Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Луцька міська рада свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2009 року Луцькою міською радою в особі Луцького міського голови Шиби Б.П. та відповідачем [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки, площею 19 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] що зареєстрований в державному реєстрі земель 28.01.2010р. за № 041007700042, який станом на даний час втратив чинність. Згідно п. 8 Договір оренди земельної ділянки укладався строком на 5 років. Пункт 21 Договору оренди земельної ділянки визначає, що в разі припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він її одержав в оренду. Згідно умов вищевказаного Договору орендодавець має право у разі припинення договору оренди вимагати у орендаря повернення земельної ділянки. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки, орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Посилаючись на наведене, позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку, площею 19 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], по акту приймання-передачі . Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2009 року Луцькою міською радою, в особі Луцького міського голови Шиби Б.П., та відповідачем [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки, площею 19 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] що зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 28.01.2010р. за № 041007700042 (а.с. 5-7 ). Відповідно до п. 8 вказаного договору, договір оренди земельної ділянки укладено на 5 (п'ять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (а.с. 5 ). Пункт 21 договору передбачає, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (а.с. 6 ). Як вбачається з матеріалів справи, Луцька міськрада направляла відповідачу лист «Про повернення земельної ділянки» № 1.1-11/15 від 04.01.2016р. та копію Рішення Луцької міської ради № 1/87 від 03.12.2015р.,згідно з яким заперечує [PERSON] у поновленні договору оренди землі для будівництва та обслуговування металевого гаража на [ADDRESS] (а.с.15, 17 ). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин, враховуючи, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, відповідачу не надано дозволу на поновлення його строку та вимогу позивача про повернення земельної ділянки [PERSON] не виконала, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved