Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2017 р. по 30.04.2020 р. у розмірі 11028,75 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії, які надаються в томі числі і за адресою: [ADDRESS] . Тарифи з опалення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Відповідач є власником та зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] і у повному обсязі отримує послуги з постачання теплової енергії, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго» за даною адресою. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами. Площа квартири відповідача включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається навантаження. Будинок, у якому проживає відповідач обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує показники використаної теплової енергії. Договір між відповідачем і позивачем про надання послуг з центрального опалення не укладено, проте зобов`язання сторін виникають із закону. Плату за спожиті послуги споживачі зобов`язані вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Однак відповідач не виконує покладені на нього обов`язки, зокрема за період з 01.05.2017 р. по 30.04.2020 р. допустив заборгованість за надані послуги, а тому позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернувся до суду. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику сторін/. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено ст. 178, 193 ЦПК України. Відповідач подав суду відзив на позов, у якому заперечив позовні вимоги та вказав, що за даною адресою позивач не надає послуги з гарячого водопостачання, а тому позовні вимоги є безпідставними. Також відповідач подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою суду від 16.11.2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що [PERSON] є власником та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що стверджується копією довідки №2608 з місця проживання про склад сім`ї і прописки /а.с.24/ та інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області /а.с.53/. Як вбачається із долучених до матеріалів справи відомостей про нарахування та оплату послуги за центральне опалення відповідач допустив виникнення заборгованості за період з травня 2017 р. по квітень 2020 р. у вказаній квартирі, розмір якої станом на 01.05.2020 року становить 11028, 75 грн. /а.с.25/. Факт надання теплоносія до будинку [ADDRESS] підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів, складеними у період з 2019 по 2020 р. /а.с.26-45/. Як вбачається із матеріалів справи, 01.06.2020 р. Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованості в сумі 11028 грн. 75 коп. за спожиту теплову енергію та 210,20 грн. судового збору, однак ухвалою суду від 20.08.2020 року судовий наказ було скасовано. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Постанови КМ України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Відтак, у даному випадку, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, є юридичною особою, господарюючим суб`єктом, згідно його статуту має на меті отримання прибутку, а серед видів його діяльності, зазначених у статуті та у відомостях, що містяться в ЄДРПОУ, є надання теплової енергії усім категоріям споживачів. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.03.2017 р. №342 ЛКП «Залізничнетеплоенерго» переоформлено ліцензії АВ № 597442 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, АВ № 597443 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597444 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на безстрокові /а.с. 22-23/. Однак, як встановлено судом, відповідач отримавши послуги з постачання теплової енергії, від виконання обов`язку по оплаті наданих послуг ухилився та допустив утворення заборгованості. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо ненадання позивачем послуг з гарячого водопостачання за адресою його проживання, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення, що є різними послугами, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Згідно до ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Згідно п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 3 ч.2 ст. 21 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім цього, як ствердив позивач, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг за централізованого опалення в газеті «Високий Замок» від 01.07.2014 № 92 (5156). Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії - центрального опалення, відповідачем суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідача від отримання вказаних послуг, які постачає позивач. Відтак, незалежно від наявності укладеного договору між сторонами, законодавством передбачено обов`язок відповідача здійснити оплату послуг, які він фактично отримав. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог. Водночас, у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи зазначене, а також те, що [PERSON] заявив про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, а саме 09.09.2021 року про стягнення заборгованості за період з травня 2017 року по квітень 2020 року, не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію /центральне опалення/ за період з травня 2017 р. по серпень 2018 р. слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач отримав послуги з постачання теплової енергії - центральне опалення та мав обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, а тому, оскільки відповідачем допущено утворення заборгованості, позовні вимоги є підставними та підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по оплаті за спожиту теплову енергію за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року у розмірі 7083,62 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позову до суду у розмірі 1457,99 грн.

Outcome: partial