Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом до [PERSON] про повернення земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2007 року між Луцькою міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 285 кв.м. (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована в [ADDRESS] строком на 5 років. Вказує, що в січні 2012 року було запропоновано відповідачу поновити договір оренди земельної ділянки згідно чинного законодавства, однак [PERSON] не скористався переважним правом для цього та не повернув земельну ділянку. В подальшому, 21.03.2013 року відповідач звернувся до Луцької міської ради з заявою про поновлення договору оренди землі, однак міською радою було відмовлено у поновленні строку, оскільки спірна земельна ділянка належить ДТГО «Львівська залізниця» і не вилучена із земельного резерву залізниці. Зазначає, що міська рада не може вільно розпорядитись належною земельною ділянкою, оскільки після припинення договори оренди, вона не передана орендодавцю по акту прийому-передачі. В зв'язку з чим, просить зобов'язати [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку Луцькій міській раді по акту приймання-передачі у стані, придатному для подальшого використання. В судове засідання представник позивача не з'явилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.10.2007 року між Луцькою міською радою та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 285 кв.м. (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована в [ADDRESS] строком на 5 років (а.с. 5-7). Відповідно до п. 8 вказаного договору, договір оренди земельної ділянки укладався на 5 (п'ять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (а.с. 5). Пунктом 20 договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (а.с. 5-зворот). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Як вбачається із матеріалів справи, Луцькою міською радою в січні 2012 року, було запропоновано [PERSON] поновити договір оренди землі, однак відповідач не прийняв дану пропозицію. Також судом встановлено, що 21.03.2013 року відповідач звернувся до Луцької міської ради з заявою про поновлення договору оренди землі, однак листами міської ради від 28.03.2013 року та від 08.08.2013 року було відмовлено у поновленні строку, оскільки спірна земельна ділянка належить ДТГО «Львівська залізниця» і не вилучена із земельного резерву залізниці (а.с. 15-16). У зв'язку з цим, Луцька міська рада звернулась до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, що підтверджується відповідним листом від 04.06.2015 року №1.1-30/3087 (а.с. 17). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, враховуючи, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, відповідач не поновила його строк та вимогу позивача про повернення земельної ділянки не виконала, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний та його слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved