі майно загальною вартістю 714 200 грн. (385 440+231 120+97 640), тобто на 351 910 грн. менше, ніж припадає на її долю у праві спільної власності. Отже з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя суд стягує з позивача на користь відповідача грошову компенсацію різниці вартості часток в сумі 351 910 грн. Враховуючи, що позивач без згоди і урахування інтересів відповідача на власний розсуд розпорядився частиною спільного майна, а саме: автомобілем «Mitsubishi Lancer», відповідач має право на стягнення відповідної компенсації, тобто на половину його вартості на момент відчуження, що становить 70 000 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на результат розгляду справи та враховуючи, що позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення сторонами інших судових витрат суду не надано, сплачений відповідачем судовий збір компенсації не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial