Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Кредитна спілка «Сяйво Карпат» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків. Свої вимоги мотивує тим, що в процесі розгляду кримінальної справи № 0707/1923/2012 було встановлено, що [PERSON], перебуваючи на посаді виконавчого директора Мукачівської районної філії КС «Сяйво Карпат», в період 2006-2008 років, організувала та оформила без присутності членів спілки 71 кредитний договір, після чого привласнила незаконно отримані кошти і використала їх на власні потреби. Вказаними діями відповідач завдала кредитній спілці матеріальну шкоду на суму 733 781,72 грн., в тому числі упущена вигода в сумі 358 919,47 грн. В зв'язку з цим, посилаючись на норми Цивільного кодексу, позивач просить стягнути з відповідача завдану злочином шкоду, а саме 374 862,25 грн. завданих збитків та 358 919,47 грн. упущеної вигоди. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що відповідач визнала свою вину у вчиненому злочині відносно кредитної спілки, своїми діями завдала спілці шкоду, тому повинна її відшкодувати. Відповідно до вироку суду завдана відповідачем шкода складає 453 900 грн., однак дана шкода була частково погашена, тому він просить стягнути шкоду в розмірі 374 862,25 грн. Крім того, оскільки спілка могла за ці кошти отримати вигоду у вигляді відсотків, вважає, що ця упущена вигода підлягає також стягненню з відповідача. При цьому представник позивача зазначає, що строк давності за його вимогами не пройшов, оскільки такий строк слід рахували з моменту набуття вироком законної сили. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення та пояснила, що в ході розгляду кримінальної справи вона визнала свою вину тільки в тому, що працювала в кредитній спілці і довірилась голові цієї спілки. Ніяких збитків вона кредитній спілці не завдавала, тому і не повинна відшкодовувати ніяку шкоду. До початку розгляду справи по суті відповідач подала заяву, в якій зазначає, що оскільки з часу видачі кредитів пройшло більше трьох років, просить застосувати строк давності і в зв'язку з його пропуском в позові відмовити. Разом з тим, в судовому засіданні відповідач просить відмовити в позові в зв'язку з тим, що ніякої шкоди вона не завдавала. Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного. Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 25 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.4 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 366 та ч.1 ст. 366 КК України, та призначено остаточне покарання у виді 03 років 01 місяця 07 днів позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з організаційно-розпорядчими обов'язками, що пов'язані з фінансовими операціями у Кредитних спілках та банківських установах України на 03 роки без конфіскації майна. Даний вирок набрав законної сили 12 листопада 2013 року. Цивільний позов Кредитної спілки «Сяйво Карпат» відповідно до вказаного вироку залишено без розгляду. Згідно цього вироку відповідач [PERSON], перебуваючи на посаді виконавчого директора КС «Сяйво Карпат», будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, в період 2006 -2008 роки, оформила без присутності та без відома членів спілки від їх імені кредитні договори, особисто отримала на таких осіб з каси спілки грошові кошти в розмірі 453 900,00 грн., чим завдала кредитній спілці шкоду на вказану суму. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки факти завдання шкоди позивачу діями відповідача внаслідок її злочинних дій встановлені у вищевказаному вироку, дані факти не потребують доказуванню. Таким чином, належними по справі доказами встановлено, що відповідачка перебувала з позивачем в трудових відносинах та завдала шкоду злочинно караними діяннями при виконанні трудових обовязків. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності регулює законодавство про працю, а не ЦК України, як це зазначає позивач. Зокрема, п. 3 ст. 134 КЗпП України регулює матеріальну відповідальність працівника за шкоду, завдану з його вини діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно даної норми працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. При цьому, як слідує з роз'яснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14«Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Тобто, в даному випадку [PERSON] зобов'язана відшкодувати позивачу шкоду, завдану своїми протиправними діями, у повному обсязі. З вищезазначеного вироку Мукачівського міськрайонного суду слідує, що своїми протиправними діями [PERSON] завдала КС «Сяйво Карпат» матеріальну шкоду на загальну суму 453 900,00 грн. Разом з тим, позивач ставить питання про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди тільки в сумі 374 862,25 грн., а тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, не маючи права виходити за межі заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача завданої злочином матеріальної шкоди підлягає до задоволення в сумі 374 862,25 грн. Що стосується позовної вимоги КС «Сяйво Карпат» про стягнення з [PERSON] упущеної вигоди у розмірі 358 919,47 грн., то вона задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч.4 ст. 130 КЗпП України на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за не одержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував в стані крайньої необхідності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме з [PERSON] слід стягнути на користь КС «Сяйво Карпат» матеріальну шкоду у розмірі 374 862,25 (триста сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят дві грн. 25 коп.) грн., а в задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди слід відмовити. При цьому суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування до даних вимого строку позовної давності і відмови в зв'язку з цим у задоволенні позову, оскільки в даному випадку позовна давність не пропущена. Позивачем ставиться питання про відшкодування збитків, завданих злочином, відповідач визнана судом винною у вчиненні цього злочину вироком суду від 25 жовтня 2013 року, тому саме з цього часу починається перебіг позовної давності. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність підстав стягнення з неї завданих збитків, оскільки вона ніякі кошти не привласнювала і нікому шкоду не завдавала. Дані факти, як вже зазначалося вище, встановлені вироком суду, а тому доказуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: partial