Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. Позиція позивача. 19.07.2018 АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права шляхом солідарного стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/035-34/50083 від 27.06.2007. Позовна заява мотивована тим, що 27.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/035-34/50083, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом: 28 420 доларів США, строком до 26.06.2027, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 12,5 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора, строком користування до 26.06.2027 включно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27.06.2007 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/035-34/50083, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях боржника, що виникають з умов кредитного договору №014/035-34/50083 від 27.06.2007 в повному обсязі цих зобов`язань. 03.04.2009 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. 17.04.2009 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. 18.04.2012 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №5 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, у зв`язку з чим дійшли згоди, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 255 779 грн 35 коп. та підлягає сплаті на умовах, передбачених Додатковою угодою. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 08.06.2018 утворилась заборгованість у загальному розмірі 298 962 грн 60 коп. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №014/035-34/50083 від 27.06.2007 станом на 08.06.2018 у розмірі 298 962 грн 60 коп., яка складається із: 248 164 грн 03 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 792 грн 95 коп.; 50 798 грн 57 коп. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 48 585 грн 49 коп. 2. Позиція відповідача. 06.07.2020 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що заперечує проти задоволення позову. Зазначила, що дійсно, 27.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/035-34/50083. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 28 420 доларів США строком до 26.06.2027, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 12,5 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора. Однак, позичальник [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав. 03.04.2009 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. 17.04.2009 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. 18.04.2012 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №5 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні, у зв`язку з чим дійшли згоди, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 255 779 грн 35 коп. та підлягає сплаті на умовах, передбачених Додатковою угодою. В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, 27.06.2007 між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №014/035-34/50083, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язаннх перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов Кредитного договору №014/035-34/50083 від 27.06.2007 в повному обсязі цих зобов`язань. Так, відповідно до додаткової угоди від 18 квітня 2012 року до договору поруки № 014/035-3450083 від 27 червня 2007 року вказано, що поручитель [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Фактична адреса: [ADDRESS] . З паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 1999 року Ладижинським МВМ УМВС України у Вінницькі області [PERSON] з 04 листопада 2011 року проживає в будинку [ADDRESS] . Однак, вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором поруки від 12 грудня 2017 року № 114/5-108957 було направлено [PERSON] за адресою, де [PERSON] не проживає, а саме: [ADDRESS] , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0100147887340. Відповідно до додаткової угоди № 4 від 17 квітня 2012 року до кредитного договору № 014/035-3450083 від 27 червня 2007 року вказано, що позичальник [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Фактична адреса: [ADDRESS] . Із довідки про реєстрацію місця проживання № 480 від 02.02.2018 видно, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 14 березня 2008 року. Проте, вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 12 грудня 2017 року було направлено [PERSON] за адресою, де [PERSON] не проживає, а саме: [ADDRESS] , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0100147887331. Також позивачем до позовної заяви долучено повідомлення про повернення за закінченням терміну зберігання, що є цілком логічним, адже відповідачі не проживають за тими адресами, за якими надсилалися вимоги про дострокове виконання зобов`язань виконання грошових зобов`язань. Таким чином ні відповідач [PERSON] , ні відповідач [PERSON] не отримали вказані вимоги про виконання грошових зобов`язань, а отже, не були повідомлені про наявність простроченого кредиту у розмірі 5 121 грн 88 коп., заборгованості за процентами 39 043 грн 93 коп., станом на 13 листопада 2017 року. А також необхідності для відповідача [PERSON] протягом 60 днів здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов Кредитного договору, а саме: 248 164 грн 03 коп. заборгованості по сумі кредиту, 39 043 грн 93 коп. - заборгованості за процентами та розраховану пеню, а для відповідача - 2 прострочений кредит в сумі 5 121 грн 88 коп. та заборгованості за процентами в сумі 39 043 грн 93 коп. Серед іншого, зазначила, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, відповідно до пункту 6.5 кредитного договору кредиту було достроково змінено строк виконання основного зобов`язання, кінцевий строк виконання якого настав 12 грудня 2017 року. Водночас, із наданого позивачем розрахунку вбачається, кредитна заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом розрахована станом на 08 червня 2018 року, тоді як строк виконання основного зобов`язання настав 12 грудня 2017 року. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом, які згідно з договором нараховувалися до 28 числа кожного місяця, то після 12 грудня 2017 року позивач не міг нараховувати такі платежі. Щодо здійснених проплат, то вони здійснюються щомісячно, згідно з графіком та без порушень, про що свідчать відповідні квитанції. Враховуючи вище викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. ІІ. Пояснення сторін. Представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Коваленко С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Також додатково пояснила, що в п. 3.3. Кредитного договору № 014/035-34/50083 від 27.06.2007 сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованою за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Згідно з п. 9.1. Кредитного договору № 014/035-34/50083 від 27.06.2007 договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою Кредитора та де до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування - неустойок, відшкодування можливих збитків). Відповідно до умов кредитного договору банк нараховує проценти за користування кредитними коштами до повного їх погашення. Представник позивача зазначила, що банком на адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, звернула увагу суду, що вимога позичальнику була направлена і на адресу [ADDRESS] , однак також не була отримана з невідомих причин. Зазначила, що неотримання позичальником та поручителем вимог про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не звільняє їх від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та не позбавляє банку права на звернення до суду за захистом своїх прав. Позичальник та поручитель при укладенні кредитного договору та договору поруки, додаткових угод до кредитного договору ознайомлювались з умовами таких договорів, якими передбачено погашення позичальником кредиту та відсотків за його користування шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, як - невід`ємними додатками кредитного договору та додаткових угод до нього. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] , позичальник неналежним чином виконував свої зобов`язання кредитним договором, а саме: здійснював платежі не щомісячно та не у повному розмірі такого щомісячного платежу, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, що спростовує твердження відповідача [PERSON] про здійснення проплат по кредиту щомісячно згідно з графіком погашення кредиту. Таким чином, відповідачу не могло бути не відомо про прострочену заборгованість за кредитним договором та про настання відповідних наслідків. В свою чергу, банк відповідно до п.п. 5.5, 6.5 кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості солідарних боржників за кредитним договором. Щодо долучених відповідачем [PERSON] квитанцій, що свідчать про здійснення щомісячних проплат згідно з графіком та без порушень, то звертають увагу, що квитанції долучені за січень-червень 2020 року, які не входять до предмета позову в межах даної справи. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, нарахованої станом на 08.06.2018. Позивач не збільшував та не зменшував своїх позовних вимог, тому долучені квитанції не можуть бути враховані при вирішенні даної справи. В підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачем надано ряд документів, окремо кредитний договір, графік погашення, додаткові угоди до кредитного договору з графіком погашення, деталізований розрахунок заборгованості, який містить всю інформацію щодо суми виданого кредиту, нарахованих щомісячних сум по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом, суми, внесені [PERSON] на погашення кредиту та їх розподіл на гашення тіла кредиту та відсотків. ІІI. Заяви (клопотання) учасників справи. 14.09.2021 представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Коваленко С.О. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 14.09.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Бодачевської М.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Проти задоволення позовних вимог заперечують та просять відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому підтримали позицію викладену у відзиві на позовну заяву. 06.07.2020 від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнав, оскільки проплати за кредитним договором здійснювалися постійно. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 27.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/035-34/50083, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 28 420 доларів США, строком до 26.06.2027, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 12,5 % річних, комісії згідно з умовами договору та тарифів кредитора (а.с. 8-10). Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі: купівля будинку/та на сплати комісій банку за цим договором. Забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є одноповерховий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу майна (а.с.8). Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний виконувати умови, передбачені цим договором, тобто повертати кредит та сплачувати передбачені договором платежі, щомісячно до 15 числа кожного місяця. В забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, 27.06.2007 між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №014/035-34/50083, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях боржника, що виникають з умов Кредитного договору №014/035-34/50083 від 27.06.2007 в повному обсязі цих зобов`язань (25-26). Відповідно до договору поруки поручитель поручився за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, відповідно п. п. 2.1, 3.1 договору поруки, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору. 03.04.2009 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №3 до Кредитного договору (а.с.12), 17.04.2009 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору (а.с.16-17), 18.04.2012 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №5 до Кредитного договору відповідно до умов якої, з метою фінансового зменшення навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання зобов`язань за Кредитним договором з доларів США на гривні, у зв`язку з чим узгодили, що розмір заборгованості за Кредитним договором становить 255 779 грн 35 коп. та підлягає сплаті на умовах, передбачених додатковою угодою (а.с.20-21). З додаткових угод від 17.04.2009 та 18.04.2012 видно, що поручитель [PERSON] погоджувалась на зміну умов кредитного договору її чоловіком [PERSON] (а.с.16-17, 20-21). Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання відповідно до п. 3.2 кредитного договору від 27.06.2007 шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з можливою видючою готівки через касу кредитора. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, що підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі кредитного договору позивачем було направлено [PERSON] письмову вимогу вих. №114/5-108956 від 12.12.2017 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №014/035-34/50083 від 27.06.2007 та [PERSON] письмову вимогу вих. №114/5-108957 від 12.12.2017 про виконання грошових зобов`язань за договором поруки №014/035-34/50083 від 27.06.2007 (а.с.27-30). Згідно з письмовою вимоги вих. №114/5-108956 від 12.12.2017 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/035-34/50083 від 27.06.2007, Банк вимагає з відповідача [PERSON] протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги, тобто до 10.02.2018 здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі у розмірі 248 164 грн 03 коп. - заборгованості по сумі кредиту та 39 043 грн 93 коп. - заборгованості за процентами. Згідно з письмовою вимогою №114/5-108957 від 12.12.2017 про виконання грошових зобов`язань за договором поруки №014/035-34/50083 від 27.06.2007, Банк пропонував [PERSON] терміново, але в будь-якому разі не пізніше 5-ти банківських днів з дати отримання цієї вимоги банку погасити заборгованість в загальній сумі 44 165 грн 81 коп. (5 121 грн 88 коп. - прострочений кредит + 39 043 грн 93 коп. заборгованість за процентами) (а.с.29). Відповідно до умов п. 5.5. 6.5. кредитного договору, сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Станом на 08.06.2018 виникла прострочена заборгованість за кредитним договором № №014/035-34/50083 від 27.06.2007 на загальну суму 298 962 грн 60 коп., яка складається із: 248 164 грн 03 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 792 грн 95 коп.; 50 798 грн 57 коп. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 48 585 грн 49 коп. (а.с. 6). З копії паспорта громадянина України серія та номер [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , станом на 17.09.2004 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] станом на вересень 2004 року (а.с. 31-33); з копії довідки про реєстрацію місця проживання виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №480 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 14 березня 2008 року (а.с. 180). З копії паспорта громадянина України серія та номер [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] станом на 17.09.2004 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34); станом на 04.11.2011 [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з копії паспорта громадянина України серія та номер [NUMBER] (а.с. 102-103). Разом з тим, судом досліджено копії квитанцій про здійснення касових операції на внесення готівки для погашення кредиту по рахунку № [NUMBER] (а.с. 104-118). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд вбачає, що позивач виконав вимоги укладеної між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, що не спростовано стороною відповідача. Відповідачі не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачі зобов`язання за вказаним договором частково не виконали, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивач в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 26.06.2027 на 10.02.2018 (відповідно до письмової вимоги вих. №114/5-108956 від 12.12.2017 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/035-34/50083 від 27.06.2007) та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості, таким правом позивач скористався. Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 12.12.2017 позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню. Отже, з наведеного виходить, що станом на 10.02.2018 (відповідно до письмової вимоги вих. №114/5-108956 від 12.12.2017 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/035-34/50083 від 27.06.2007) [PERSON] повинен здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі у розмірі 287 207 грн 96 коп., з яких: - 248 164 грн 03 коп. - заборгованості по сумі кредиту та 39 043 грн 93 коп. - заборгованості за процентами. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, у межах строку кредитування до 26.06.2027 відповідач [PERSON] мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 15 числа кожного місяця. Починаючи з 10.02.2018 (відповідно до письмової вимоги вих. №114/5-108956 від 12.12.2017 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014/035-34/50083 від 27.06.2007), відповідач [PERSON] мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). З огляду на викладене вище суд прийшов до висновку, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню не сплачені проценти станом на 10.02.2018 у сумі 42 839 грн 32 коп. Щодо стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/035-34/50083 від 27.06.2007 станом на 08.06.2018 виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №014/035-34/50083 від 27.06.2007 складає 248 164 грн 03 коп. (а.с. 6), яка підлягає стягнення солідарно з відповідачів. Суду не надано жодних відомостей про те, що відповідачем оспорювались будь-які положення умов кредитного договору. Тривале користування кредитними коштами свідчить про те, що умови кредитування були зрозумілими відповідачеві і він з ними погоджувався, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Доводи відповідача [PERSON] як на одну із підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, те, що відповідачами не отримувалася направлена банком 12.12.2017 вимога про необхідність усунення порушень договору, оскільки дана вимога направлялась за адресою: [ADDRESS] , де останні не проживають, суд до уваги не бере, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи лист-вимогу було відправлено банком 12.12.2017 [PERSON] на дві адреси, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] , проте направлена позичальнику та поручителю кореспонденція повернулась без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Виходячи з наведених обставин, суд вважає, що банком були вчинені всі дії щодо належного повідомлення боржника про наявність непогашеної заборгованості та термінів її повернення. Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 11 липня 2018 року (провадження № 61-5952ск18) вимоги банку, направлені позичальнику та поручителю, не можуть слугувати підставою зміни інших умов кредитного договору, окрім строку його виконання, саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржникам. Враховуючи, що зазначене рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, тому незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель повідомлення банку про дострокове повернення кредитних коштів, згадані зміни настали та є обов`язковими для обох сторін, зокрема й позивача. Таким чином, судом не можуть братися до уваги аргументи відповідача [PERSON] про те, що позовні вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості є передчасними, з огляду на те, що відповідачами не отримані вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки вони не впливають на зобов`язання відповідачів щодо дострокового повернення кредиту. Статтею 12 ЦПК України, встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд вважає, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають до задоволення частково. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial