Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом, а саме, житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В даному будинку крім неї зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 2011 року у вказаному житловому будинку не проживає. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 04.09.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п`ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, під час розгляду справи по суті суду подали заяву з додатками про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями виданого на підставі рішення виконкому Вербківської сільської ради від 11.04.2003 року №21 та зареєстрований в Монастириському районному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №94 12.05.2003 року. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області від 06.08.2019 року №255 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , крім власника житлового будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] та [PERSON] права користування житлом є відсутність останніх протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, [ADDRESS] , підтверджується: Актом обстеження умов проживання [PERSON] від 06.08.2019 року №256, згідно якого при опитуванні сусідів встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] громадяни [PERSON] та [PERSON] з 2011 року і по даний час не проживають. Згідно паспорта Російської Федерації № [NUMBER] , наданого [PERSON] вбачається, що остання проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З штампу на перекладі Свідоцтва про народження з української мови на російську серії [NUMBER] виданого 21.01.2010 року встановлено, що [PERSON] 02.07.2015 року взяла громадянство Російської Федерації. У відповідності до довідки від 06.09.2019 року, виданої на підставі облікових карток спеціалістом з обліку і реєстрації громадян ООО «КАНЭ» встановлено, що [PERSON] з 24.02.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Щодо визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житлом яке належить на праві власності [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку, що малолітня [PERSON] через свій вік не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірному житловому будинку обумовлений поважними причинами, а тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом так як вищенаведена ст. 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним її бабі житлом. Проте, як встановлено судом з поданих відповідачами документів, що малолітня [PERSON] зареєстрована та проживає по місцю проживання та реєстрації її матері - [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] , таким чином маючи постійне місце проживання та реєстрації. В зв`язку з наведеним та аналізуючи вищевказані норми законодавства суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі з 2011 року не користуються житловим приміщенням (будинком), що по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснюють, проживають та зареєстровані в Російській Федерації, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved