Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

КС «Добробут» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просять стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 4537,59 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 22.08.2013 року між КС «Добробут» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір на видачу відсоткового кредиту у розмірі 6250 грн. Кредит буд наданий на споживчі цілі, строком на 12 місяців, за користування кредитом була встановлена процентна ставка розмірі 0,3% за кожний день від суми залишку боргу. Позивач зазначає, що зі своєї сторони вони виконали всі умови підписаного договору, видали відповідачеві кредитні кошти, а відповідач зобов'язалася за умовами договору забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом, згідно з графіком погашення кредиту. За сімейними обставинами та за заяврю основного боржника термін повернення кредиту було продовжено, однак і після цього [PERSON] не виконала умови підписаного договору, в результаті чого залишилася неповернутою сума кредиту у розмірі 4357,59 грн. Крім того, з метою виконання основного зобов'язання 22.08.2013 року між КС «Добробут» та відповідачами [PERSON], [PERSON], з кожним окремо, були укладені договори поруки, згідно яких поручителі зобов'язалися нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] своїх обов'язків по кредитному договору. Посилаючись на вимоги ст.. 554 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену вище заборгованість за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала, однак просила суд розстрочити виконання рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично позов не визнав, вважає, що основний боржник повинна нести всю відповідальність за невиконання зобов'язання, а зважаючи на закінчення строку дії договору, вважає договір поруки припиненим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з′явився, про час та дату слухання повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, однак її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно кредитного договору № 149 Н/13 від 22.08.2013 року КС «Добробут» надала позичальнику [PERSON] кошти у розмірі 6250 грн. строком на 12 місяців. За користування кредитом встановлений розмір процентів - 20,8% річних (а.с.5). При цьому п.3.2.5 Договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положенням цього Договору, розмір процентів за користування кредитом становить 0,3% за кожен день від суми залишку кредиту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданою до суду копією видаткового касового ордеру про видачу готівки стверджується, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач [PERSON] 22.08.2013 року отримала кредитні кошти (а.с. 8). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] своєчасно не повернула наданий їй кредит, і в порушення вимог зазначеного вище кредитного договору, не виконала зобов'язань, взятих на себе договором, в результаті чого станом на момент подачі позовної заяви виникла заборгованість, яка складається з основної суми боргу у розмірі 3523,96 грн. та відсотки за користування кредитом в період з 21.11.2014 року по 24.02.2015 року у розмірі 1283,63 грн., що стверджується розрахунком заборгованості. Згідно договору поруки від 22.08.2013 року [PERSON] поручилася перед КС «Добробут» за виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № 149 Н/13 (а.с. 6). Того ж дня [PERSON] поручився я перед КС «Добробут» за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 149 Н/13, про що свідчить подана копія договору поруки від 22.08.2013 року (а.с. 7) У відповідності до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у том ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, проценти у розмірі 4537,59 грн. Оцінюючи показання відповідача [PERSON] щодо припинення договору поруки слід звернути увагу на наступне. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки. В даному випадку, суду не надано доказів про те, що кредитна спілка збільшувала розмір процентної ставки, як і не надано даних про збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди поручителя, тому судом не вбачається об'єктивних даних про необхідність припинення договору поруки. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно наданих до суду договорів поруки вони вступають в силу з моменту їх підписання та діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Суду надано копію вимоги на адресу основного боржника та поручителів, належним чином вручених сторонам, про виникнення заборгованості. Основний договір діяв до 22.08.2014 року, однак позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості в солідарному порядку, що само по собі є вимогою до поручителів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідачі повинні відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved