Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 13.05.2019 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішеннями суду, у якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений йому рішенням Шаргородського районного суду від 10.12.2018 року у справі №152/1590/18 на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та за рішенням Шаргородського районного суду від 22.02.2017 року у справі №152/208/17 на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на користь [PERSON] , з 1/3 частини заробітку (доходу) на двох неповнолітніх дітей та 1/4 частини заробітку (доходу) на одну неповнолітню дитину до 1/2 частини від заробітку (доходу) та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно на трьох неповнолітніх дітей, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до їх повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.10.2000 року по 20.02.2013 року. Від шлюбу він та відповідач мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 29.12.2010 року Шаргородським районним судом стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.12.2010 року, до їх повноліття. 20.02.2013 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. [INFO] у нього та відповідача народилася дочка [PERSON] . 22.02.2017 року за рішенням Шаргородського районного суду з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 13.03.2017 року рішенням Шаргородського районного суду змінено розмір аліментів, що стягувалися з нього на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі з 250 грн. на 700 грн., а 10.12.2018 року змінено спосіб стягнення аліментів та визначено їх у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей, про що 10.01.2019 року видано виконавчий лист. Таким чином, на підставі вказаних судових рішень значно змінився (збільшився) загальний розмір аліментів, стягуваних з нього на користь відповідача, оскільки з нього, як з непрацюючого, утримується більше половини від середньої заробітної плати, розмір якої становить 7243 грн., що є підставою для звернення з вказаним позовом до суду. Крім того, з квітня 2019 року у нього значно погіршився стан здоров`я, він втратив можливість працювати на будівельних роботах, заробляти кошти для сплати аліментів та отримувати доходи, виконувати важку фізичну працю, у зв`язку із чим його матеріальний стан значно погіршився. 22.04.2019 року його старша дочка [PERSON] досягла повноліття, проте він ще зобов`язаний сплачувати аліменти на трьох неповнолітніх дітей за двома виконавчими документами в розмірі 3/4 заробітку (доходу), а саме: 1/4+ 1/2= 3/4 . Так, з нього на користь відповідача за двома виконавчими документами нараховуються до сплати аліменти в загальній сумі 5432,25 грн. щомісячно, що становить більше 75% від середньої заробітної плати для Шаргородського району, внаслідок чого збільшується розмір його заборгованості зі сплати аліментів, так як він не працює та не має змоги сплачувати аліменти у такому великому для нього розмірі. Розмір нарахованих аліментів є більшим за розмір аліментів, визначений у частці від доходу платника аліментів згідно із ст.183 СК України. Вважає, що стягнення з нього аліментів за двома виконавчими листами ставить його з відповідачем в нерівні умови та позбавляє можливості забезпечувати себе коштами, необхідними на харчування та на побутові потреби. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.46). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подала, проте її представник за довіреністю від 08.04.2019 року [PERSON] подала заяву про визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] , не заперечує щодо задоволення позову (а.с.37, 49). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності через неможливість прибути в судове засідання для розгляду справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.46). 2. 02.07.2019 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала заяву, у якій зазначила про визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] , не заперечує щодо їх задоволення (а.с.49). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 24.05.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішеннями суду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито провадження та призначено перше судове засідання на 13.06.2019 року, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.29-30). 2. Перше судове засідання 13.06.2019 року відкладено на 02.07.2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] (а.с.38). 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (ч.5 ст.279 ЦПК України). Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання для розгляду справи по суті і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності (а.с.36, 49), а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд в судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. Відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 24.05.2019 року строк, натомість представником відповідача подано заяву про визнання позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 29.10.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 20.02.2013 року (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , відповідно (а.с.7-10). Рішенням Шаргородського районного суду у справі №2-1075/2010 стягнуто з позивача на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 250 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16.12.2010 року і до їх повноліття (а.с.12), розмір яких змінено за рішенням Шаргородського районного суду від 13.03.2017 року та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. на кожну дитину, щомісячно (а.с.13-14). По вказаному рішенню суду 06.09.2017 року видано виконавчий лист №152/210/17 (а.с.15). Крім того, судом встановлено, що 22.02.2017 року за рішенням Шаргородського районного суду у справі №152/208/17 з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказаний факт підтверджується копією дублікату виконавчого листа, виданого Шаргородським районним судом 02.10.2017 року (а.с.20). Також, судом встановлено, що рішенням Шаргородського районного суду у справі №152/1487/18 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися з позивача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і визначено їх у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дітей (а.с.16-17, 18). Також, судом встановлено, що відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за означеними рішеннями суду в сумі 17798,04 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах по зведеному виконавчому провадженню №58013045 за період з 06.02.2017 року по 01.05.2019 року (а.с.22). Позивач [PERSON] з 10.04.2019 року знаходиться на диспансерному нагляді з діагнозом: гострий тромбоз гемороїдальних вузлів, що підтверджується довідкою від 23.04.2019 року №146. З довідки також вбачається, що хворий потребує звільнення від важкої праці (а.с.21). На даний час дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, що підтверджується копією паспорту № [NUMBER] (49-50). Таким чином, суд встановив, що сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, судом встановлено, що позивач не працює, хворіє. Встановлені обставини свідчать про зміну матеріального стану позивача, а саме: про погіршення матеріального стану внаслідок того, що позивач позбавлений можливості виконувати фізичну працю через хворобу, отримувати доходи, що суттєво впливає на його матеріальний стан та спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (у даному випадку - зменшення) розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.ч.2, 3 ст.183 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. VІ. Висновки суду Враховуючи, що судом встановлено обставини щодо наявності підстав зміни розміру аліментів, зокрема, зменшення, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей, зокрема, в розмірі половини - Ѕ частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову, оскільки відповідач відзиву на позов до суду не подавала, натомість подала заяву про визнання позову. Зокрема, що сторони мають спільних дітей - дочку [PERSON] , яка на даний час досягла повноліття (а.с.50), та неповнолітніх дочок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спосіб утримання яких є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача [PERSON] на даний час стягуються аліменти згідно з рішеннями Шаргородського районного суду Вінницької області в частці від доходу позивача, зокрема в розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) на двох неповнолітніх дітей - дочок [PERSON] та [PERSON] та ј частину заробітку (доходу) на одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] . Таким чином відповідач сплачує аліменти у розмірі, який становить більше половини його доходу, за двома рішеннями суду на трьох дітей, тому, відповідно до вимог ст.183 СК України, якою передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, має право на визначення єдиної частки його заробітку (доходу), що стягуватиметься у рахунок аліментів на утримання дітей. Враховуючи, що розмір стягуваних з позивача аліментів становить більше половини його заробітку (доходу), а також враховуючи погіршення стану здоров`я позивача і неможливість виконувати великі фізичні навантаження, що обмежує його у певних видах робіт, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (а.с.1). Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем додано до позову угоду про надання професійної правничої допомоги від 11.05.2019 року, укладену між ним та адвокатом Лиськом В.П. (а.с.23); копії свідоцтва адвоката Лиська В.П. про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката (а.с.24); розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 11.05.2019 року, що полягає у наданні адвокатом консультації щодо характеру спірних правовідносин протягом 15 хв., у вивченні та правовому аналізі протягом 30 хвилин матеріалів, наданих [PERSON] , у складанні позовної заяви про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлених рішеннями суду протягом 2 годин, що становить, відповідно, 100 грн., 200 грн., 800 грн. (а.с.25); квитанцію до прибуткового касового ордера №32 від 11.05.2019 року про оплату послуг адвоката Лиська В.П. в сумі 1100 грн. [PERSON] (а.с.26). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 1100 грн., оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами угоди про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.

Outcome: approved