Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Згідно ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.09.2018 року до суду надійшла цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.12.2008 року в сумі 14 337,28 грн, а також понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.12.2008 року відповідач у ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4 000 грн на платіжну картку. Погашення заборгованості повинно здійснюватися відповідно до умов договору. Проте зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені, внаслідок чого станом на 25.07.2018 року виникла заборгованість по кредиту, відсоткам, з урахуванням штрафних санкцій, у розмірі 14 337,28 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.11.2018 року розгляд справи відкладено у зв'язку із хворобою відповідача. У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, згідно письмових пояснень та заяви, які долучено до матеріалів справи (а.с.65-67). Просить відмовити позивачу в частині стягнення відповідних сум штрафів в сумі 1 158,92 грн та відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з 8 282,67 грн до 800 грн. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду України, яка була викладена у постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та ч. 3 статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру пені. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 24.12.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (а.с.12,13, 14-28), за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.7 Статуту останнього (а.с.34-35). У зв'язку із цим позивач є правонаступником прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. Відповідно Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Факт отримання від ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів відповідачем не заперечується. Як вбачається із розрахунку позивача (а.с.7-9,10-11) станом на 25.07.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором: тіло кредиту - 792,01 грн, відсотки за користування кредитом - 4 103,68 грн, пеня - 8 282,67 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 коп та процентну складову штрафу від суми позову, яка визначена умовами вказаного вище договору та складає 658,92 грн. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п.п.2.1.1.5.5 Умов, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, що передбачений цим Договором. Відповідачем порушені умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим станом на 25.07.2018 року утворилась заборгованість по тілу кредита - 792,01 грн, відсоткам за користування кредитом - 4 103,68 грн, з розміром якої позивач погоджується та визнає позов в цій частині. За таких обставин, позов в частині стягнення тіла кредиту та відсотків обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід врахувати наступне. Так, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Одночасно, п. 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Отже, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15), від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1374цс17). За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідач безумовно порушив умови кредитного договору та має понести відповідну відповідальність визначену нормами чинного законодавства та умовами договору, однак стягнення одночасно пені і штрафу, нарахованих за порушення строків проведення сплати коштів за кредитом, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, тому у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості по судовим штрафам у розмірі 1 158,92 грн слід відмовити. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 25.07.2018 року нарахована пеня у сумі 8 282,67 грн. Нарахована сума пені значно перевищує розмір основного зобов'язання за кредитним договором, який станом на 25.07.2018 становить 792,01 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення. При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Конституційний Суд України у пункті 3 рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі 752/13945/15-ц. Позивач не надав суду доказів того, що вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, в тому числі і неустойки, а також доказів наявності значних збитків, завданих внаслідок неналежного виконання відповідачем узятих на себе зобов'язань. Відповідно до викладеного, а також враховуючи положення ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, суд вважає, що нарахована позивачем пеня у сумі 8 282,67 грн є надмірною в порівнянні із сумою основного зобов'язання у розмірі 792,01 грн, а тому стягнення з відповідача пені у сумі 800 грн буде таким, що відповідатиме загальним засадам цивільного судочинства. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 24.12.2008 року в сумі 5 695,69 грн, з них: заборгованість за кредитом - 792 грн 01 коп, заборгованість за відсотками - 4 103 грн 68 коп; пеня - 800 грн 00 коп. V. Розподіл судових витрат Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.37), які відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 699,98 грн (1762х5695,69/14337,28). На підставі викладеного та

Outcome: partial