Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета-Зем» звернулася до суду з позовом про стягнення боргу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що товариством та відповідачем 13 листопада 2017 року укладено договір позики. Позика оформлена розпискою відповідача. За умовами договору позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 12000 гривень. Передача коштів була здійснена в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Грошові кошти ТОВ «Планета-Зем» були надані в борг відповідачу [PERSON] за умови, що вона, як власник земельної ділянки з кадастровим номером 3222985900:03:003:0539, після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки, який укладено нею 10 грудня 2013 року з ДП «Атлантік-Фармз» терміном на 7 (сім) років, зобов`язується укласти договір оренди вказаної земельної ділянки з TOB «Планета-Зем». Отримана сума коштів за умови укладення договору мала бути зарахована як премія. У разі невиконання зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Планета-Зем», [PERSON] гарантувала повернення суми боргу у подвійному розмірі, тобто 24000 тисячі гривень. 11 липня 2018 року [PERSON] уклала договір міни земельної ділянки площею 4,2563 га з кадастровим номером 3222985900:03:003:0539 з [PERSON] , який на підставі вказаного договору набув право власності на вказану земельну ділянку. Отримавши в борг від ТОВ «Планета-Зем» грошові кошти в сумі 12000 гривень, [PERSON] не може виконати умови договору, які обумовлені в її розписці від 13 листопада 2017 року, та не може укласти з ТОВ «Планета-Зем» договір оренди належної їй земельної ділянки, оскільки вона відчужила земельну ділянку. Представник ТОВ «Планета-Зем» телефонувала відповідачу, щоб вирішити спір в позасудовому порядку, але відповідач отримані в борг кошти не повернула. Оскільки відповідач взяла на себе зобов`язання у разі невиконання умов договору повернути суму боргу у подвійному розмірі, просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Планета-Зем» кошти в сумі 24000 гривень та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 6 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 6 серпня 2019 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 10 серпня 2019 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. 13 листопада 2017 року відповідачем [PERSON] складено розписку, за змістом якої вона, в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] отримала у борг від позивача ТОВ ««Планета-Зем», від імені якого діяла керівник Миронівської філії товариства [PERSON] , кошти в сумі 12000 гривень. За змістом розписки позичальник зобов`язувався після закінчення терміну дії договору оренди належної їй земельної ділянки, який укладено нею 10 грудня 2013 року з ДП «Атлантік-Фармз» терміном на 7 (сім) років, укласти договір оренди на вказану земельну ділянку з позикодавцем TOB «Планета-Зем». В разі невиконання зобов`язання укласти договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Планета-Зем», відповідач [PERSON] гарантувала повернення суми боргу у подвійному розмірі, тобто 24000 гривень. Такі обставини підтверджені розпискою від 13 листопада 2017 року (а.с. 18). Попередній договір сторонами не укладався, отримана сума коштів сторонами не була обумовлена як гарантійний платіж чи оплата орендної плати авансом. Сторони у розписці передбачили, що у разі укладення договору оренди з позикодавцем кошти мали залишитись у боржника у виді премії. З доданих письмових доказів вбачається, що 10 грудня 2013 року [PERSON] з ДП «Атлантік-Фармз» уклала договір оренди землі строком на 7 років. Вказана обставина підтверджується договором оренди землі від 10 грудня 2013 року та додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки від 1 жовтня 2015 року (а.с., а.с. 20-23). Встановлено, що 11 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, серія та номер 1926, який було посвідчено приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. Предметом договору стала земельна ділянка з кадастровим номером 3222985900:03:003:0539. Ці обставини підтверджені даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160589146 від 22 березня 2019 року (а.с.,а.с. 27, 28). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року. Форми договору позики сторони не дотримались. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики, є складена розписка, яка посвідчила отримання відповідачем коштів в сумі 12000 гривень, що відповідає положенням ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Вказаними документами позивач підтверджує своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання за договором позики. З огляду на положення ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Складена відповідачем розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видано боржником кредитору за договором позики після отримання коштів. Розписка підтверджує факт отримання боржником від кредитора грошової суми. Зі змісту розписки вбачається, що відбулася передача коштів в сумі 12000 гривень від позичальника до позикодавця. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Частиною 2 ст. 1049 ЦК України передбачено, що в разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом розписки позичальник зобов`язалася повернути суму боргу у разі не укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки по закінченні строку дії попереднього договору, укладеного на сім років. Вказаної умови позичальник не дотрималася, до закінчення строку дії договору оренди, укладеного нею з іншим орендарем 10 грудня 2013 року, уклала договір міни, за яким право власності на належну відповідачу земельну ділянку перейшло до [PERSON] . Моментом пред'явлення вимоги позикодавця є факт укладення цієї угоди. У позичальника, яка взяла кошти в борг до дати укладення договору оренди з позикодавцем, настав строк повернення боргу. Оскільки судом встановлено факт порушення цивільного права позивача за договором позики, наявні підстави для застосування правових наслідків, що настають у разі невиконання зобов`язання з повернення предмета позики. З огляду на правила ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що отримав у позику. Підстави для стягнення боргу у подвійному розмірі відсутні. Висновки за результатами розгляду За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мають місце, позовні вимоги в частині повернення предмета позики є доведеними. Суд дійшов висновку, що відповідач протиправно користується чужими коштами, права позивача є порушеними, його вимоги про примусове стягнення отриманих в позику коштів являються обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно роз'яснень, викладених у п. 36 постанови Пленуму ВССУ з питань розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 гривня, тобто за мінімальною ставкою, визначеною Законом для юридичної особи. Вказані витрати підтверджені документально квитанцією від 1 квітня 2019 року та підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial