Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. В позові зазначено, що з 02 липня 2009 року по 29 березня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, нею створено всі необхідні умови для проживання малолітніх дітей, діти прихильні до неї та бажають проживати саме з матір`ю. Позивачка зазначає, що в теперішній час між сторонами угоди про місце проживання дітей не досягнуто, протягом останнього часу відповідач не погоджується із проживанням дітей разом з позивачкою та перешкоджає вирішувати ті питання, які не можуть бути вирішені без його участі. Позивачка просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, в попередньому судовому засіданні відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивачки безпідставні, оскільки позивачка викрала їх дітей та перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, не пускає його до дітей. Він намагався все вирішити мирним шляхом, але не вдалося, і рішенням органу опіки та піклування йому встановили час для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Один раз він давав дозвіл на виїзд дітей до Туреччини, оскільки сам виїжджав за кордон на заробітки. Вважає, що позивачка хоче позбавити його батьківських прав. 03 липня 2020 року він останній раз бачив дітей, діти до нього не приходять, де вони живуть, він не знає, напевно з матір`ю. Проти позову заперечує, оскільки на дітей чиниться психологічний тиск. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, враховуючи висновок органу опіки та піклування. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 02 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, 02 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] , про що 02 липня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 464. Згідно свідоцтва про народження, виданого 11 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що 11 серпня 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 1037. Згідно свідоцтва про народження, виданого 20 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що 20 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 967. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 березня 2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), зареєстрований 02 липня 2009 року відділом реєстрації актів стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 464. Зазначене судове рішення набрало законної сили 29 березня 2017 року. Згідно рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 31 серпня 2017 року № 157/3, визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення - у вихідні дні тижня, враховуючи графік роботи батька; систематичні побачення - у будні тижня за попередньою домовленістю між батьками; у будь-який інший час - за домовленістю між батьками. Згідно довідки з місця проживання від 19 грудня 2017 року, позивачка мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкали: малолітня донька - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] .. Згідно виписки із запису реєстрації шлюбу № 28, виданої 15 січня 2018 року ЗАГС Етімесгут/Анкара Республіки Туреччина, 13 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 26 квітня 2018 року № 83/29, внесено зміни до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 31 серпня 2017 року № 157/3 «Про визначення способу участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та спілкуванні з ними», а саме вирішальну частину викласти у такій редакції: «Визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : систематичні побачення - з 11 години 00 хвилин суботи до 20 години 00 хвилин неділі щотижня; систематичні побачення - у будні дні тижня за домовленістю між батьками, враховуючи режим дня дітей; у будь-який інший час - за домовленістю між батьками». Згідно постанови Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2017 року скасовано та прийнято постанову наступного змісту: «У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька відмовити». Зазначене судове рішення набрало законної сили 22 березня 2018 року. Згідно довідки, виданої загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів № 14 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 15 травня 2018 року, [PERSON] дійсно є ученицею 2-Б класу Мелітопольської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 14. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 травня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначене судове рішення набрало законної сили 07 вересня 2018 року. Згідно довідки з місця проживання від 10 серпня 2018 року, позивачка мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкали: малолітня донька - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] .. Згідно заяви [PERSON] від 29 серпня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. та зареєстрованої в реєстрі № 1320, [PERSON] дав згоду на тимчасовий виїзд у період з 01 вересня 2018 року по 01 вересня 2019 року за межі України до Турецької Республіки і на повернення з Турецької Республіки в Україну його малолітній дочці - [PERSON] , [INFO] , та його малолітньому сину - [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] , яка несе відповідальність за життя та здоров`я дітей та зобов`язується забезпечити повернення дітей в Україну. Згідно довідки про навчання, виданої начальною загальноосвітньою школою Тюркконут Міністерства національної освіти Турецької республіки від 19 серпня 2019 року, [PERSON] в теперішній час є ученицею 2-го класу школи Тюркконут, з особистим номером [NUMBER] . Згідно відгуку класного керівника про ученицю, виданої начальною загальноосвітньою школою Тюркконут Міністерства національної освіти Турецької республіки, [PERSON], учениця 2-го класу школи Тюркконут, особистий номер [NUMBER] , успішно завершила навчання в 2-му класі начальної загальноосвітньої школи Тюркконут. Згідно довідки з місця проживання від 01 серпня 2020 року, позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкають: малолітня донька - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] .. Згідно довідки, виданої КНП «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ММР ЗО від 29 вересня 2020 року, [PERSON] працює у КНП «ТМО «БЛІМЛ та ШМД» ММР ЗО відокремлений підрозділ Лікарня № 1 на посаді сестри медичної - анестезістки відділення анестезіології та інтенсивної терапії з 22 вересня 2020 року. Згідно довідки, виданої дошкільним навчальним закладом «Берізка» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29 вересня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад з 15 вересня 2020 року. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 15 грудня 2020 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шлюб між батьками розірвано у судовому порядку, з грудня 2016 року сімейні відносини між ними припинені, домовленості щодо місця проживання дітей батьки не досягли, тому діти періодично проживали з кожним із них. В теперішній час діти проживають разом з матір`ю, дитина [PERSON] бажає проживати з матір`ю, [PERSON] створені умови для проживання та виховання малолітніх дітей. Спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними визначений рішенням органу опіки та піклування. [PERSON] працює, дитина [PERSON] навчається у 5 класі Мелітопольської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 14, дитина [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад «Берізка». Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на яке запрошувались батьки дітей. [PERSON] не звернувся до суду із зустрічною позовною заявою щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з ним. Тому орган опіки та піклування вважає, що немає підстав не підтримати позов [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , а також вислухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона - дружина рідного брата відповідача. Діти проживають разом з позивачкою, вона їх утримує, а відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає, дітей до себе не забирає, до них не приходить. Дійсно, коли позивачка в 2020 році була за межами України, діти проживали з відповідачем. Її донька тоді пару днів у них гостювала і розповідала, що їсти дітям приносила бабуся. Коли діти жили з батьком, вони були самі, батько приходив додому пізно, не завжди тверезий, старша дівчинка гляділа за своїм маленьким братом. Батько обзиває дітей, кричить на них, брудна лайка - це звичайна справа. В 2019 році діти жили з позивачкою в Туреччині, вони постійно спілкувалися по відеозв`язку, діти були щасливими та задоволеними, їх ніхто не ображав. Відповідач не працює, йому постійно допомагають то його батьки, то її чоловік, діти йому не потрібні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка - це її рідна сестра. Після того як сторони розлучилися, у них спірних питань щодо дітей не було, діти жили з матір`ю. коли позивачка вдруге вийшла заміж, то відповідач згадав, що у нього є діти. Але відповідач більше хоче спілкуватися зі своєю колишньою дружиною, ніж з дітьми, він приходить до позивачки додому замість того, щоб взяти дітей і піти з ними погуляти, наприклад, в парк. Відповідач не приховує, що за допомогою дітей він не відпускає свою колишню дружину. Позивачка не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми, навпаки, це відповідач не приходить, дітей до себе не бере, вихованням і розвитком дітей не займається. Він не знає, який дитячий садок та школу відвідують його діти, матеріально дітей не утримує. До дітей приходить бабуся - мати відповідача, їй ніяких перешкод у спілкуванні з онуками ніхто не чинить. Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що малолітні діти проживають разом з позивачкою, відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні з боку позивачки не чиниться. Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного суперечливого факту в судовому засіданні надано не було. Вислухана в судовому засіданні малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , пояснила, що вона хоче жити з мамою та братом, з татом жити не хоче, він кричить і ображає її, телефонує і свариться, каже що вона така ж погана, як і її мати. Таким чином, з пояснень вислуханої в судовому засіданні малолітньої дитини вбачається, що вона хоче проживати разом з матір`ю і братом, з батьком проживати категорично не бажає. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що після припинення спільного проживання сторін в грудні 2016 року малолітні діти залишилась проживати з матір`ю. З цього часу малолітні діти постійно проживають з матір`ю, за виключенням періоду з 20 січня 2020 року по 03 липня 2020 року, коли діти проживали з батьком у зв`язку з перебуванням матері в Республіці Туреччина і неможливістю її повернення до України через пандемію. Після повернення матері малолітні діти знову поживають з нею і до теперішнього часу. Разом із цим, вирішуючи питання про визначення місця малолітніх проживання дітей, суд враховує, що під час вирішення цього спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спор між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. При визначенні місця проживання дитини суду необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справи щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як було встановлено судом, позивачка - мати малолітніх дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх дітей. Посилання відповідача на те, що позивачкою чиняться йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, а на дітей чиниться психологічний тиск, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Натомість, в ході судового розгляду судом було встановлено, що відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дітьми та участі у їх вихованні з боку позивачки не чиниться. Як пояснив сам відповідач в судовому засіданні, останній раз він бачив дітей 03 липня 2020 року, коли позивачка повернулася до України і приїхала за ними, після цього він з дітьми не бачився і не спілкувався, жодних відповідних дій для того, щоб бачитися з дітьми, спілкуватися з ними або проживати з дітьми відповідачем не вчинено, із відповідними заявами протягом усього часу як-то до поліції, суду чи служби у справах дітей він не звертався, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від спілкування та участі у вихованні своїх малолітніх дітей. Так само не можуть бути прийнятті до уваги посилання відповідача на те, що на дітей чиниться психологічний тиск, позивачка хоче позбавити його батьківських прав, а тому він заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. Так, жодних доказів на підтвердження як цих обставин, так і того, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю буде суперечити інтересам дітей, відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Також суд враховує думку малолітньої дитини, яка в силу свого віку може висловити свою думку, та виходить з найкращих інтересів малолітніх дітей в даній справі. Так, при визначенні найкращих інтересів дітей у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий міжнародний консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Тому суд приходить до висновку, що першочерговими та найкращими інтересами малолітніх дітей у даній справі є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним, і таким середовищем в теперішній час є сім`я позивачки - матері малолітніх дітей. Крім того, суд приймає до уваги, що під час судового розгляду було встановлено, що домовленість щодо місця проживання спільних малолітніх дітей між сторонами досягнута не була, позивачкою не чиняться будь-які перешкоди відповідачу у спілкуванні з малолітніми дітьми та участі у їх вихованні. Тому суд вважає, що позивачка вправі мати юридичну визначеність з приводу місця проживання малолітніх дітей, що відповідає також інтересам дітей, дозволяє забезпечити їх житлові та інші права. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дітей з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей, спілкуванню з ними, що передбачено чинним законодавством. Таким чином, виходячи із обставин цієї справи, враховуючи окреме проживання батьків малолітніх дітей, їх вік, особисту прихильність та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку малолітніх дітей. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах малолітніх дітей, задоволення позову та визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , з матір`ю.

Outcome: approved