Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 30 серпня 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Поділляторф» (далі відповідач) про стягнення компенсації за час затримки розрахунку, а саме 48426 грн. 84 коп. 2. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. На виконання згаданої вище ухвали суду, 30 вересня 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява з додатками від [PERSON] про стягнення компенсації за час затримки розрахунку із збільшеними позовними вимогами, а саме 50628 грн. 06 коп. 3. Позов обґрунтований тим, що 29 вересня 2019 року Шумський районний суд виніс рішення про стягнення з ДП «Поділляторф» на користь позивача 46225 грн. 62 коп. заборгованості та 41824 грн. 63 коп. компенсації за час затримки розрахунку, а всього 88050 грн. 25 коп. з врахуванням обов`язкових платежів. У зв`язку з тим, що ДП «Поділляторф» добровільно не виконувало рішення Шумського районного суду, позивач звернувся до Шумського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яке відкрило виконавче провадження щодо примусового виконання цього рішення № 609/560/19. Однак до 01.09.2021р. навіть з допомогою відділу Державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції судове рішення не виконано. Разом з тим, за цей період з 01.10.2019 року по 01.09.2021 року компенсація за час затримки виплати заборгованості із заробітної плати склала 50628 грн. 06 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з Державного підприємства «Поділляторф» на його користь компенсацію за час затримки розрахунку в сумі 50628 грн. 06 грн., а також понесені ним судові витрати. ІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 31 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 5. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 25 жовтня 2021 року. 6. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2021 року судовий розгляд справи відкладено на 15 листопада 2021 року, по причині неявки представника відповідача в судове засідання, з подальшим викликом відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 7. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак в матеріалах справа наявна заява, про слухання справи у його відсутність із повним підтриманням позовних вимог. 8. Відповідач Державне підприємство «Поділляторф» явку свого представника в жодне судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв до суду не надсилав, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 9. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 10. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 11. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. 12. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 13. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. 14. Як вбачається із рішення Шумського районного суду Тернопільської області № 609/560/19 від 21 серпня 2019 року, із Державного підприємства «Поділляторф» на користь [PERSON] було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 25.08.2015 р. по 01.03.2017р. в сумі 41824 грн. 63 коп., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.03.2017р. по 01.12.2018р. у розмірі 46225 грн. 62 коп.. Загальна сума стягнення складає 88050 грн. 25 коп. 15. Відповідно до довідки № 50 від 14.11.2018р., виданої ДП «Поділляторф» вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 01.11.2018р. становить 41824 грн. 63 коп. 16. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] , який працював в ДП «Поділляторф» за період з серпня 2015 року по лютий 2017 року становить 41824 грн. 63 коп., середньоденна заробітна плата становить 104 грн. 82 коп. 17. Як вбачається із постанови про відкриття провадження від 18.10.2019р., Шумським РВ ДВС ГТУЮ на підставі виконавчого листа № 609/560/19 від 16.10.2019р. про стягнення з ДП «Поділляторф» в користь [PERSON] боргу в сумі 88818 грн. 65 коп. було відкрите виконавче провадження на вказану суму. 18. Згідно із довідкою № 11382 від 29.09.2021р., виданою Шумським відділом ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), слідує, що станом на 29.09.2021р. на примусовому виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження № 53978747 про стягнення заборгованості з ДП «Поділляторф», до складу якого входить 124 виконавчих провадження за виконавчими документами про стягнення коштів на користь держави, Пенсійного фронду України та інших державних цільових фондів, державного бюджету, державної податкової служби ДФС України, інших юридичних осіб та заборгованості по заробітній платі та інших виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами на користь фізичних осіб на загальну суму 3510031 грн. Станом на 29.09.2021р. виплат за виконавчим документом на користь [PERSON] не здійснювалось і залишок становить 88050 грн. 25 коп. та 768 грн. 40 коп. повернутого судового збору. 19. Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку вбачається, що компенсація за затримку складає 50628 грн. 06 коп. ІV. Оцінка Суду. 20. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 21. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 22. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 23. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 24. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 25. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 26. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 27. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, із оглянутого в судовому засіданні рішення Шумського районного суду Тернопільської області № 609/560/19 від 21.08.2019р. вбачається, що [PERSON] 25.08.2015р. був прийнятий на роботу в ДП «Поділляторф» на посаду заступника директора ДП «Поділляторф», а 01.03.2017р. звільнений за угодою сторін. 28. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 29. Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення заробітна плата не була виплачена в повному розмірі, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, у розмірі 50628 грн. 06 коп. 30. В силу положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівник має право на отримання компенсації. Порядок нарахування і виплати такої компенсації регулюється нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів її виплати. Компенсація виплачується при затримці виплати заробітної плати за календарний місяць і більше. Оскільки, розрахунок наданий позивачем, відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку чи доказів відсутності заборгованості, а тому такий взято судом до уваги. 31. Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 32. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 33. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 34. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 35. Ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 36. Так, у рішенні Шумського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2019 року встановлено, що [PERSON] було відпрацьовано 399 робочих днів, за що нараховано суму заробітної плати усього 41824 грн. 63 коп. 37. За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні, тому з Державного підприємства «Поділляторф» слід стягнути на користь [PERSON] компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі 50628 грн. 06 коп. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 38. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції № 0.0.2248203788.1 від 30.08.2021р., позивачем сплачено 908 грн. 00 коп. судового збору, який і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved