Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 11 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у сумі 8000 гривень 00 копійок, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена і станом на 14 жовтня 2020 року становить суму в розмірі 39380 гривень 22 копійок, що складається з наступного: сума в розмірі 26431 гривня 38 копійок заборгованість за тілом кредиту, сума в розмірі 7423 гривні 51 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом, сума в розмірі 5525 гривень 33 копійок заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 39380 гривень 22 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг. Кредитний договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, при укладенні договору сторонами були обговорені всі істотні умови. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними і допустимими доказами. Також зазначені порядок і формули нарахування відсотків на заборгованість за кредитом. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає, обґрунтування заперечень проти позову викладені в відзиві на позовну заяву. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги він не визнає в повному обсязі. В підписаній відповідачем заяві процентна ставка не зазначена, також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, тому відсутні підстави для стягнення цих складових заборгованості. Також, під час укладення договору банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідачем та його представником подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідач витратив кредитних коштів на суму в розмірі 355319 гривень 70 копійок, а вніс на картку грошові кошти в розмірі 393725 гривень 32 копійок. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11 січня 2012 року, відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку із чим ним було підписано вказану заяву. В заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг і згодний з його умовами. До вказаної вище заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, відповідач станом на 14 жовтня 2020 року має заборгованість в розмірі 39380 гривень 22 копійок, що складається з наступного: сума в розмірі 26431 гривня 38 копійок заборгованість за тілом кредиту, сума в розмірі 7423 гривні 51 копійок заборгованість по відсоткам за користування кредитом, сума в розмірі 5525 гривень 33 копійок заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», клієнт [PERSON] згідно кредитного договору отримав картки: № [NUMBER] , дата відкриття 11 грудня 2016 року, строк дії до останнього дня 12.2020 року; № [NUMBER] , дата відкриття 26 грудня 2017 року, строк дії до останнього дня 09.2021 року; № [NUMBER] , дата відкриття 25 березня 2019 року, строк дії до останнього дня 01.2023 року. Згідно банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останнім була отримана вказані вище кредитні картки, з яких були здійснені витрати кредитних коштів, а також на вказані картки періодично вносилися грошові кошти на поповнення витраченого кредитного ліміту. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як було встановлено судом, 11 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останній шляхом підписання анкети-заяви отримав кредит у розмірі 8000 гривень 00 копійок, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач отримав платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. На виконання договору позивач надав відповідачу кредит в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, видав платіжну картку та відкрив відповідний картковий рахунок, тим самим позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем за договором. Разом із цим, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Тобто, у разі, якщо умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, положення чинного цивільного законодавства щодо позики і кредиту передбачають, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із анкети-заяви від 11 січня 2012 року, процентна ставка в ній не зазначена. Також, у цій анкеті-заяві, що підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Натомість, позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 січня 2012 року, позивач посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг як на невід`ємні частини спірного договору. Так, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 вказаних вище Умов), та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у таких зазначених в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, вказані документи не можуть бути визнані судом належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказані обставини не були спростовані позивачем в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим позивачем за період з часу виникнення спірних правовідносин (11 січня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, з урахуванням викладених вище обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, суд враховує, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у відповідній заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем як позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 11 січня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Також суд звертає увагу й ті обставини, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що згідно умов договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді заяви, що підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор мав право вимагати його виконання в будь-який час. Так, як було встановлено судом з банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останнім витрачено кредитних коштів на загальну суму в розмірі 427836 гривень 20 копійок, а внесено грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму в розмірі 415070 гривень 64 копійок. Тобто на час звернення до суду із цим позовом залишок не сплаченої заборгованості за кредитом становив 12766 гривень 20 копійок (427836 гривень 20 копійок 415070 гривень 64 копійок = 12766 гривень 20 копійок). Разом із цим, із наданим позивачем розрахунком суми заборгованості по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, не можна погодитись, оскільки він обрахований не вірно, тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок в межах зазначеного позивачем періоду. Так, 3 % річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31 серпня 2019 року (початок нарахування відсотків, оскільки 30 серпня 2019 року відбулося останнє добровільне внесення відповідачем грошових коштів на поповнення витраченого кредитного ліміту) по 14 жовтня 2020 року (кінцева дата розрахунку заборгованості, визначена позивачем) складає: 12766 гривень 20 копійок х 3,00 % / 100 % / 365 днів х 410 днів прострочення = 430 гривень 20 копійок. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на те, що фактично отримані ним кредитні кошти були повернуті позивачу в повному обсязі, оскільки такі посилання є безпідставними, необґрунтованими та повністю спростовуються встановленими в ході судового розгляду обставинами. Так, в судовому засіданні на підставі банківської виписки з карткового рахунку відповідача був встановлений розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. А жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, останнім суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в розмірі 12766 гривень 20 копійок та суму заборгованості по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, в розмірі 430 гривень 20 копійок, а у стягненні інших заявлених позивачем сум (заборгованість по відсоткам за користування кредитом) необхідно відмовити з підстав, зазначених вище. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 13196 гривень 40 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 гривні 38 копійок.

Outcome: partial