Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Свій позов обґрунтовує тим, що 8 вересня 2016 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» направило до Соснівського районного суду м. Черкаси заяву щодо видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Придніпровський районний суд м. Черкаси відмови в позивачеві в задоволенні зазначеної заяви на підставі того, що в матеріалах справи вбачається спір про право. 6 листопада 2009 року відповідач уклав договір №5-9011 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.9 зазначеного договору відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно, не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим сплачувати вартість спожитої теплової енергії, але систематично порушує зазначений в договорі строк оплати послуг. Станом на 1 березня 2017 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» складає 33572 грн. 80 коп. На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивач борг, який виник станом на 1 квітня 2017 року в сумі 35684 грн. 53 коп., в тому числі 355 грн. 74 коп., 3% річних та 1755 грн. 99 коп. інфляційних збитків. Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 1 листопада 2017 року. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Представники відповідача судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів надання послуг з теплопостачання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Так, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Так, відповідно до частини 2\~статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно\~статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до змісту статей 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно з пунктом 3 статті 31 вищезазначеного Закону органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору та встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Відповідно до вимог\~статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно\~статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до\~статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить кв. [ADDRESS] . Вказану обставину не заперечували в судовому засіданні сторони. 6 листопада 2009 року між КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та [PERSON] укладено договір №5-9011 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Згідно умов вказаного договору виконавець зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послу за встановленими відповідно до законодавства тарифами у строк і на умовах, передбачених договором. Особовий рахунок споживача [NUMBER] , [ADDRESS] . [ADDRESS] Згідно реєстру зареєстрованих осіб, на якому мається печатка позивач, по о/р [NUMBER] за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Відповідно до відомості розрахунку заборгованості за теплову енергію та сум індекус інфляції, з % річних по о/р 52720040 [PERSON] , [ADDRESS] за період з 1 квітня 2014 року по 1 травня 2017 року утворилася перед позивачем заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 33572 грн. 80 коп., інфляційні 1755 грн. 99 коп. та 3% річних в сумі 355 грн. 74 коп. Відповідно до частини 2, 3\~статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків . Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~ Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до\~п.4\~ч.2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Тобто, згідно принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов`язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову. З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» повинно було подати докази на підтвердження того, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» фактично в зазначений у позовній заяві період надавав відповідачу послуги теплопостачання та підігрів холодної води; надати докази що саме вказані в позовній заяві особи у якості відповідачів проживали протягом зазначеного в позовній заяві періоду в цій квартирі, їх статус (власник, член сім`ї, наймач). Всупереч вказаних вимог позивач таких доказів не надав, обмежився лише поданням позовної заяви декларативного змісту, копії ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 вересня 2016 року про відмову у видачі судового наказу, розрахунок заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] а не 52720043, який зазначений в договорі від 6 листопада 2009 року. Представники відповідача навпаки, на підтвердження своїх заперечень проти позову надала суду копію паспорта [PERSON] , яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , з якого вбачається, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 5 лютого 2015 року є [ADDRESS] . З довідки ПП «РЕУ «Райагробуд» від 1 листопада 2018 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] з 1 квітня 2009 року зареєстровано 0 осіб. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] . У відповідності із\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. Разом з тим, з огляду на засади змагальності, саме позивач повинен проявляти ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Відсутність доказів такого обсягу і передбачених ст.ст.\~77-80 ЦПК України\~властивостей перешкоджають ухваленню судового рішення про задоволення позову, оскільки доказування, а відтак і рішення «іменем України» не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного\~Основним Законом України\~принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд приходить до висновку, що можливо відповідач дійсно споживала надані КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» послуги і має заборгованість по їх оплаті, однак саме позивач зобов`язаний довести вказані обставини шляхом надання суду належних та допустимих доказів, які би не викликали сумніву в доведеності вказаних ним обставин, та на які він посилається як на підставу своїх вимог, чого зроблено не було. За таких обстави суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: dismissed