Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 28 липня 2014 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір займу грошових коштів в сумі 3 000 доларів США, які передані відповідачам. Умови договору відображено в розписці, яку відповідач [PERSON] написала власноручно та передала позивачу. Вказаною розпискою зазначено, що відповідач [PERSON] винна позивачу [PERSON] гроші в сумі 3 000 доларів США, з яких 500 доларів США вона повинна повернути в вересні 2014 року, решту по 100 доларів США кожного місяця починаючи з січня 2015 року. Також, розпискою визначено, що віддавати позичені у борг грошові кошти буде вона, [PERSON] або її сім`я: [PERSON] (чоловік відповідачки [PERSON] ), донька - [PERSON] . Розписка підписана [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі виконали зобов`язання щодо повернення боргу не в повному обсязі, а саме відповідачкою [PERSON] частинами в травні та липні 2017 року було повернуто позивачу 200 доларів США, в подальшому в листопаді 2017 року 100 доларів США. Отже, [PERSON] на погашення боргу позивачу повернуто грошові кошти на загальну суму 300 доларів США. При цьому відповідачі просили відстрочити повернення коштів посилаючись на погане матеріальне становище. Відповідачі є родичами позивача, в зв`язку з чим позивач погоджувалась на відстрочення повернення коштів. В червні 2019 року позивач в черговий раз нагадала відповідачам про необхідність повернення коштів. Однаку, [PERSON] погодилась повернути борг лише 1 500 доларів США, на прохання повернути борг в повному обсязі відмовилась та запропонувала звернутись до суду. Крім розписки, зазначені обставини підтверджуються скріншотом листування позивача та відповідача [PERSON] за допомогою VIBER -меседжер та звукозаписом телефонної бесіди від 05 грудня 2019 року позивача та відповідача [PERSON] . З урахуванням зазначеного, на даний час борг відповідачів на користь позивача становить 2 700 доларів США. Згідно правової позиції, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. по справі № 373/2054/16-ц позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США. Аргументи учасників справи. 01 липня 2020 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, яким проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними, незаконними та недоведеними позивачем. При ухваленні рішення просить суд врахувати наступне. По перше, розписка не має дати складання та дати повернення грошей, ім`я по батькові позичальника, паспортні дані, ім`я по батькові позикодавця, місце проживання сторін, відсутні свідки, позивач зазначає дату складання розписки 28 липня 2014 року, отже, строк позовної давності щодо стягнення таких коштів закінчився, і позивачкою пропущений. Твердження позивача, що відповідач [PERSON] начебто повернула позивачу борг у розмірі 300 доларів США у 2017 році не відповідає дійсності, цей факт нечем не доведений, а є способом продовження строку позовної давності. У той час, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. По друге, відповідач заперечує факт отримання в борг грошових коштів від позивачки, згідно наданої розписки, оскільки грошові кошти відповідачу не передавались, саме тому у розписці відсутні свідки, не зазначені всі необхідні дані, щоб стверджувати, що відповідач дійсно мав на меті отримання грошових коштів у борг. Крім того, у розписці відсутній обов`язок повернути грошові кошти у певний строк, а тому надана суду розписка не підтверджує реальність укладеного договору позики та реальність передання грошей у борг, оскільки сама по собі не є договором позики. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь - яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця (Постанови Верховного Суду справа №524/4946/16-ц від 08.07.2019, справа № 369/3340/16-ц від 22.08.19). По третє, електроні докази надані позивачем не можливо вважати належними та достатнім доказом фіксування подій, оскільки не містить необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксація дати та часу, місця події тощо. По четверте, заявлений позивачем свідок [PERSON] страждає на алкоголізм, лікувалась у психіатричній лікарні, а тому на її свідчення посилатись не можливо. Відповідач [PERSON] , [PERSON] відзиву на позов не надали, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертались. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення богу за договором позики залишена без руху, для усунення недоліків позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання ним ухвали. У встановлений судом строк недоліки заяви усунуті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином, в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 3 000 доларів США, з яких: 500 доларів США зобов`язалась повернути у вересні 2014 року, останні по 100 доларів США кожного місяця , починаючи з січня 2015 року. Повернути борг зобов`язались відповідач [PERSON] або її родинна: [PERSON] та [PERSON] . Отже, зі змісту вказаного договору позики вбачається, що строк повернення боргу у розмірі 500 доларів США є вересень 2014 року, останніх 2 500 доларів США до січня 2017 року починаючи з січня 2015 року по 100 доларів США кожного місяці. На підтвердження зазначеного позивачем [PERSON] надана розписка, яка підписана відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обумовлений розпискою строк відповідачі позику не повернули. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до змісту статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналізуючи зазначене, суд виходить з того, що позивачем доведено факт укладення сторонами договору позики, оскільки розписка має умови зобов`язального характеру для відповідачів, а саме: повернення грошової суми у загальному розмірі 3 000 доларів США, з яких 500 доларів США у вересні 2014 року, останні по 100 доларів США кожного місяця , починаючи з січня 2015 року, що підтверджує їх обов`язку повернути кошти отримані в борг. З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що факт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором. Судом встановлено, що зміст розписки підтверджує, що між сторонами виникли відносини з договору позики. Заперечення відповідача [PERSON] викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутність в договорі ідентифікаційних даних позикодавця безпідставні виходячи з наступного. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19, а також зі змістом статті 545 ЦК України. Інші заперечення відповідача [PERSON] проти позову викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Зважаючи на те, що позичальники не повернули позичені за розпискою грошові кошти та не довели належними доказами виконання своїх зобов`язань перед позивачем, суд дійшов висновку, що право позивача порушене, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Звертаючись до суду з даним позовом (17 грудня 2019 року) позивач зазначила, що перебіг позовної давності перервався, оскільки відповідач [PERSON] частково погашала борг, тобто останньою в травні, липні та листопаді 2017 року було сплачено в рахунок погашення боргу по 100 доларів США. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Отже позовна давність за вимогою позивача перервалася в силу частини першої статті 264 ЦК України у зв`язку з вчиненням відповідачем [PERSON] дії, що свідчить про визнання боргу. Також, під час розгляду справи відповідачами не спростовано факт повернення боржником [PERSON] частини боргу. За таких обставин та з урахуванням того, що із позовом у розглядуваній справі позивач звернувся до суду 17 грудня 2019 року, строк позовної давності не пропущений. Отже, зважаючи на те, що позичальники не повернули позичені за розпискою грошові кошти та не довели належними доказами виконання своїх зобов`язань перед позивачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] борг за розпискою (договором позики) у сумі 2 700 доларів США. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 256, 13 гривень , з кожного.

Outcome: approved