Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень. 1. В липня 2021 року [PERSON] звернувся з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про стягнення компенсації від держави за шкоду майну, спричиненої в результаті і вчинення терористичних актів під час проведення антитерористичної операції На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки і житлового будинку, що розташовані по [ADDRESS] , в якому він проживав до 2014 року. У зв`язку із проведенням бойових дій під час антитерористичної операції він покинув місце проживання переїхав до смт. Голованівськ Кіровоградської області. 01 листопада 2019 року йому стало відомо про зруйнування і ході бойових дій його житлового будинку за вказаною адресою. 29 листопада 2019 року, за його заявою, було внесено відомості до ЄРДР за №12019120130000516 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч. 2 ст. 194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна). На теперішній час кримінальне провадження, яке було спрямовано для подальшого розслідування до Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області перебуває на стадії досудового розслідування; провести окремі слідчі дії, у тому числі огляд місця події, не виявляється можливим, оскільки міcто Горлівка та її райони перебувають на непідконтрольній території України. Факт зруйнування житлового будинку підтверджується надісланими йому засобами електронного зв`язку фотографіями колишньою сусідкою за місцем знаходження житлового будинку. Позивач, посилаючись на статтю 41 Конституції України, статті 319, 321 ЦК України, статтю 19 Закону України «Про боротьбу с тероризмом», положення статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житла комунального господарства України від 16 грудня 2020 року за №311 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, просить суд стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на його користь грошову компенсацію за зруйноване внаслідок воєнних дій у розмірі 421 776,50 грн. 2. У відзиві на позовну заяву відповідач Кабінет Міністрів України, від імені якого діє Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), позовні вимоги не визнав, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що є неналежним відповідачем по справі. Позивачем не доведено, які саме дії або бездіяльність держави в особі Кабінету Міністрів України, виходячи з його повноважень, призвели до порушення права позивача на мирне володіння майном. Кабінет Міністрів України не є розпорядником бюджетних коштів, а тому вважає, що відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави є Державна казначейська служба України. Вимога позивача стосовно невиконання позитивного обов`язку, щодо вирішення питання компенсації за зруйноване майно внаслідок воєнних дій на законодавчому рівні за статтею 1 Першого Протоколу Європейської конвенції з прав людини не має під собою підстав. Також вважає безпідставним посилання позивача в обґрунтування вимог відшкодування матеріальної шкоди заподіяної під час проведення АТО на правову позицію Великої палати Верховного Суду від 04 травня 2019 року у справі №265/6582/16-ц, оскільки обставини даної справи не є тотожними обставинам справи Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Айдер та інші проти Туреччини»), оскільки позивач не надав суду відомості про розслідування пошкодженого його майна, що має значення для прийняття рішення судом у справі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. 3. У відповіді на відзив на позовну заяву позивач [PERSON] зазначив, що він, як власник майна, яке зруйновано в наслідок терористичного акта, має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного матеріального і процесуального обов`язку за статтею 1 Першого Протоколу Конвенції. Таке право виникло через відсутність компенсації завданої шкоди впродовж тривалого часу та не відновлення жила; відсутність спеціального порядку відшкодування за знищене внаслідок терористичного акту жила; нездатність держави захищати власність у розумінні ЄСПЛ; та відсутність об`єктивного і незалежного розслідування випадку заподіяння шкоди у розумінні ЄСПЛ за встановленого у відповідному кримінальному провадженні факту пошкодження внаслідок терористичного акту квартири. 4. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сьора О.М., що діє на підставі договору та ордеру (а.с.50) підтримала позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Додала, що інших доказів на підтвердження руйнування майна внаслідок АТО у неї немає, крім того пояснила, що підтвердити стан будинку позивача на квітень 2014 року не видається можливим у зв`язку з відсутності такої доказової бази. 5. Представник відповідача Кабінету Міністрів України, від імені якого діє Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) Вірченко Ю.М. позовні вимоги не визнав, посилався на обставини, викладені у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 6. Третя особа Державна казначейська служба України, яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи в судове засідання представника не направила. За ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи - Державної казначейської служби України. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 7. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року клопотання представника про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено (а.с.52). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 8. Ухвалою від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі. 9. Ухвалою попереднього судового засідання від 02 листопада 2021 року цивільна справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні. ІV. Позиція суду 9. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд доходить висновку про відмову в задоволення позовних вимог, виходячи з того, що позивачем за результатами здійснення судового розгляду не доведено факт пошкодження або знищення належного йому майна, що виключає визнання за ним права на задоволення позову та стягнення компенсацію за порушення Україною її позитивних зобов`язань, що випливають з обов`язків, які взяла на себе країна як учасник Конвенції. V. Фактичні обставини, установлені Судом 10. Встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29 квітня 1996 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Артемівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Артемвугілля», [PERSON] є власником 27/50 ідеальної частки житлового будинку, загальною площею 30,3 кв.м 11. 29 листопада 2019 року органом досудового розслідування - Голованівським відділом поліції Голованівського управління поліції в Кіровоградській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками частини 2 статті 194 КК України, згідно з якими в наслідок проведення на сході України бойових дії зруйновано житловий будинок [ADDRESS] , чим спричинено шкоду [PERSON] , кримінальне провадження 12019120130000516. 12. Згідно листа Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 25.09.2021 за вих. № 5001-6325/5009-1, Головне управління на теперішній час не в змозі підтвердити чи спростувати зруйнування внаслідок бойових дій житлового будинку [ADDRESS] , крім того, відповідно до переліку подій, які перебувають на обліку в Головному управлінні, в період часу з 01 січня по 31 жовтня 2014 року не зареєстровано пожеж, або інших надзвичайних ситуацій, які призвели до руйнування зазначеного будинку. Надання інформації про території проведення бойових дій (обстрілів у [ADDRESS] ) не належить до компетенції Головного управління. 13. Згідно з листом Департаменту з питань цивільного захисту, мобілізації та оборонної роботи на вх. № 05.01-03/469/17-21 від 09.09.2021, підтвердження будь якої інформації щодо можливих причин руйнування належного позивачу житлового будинку не надається можливим через те, що місто Горлівка Донецької області належить до тієї території України, яка в наслідок війни на сході України не контролюється Урядом України VІ. Оцінка Суду. 14. Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. 15. Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 16. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 17. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 18. Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 19. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. 20. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. 21. Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначити предмет й підставу позову. 22. Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 23. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. 24. Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. 25. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. 26. З аналізу наведених норм процесуального права Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. 27. Відповідно до змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду, мотивувавши позов, зокрема й тим, що він не отримав від держави відшкодування за знищення під час терористичного акта її майна, на яке він, на його переконання, має право згідно із законодавством України. 28. Також позивач зазначав, що право на судовий захист йому гарантовано Конституцією України, у тому числі щодо захисту права власності, а право на відшкодування шкоди передбачено статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». 29. Суд виходить із того, що посилання позивача як на правову підставу позову на статтю 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у взаємозв`язку з негативним обов`язком держави щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), є безпідставним. Зобов`язання держави стосовно поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. 30. Позивач обґрунтував розмір компенсації (завданої йому шкоди) опосередкованою вартістю знищеного будинку,

Outcome: dismissed