Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення часток в спільній сумісній власності до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обґрунтування заявлених вимог, посилається на те, що він є співвласником житлового будинку загальною площею 95,0 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м. з належними до нього сараями літ. Б, літ. В, вбиральні літ. Г, погребом літ. Пг, огорожі № 1, а також - земельної ділянки площею 0,0425 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що співвласниками вказаного майна є [PERSON] (баба), [PERSON] (дід), [PERSON] (батько), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 12.06.2003р. та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 079569 від 12.08.2010р. Це майно перебуває у володінні перелічених осіб на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток. Вказує, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , а [INFO] - баба [PERSON] . Вказані особи заповіли належну їм частку у житловому будинку [PERSON] , що підтверджується заповітами від 10.08.2004р., посвідченими приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Голубничою О.В. Після смерті баби позивача приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. було заведено спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.05.2021р. Однак, видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може, оскільки частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно не визначені, договір про виділ частки між ними не укладався і на цей час такий укласти неможливо. Нотаріусом їй було роз`яснено право звернення до суду із позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності на майно за спадкодавцем. Рух справи та позиція сторін. 08.06.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду відкрито провадження по справі із призначенням справи у відкрите судове засідання. Представник позивача, адвокат Загарія О. в судове засідання не з`явився; скерував до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив суд провести розгляд справи у його відсутності та відсутність позивача, його довірителя. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленими про день час і місце розгляду справи, скерували заяви відповідні, про визнання позовних вимог, просили, провести розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Розглядаючи спір, суд повинен з`ясувати усі обставини справи відповідно до обґрунтування позову, зміст позовних вимог та зв`язок між обґрунтуванням, вимогою та вибраним способом захисту. Дослідженні судом докази та застосовані норми права. Судом належними доказами установлено що [INFO] , у віці 82 роки помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.7), [INFO] у віці 82 роки померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.8). 10.08.2004 року [PERSON] заповів належну йому частку в приватизованому житловому будинку під [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] [INFO] , заповіт складено та посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі №3089 (а.с.9), 10.08.2004 року [PERSON] заповіла належну їй частку в приватизованому житловому будинку під [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] [INFO] , заповіт складено та посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі №3090 (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.06.2003 року співвласниками житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами який розташований по [ADDRESS] , являються [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підставою видачі свідоцтва про право власності на житло є Рішення виконавчого комітету міської ради від 27.05.2003 року за №380/11 (а.с.12,13). Отже Право власності на вищевказаний житловий будинок належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д. було заведено спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.05.2021р.(а.с.11). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Кашул Н.Д., але приватним нотаріусом, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, оскільки частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності на вищевказане нерухоме майно не визначені, договір про виділ частки між ними не укладався і на цей час такий укласти неможливо. Нотаріусом позивачу роз`яснено про необхідність звернення до суду із позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності на майно за спадкодавцем, що підтверджується довідкою-роз`ясненням № 43/02-14 від 18.05.2021р.(а.с.14). Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає, що позивач самостійно обрав той спосіб захисту порушених прав, який на його думку є ефективним і передбачений спеціальним законодавством. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (Постанова Верховного суду №683/1540/16-ц від 03 вересня 2018 року). Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 не передбачена можливість внесення виправлень стосовно розміру часток у спільному майні. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved