Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи редакцію позовної заяви від 13 серпня 2020 року, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3821, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. 06 березня 2018 року. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що у зв`язку із невиконанням кредитного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, 06 березня 2018 року приватний нотаріус Чуловський В. А. видав виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 3821, яким було звернено стягнення на вказаний об`єкт нерухомого майна. Разом з тим, відповідач перед зверненням до нотаріуса не направляв позивачу письмову вимогу про усунення порушення. Відповідач та третя особа у справі не скористалися своїм правом на подання відзиву та пояснень на позов. ІІ. Процесуальні дії. 29 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 жовтня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, третіх осіб. 17 лютого 2021 року ухвалою суду замінено відповідача з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» як на правонаступника у зв`язку із реорганізацією АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», та витребувано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. засвідчені належним чином копії усіх документів, які подавалися йому ПАТ «Укрсоцбанк» для вчинення виконавчого напису від 06 березня 2018 року, зареєстрованого за № 3821, про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . 21 квітня 2021 року представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, позовні вимоги підтримуються та не заперечують проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили. Третя особа у справі, який також належним чином повідомлений про судове засідання, не з`явився, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви по суті або з процесуальних питань не надходили, не надано суду витребувані у нього письмові докази, як не повідомлено і про причини неможливості їх надати. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 07 березня 2007 року позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», укладено кредитний договір № 10-29/3093, згідно з яким позивач отримала від відповідача грошові кошти у розмірі 146 600, 00 доларів США, із сплатою 12, 8 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 06 березня 2017 року. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику на фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-000145/кв від 09 лютого 2007 року та договору про відступлення майнових прав № ДВМП000145-1 від 05 березня 2007 року, що укладений між позичальником та ККУП «Фінансова компанія «Житло-інвест». 07 березня 2007 року у якості забезпечення виконання іпотекодавцем [PERSON] зобов`язань перед іпотекодержателем та кредитором Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 10-29/3093 від 07 березня 2007 року укладено іпотечний договір № 02-10/768, згідно з яким іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю майнові права на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору № 02-10/768 від 07 березня 2007 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем у порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». 06 березня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання / неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 20 липня 2015 року по 20 липня 2017 року: а саме заборгованість за кредитом - 19 512, 00 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4 476, 89 доларів США. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до п.п. 2.3. п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що «Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотскодавця. Для вчинення виконавчого напису Банком, з поміж інших документів, були надані Нотаріусу докази направлення такої вимоги, яка була направлена у відповідності з умовами Іпотечного договору та Кредитного договору. Оскільки протягом встановленого строку вимога Банку залишилася без задоволення, Відповідач розпочав звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону «Про іпотеку». Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до п.п. 1.2. п.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів направлення на адресу боржника та одночасно іпотекодавця досудових вимог, які містять поштові відмітки про направлення, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що іпотекодержатель передчасно звернувся до приватного нотаріуса за виконавчим написом, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис судом визнається таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved