Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів з 500 грн до 3 000 грн щомісячно з індексацією на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та стягнення пені в розмірі 31 098,37 грн за прострочення по сплаті аліментів (а.с.1-9). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2009 року Новозаводським районним судом ухвалено заочне рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. Куликівським районним державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області здійснювалось примусове виконання рішення суду. 18.10.2016 за її заявою винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Після чого 25.09.2019 Новозаводським відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області знову відкрито виконавче провадження. Зазначає, що на даний час її матеріальне становище змінилось, вона не працює, народила ще дві дитини, 2013 та 2015 року народження. Також змінилося матеріальне становище відповідача: він почав працювати, зареєстрований як фізична особа - підприємець, має прибутковий бізнес, придбав автомобіль, інших дітей на його утриманні не має. Крім того, на даний час прожитковий мінімум на дитину збільшився. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2009 року по вересень 2019 року в розмірі 31 098,37 грн, тому відповідач повинен сплатити пеню в такому ж розмірі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 21.11.2019 року відкрив провадження у вищевказаній справі, вирішив розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У запропонований судом строк відповідач подав відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначив, що не заперечує проти збільшення розміру аліментів з 500 грн до 2000 грн, але заперечує проти стягнення з нього пені. Вказав, що з 18.10.2016 року примусового стягнення не було, оскільки позивач повернула виконавчий лист. Однак, він продовжував щомісячно сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж за рішенням суду. Загальна сума сплачених аліментів становить 58 703,82 грн (а.с.37-38). Протокольною ухвалою суду від 19.12.2019 року відкладено розгляд справи у зв`язку із наданням позивачу строку для подання відповіді на відзив. У встановлений судом строк позивач надіслала відповідь на відзив (а.с.54-67) у якому вказала, що після розлучення відповідач аліменти не сплачував, так як не працював. В 2010 році він зробив ремонт в її будинку в рахунок сплати аліментів на суму 6 000 грн. У 2011 році аліменти [PERSON] не сплачував взагалі, а тому вона вимушена була звертатися до суду. З 2012 року по 2014 рік він здійснив декілька виплат, а 2015 та 2016 рік не сплачував кошти взагалі. Сплатив кошти лише 09.09.2016 року та 25.09.2016 року. В 2017 та 2018 роках відповідач іноді перераховував кошти. Крім того, заперечила про вказані у відзиві доводи, що відповідач з 2016 року по листопад 2019 року повинен був сплатити їй за рішенням суду 18 500 грн, оскільки доказів зазначеному [PERSON] не надає. Протокольною ухвалою суду від 22.01.2020 року продовжено перерву для надання документів представником відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, вказав, що відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. Розмір доходів відповідача становить від 7 000 до 15 000 грн щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, відповідно до відзиву. Також вказав, що на момент повторного пред`явлення виконавчого документа станом на 25.09.2019 сума боргу згідно розрахунку державного виконавця становила 31 098,37 грн, яку відповідач не оскаржував та з нею погоджується. Втім наразі борг погашено. Крім того, просить застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Новозаводський районний суд м. Чернігова на підставі рішення суду від 31.07.2009 року видав виконавчий лист №2-2599 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 500 грн щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] . З 13.08.2009 року вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Куликівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, що підтверджується довідкою від 18.10.2016 року (а.с.18). 18 жовтня 2016 року на підставі заяви стягувача виконавчий документ повернуто. При цьому станом на 28.09.2016 року розмір заборгованості по аліментах становить 31 098,37 грн. Даний факт підтверджується постановою державного виконавця Куликівського районного відділу державної виконавчої служби (а.с.18) та розрахунками за період з 2009 року по вересень 2016 року (а.с.19-23). У подальшому виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання у Новозаводський відділ державної виконавчої служби міста Чернігів. Згідно розрахунку по виконавчому листу №2-2599/09 станом на 25.09.2019 року сукупний розмір заборгованості становить 31098,37 грн (а.с.24). Відповідно до розрахунку позивача розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з липня 2009 року по вересень 2016 року становить 951 621,58 грн (а.с.5-9). Відповідно до дублікатів чеків 09.09.2019 року та 25.09.2019 року [PERSON] сплачено на користь [PERSON] 1 002,00 грн та відповідно 1 005,03 грн (а.с.39). Неповнолітня дитина проживає разом зі своєю матір`ю та сестрами на [ADDRESS] (а.с.14). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради [PERSON] отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях у розмірі 1 700 грн (а.с.15). Відповідач проживає окремо. З 2006 року зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.11-13). Як вбачається із матеріалів справи відповідачем за період з 09.09.2016 року до 21.11.2019 року сплачено на користь [PERSON] 57 196,31 грн. Даний факт підтверджено дублікатами чеків (а.с.39-43). Згідно копії договору фінансового лізингу від 15.05.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язується набути у власність вказаний [PERSON] автомобіль Kia Sportage, 2002 року випуску, і надати це майно за плату в тимчасове користування. Строк дії договору до 12.05.2023, щомісячний лізінговий платіж становить 2210 грн (а.с.75-79). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2020 відсутні відомості щодо наявності у власності відповідача нерухомого майна (а.с.74). Відповідач доказів про наявність чи відсутність доходів за останні шість місяців суду не надав. Також матеріали справи містять розрахунок про стан заборгованості зі сплати аліментів, здійснений державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Шурубенко В., з якого вбачається, що станом на 31.01.2020 відсутній борг зі сплати аліментів (а.с.86-87). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд погоджується з доводами позивача про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн, значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01.01.2020 року складає 2 218 грн. Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Однак, визначений позивачем розмір аліментів, на думку суду, є значно завищеним. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (з 01.01.2020 року - 2 218 грн), рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 3 000 грн, що підтверджується наданими квитанціями про добровільне щомісячне перерахування коштів у зазначеному розмірі, ненадання відповідачем доказів про розмір отриманих доходів, матеріальне становище сторін (середньомісячний дохід відповідача відповідно до пояснень представника відповідача - 7 000-15 000 грн), сімейний стан та стан здоров`я сторін, часткове визнання відповідачем позову, та виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним збільшити розмір аліментів, встановлений вищевказаним рішенням суду, стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2500 грн щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У всіх інших випадках, в тому числі у разі зміни як способу стягнення аліментів так і розміру їх стягнення, стягнення аліментів відбувається за загальним правилом - з дня набрання рішенням законної сили. Зокрема, як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За вищезазначених підстав, позов в частині збільшення розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Згідно розрахунків державного виконавця Куликівського районного відділу державної виконавчої служби та Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів станом на 28.09.2016 року та на 25.09.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становить 31 098,37 грн. Відповідач із вказаним розміром заборгованості погоджується, про що вказав представник відповідача у судовому засіданні, вказаний розмір заборгованості не оскаржував. Однак, як вбачається із поданих дублікатів чеків у період примусового стягнення з 03.07.2009 до 25.09.2016, відповідачем 09.09.2019 та 25.09.2019 сплачено на користь [PERSON] 1 002,00 грн та відповідно 1 005,03 грн (а.с.39), а тому розмір заборгованості по сплаті аліментів підлягає зменшенню на вказану суму та за період з 03.07.2009 до 25.09.2019 року становить 29 091,32 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок, здійснений державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Шурубенко В. від 31.01.2020 (а.с.86), оскільки він проведений в тому числі за період з жовтня 2016 року до 25.09.2019, в той час коли виконавчий документ не перебував на примусовому виконанні. Отже, виходячи із розміру заборгованості по сплаті аліментів за період з 03.07.2009 до 25.09.2019 - 29 091,32 грн, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період, відповідно положенню частини 1 ст. 196 СК України, складає 29 091,32 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від платника аліментів причин. Також заява представника відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. До правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих статтею 196 СК України, позовна давність не застосовується. Таким чином, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. V. Розподіл судових витрат. Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1 536, 80 грн (768,40 грн - за вимоги про збільшення розміру аліментів +768,40 грн - за вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів). Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування вартості правничих послуг стороною позивача надано лише розрахунок (акт виконаних робіт) від 11.11.2019 року, відповідно до якого вартість послуг становить 1 900 грн (а.с.48). Разом з тим, позивачем не надано суду договору про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом Нестеренком С.О. та доказів проведення оплати наданих послуг, а тому в цій частині вимоги позивача не підтверджені документально і задоволенню не підлягають. VІ. Інші процесуальні дії Стаття 430 ЦПК України регулює випадки негайного виконання судових рішень. Суд не знаходить підстав для негайного виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць, оскільки аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили, а тому вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial