Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У березні 2020 року позивач звернулася до суд з позовною заявою до відповідача в якій просила здійснити поділ належного їм як подружжю майна, що було придбане під час спільного проживання, в якій, після залишення частини позову без розгляду, просить визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , жительки [ADDRESS] , право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; Аргументує свої вимоги тим, що з 05.11.1999 по 18.02.2020 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 18 лютого 2020 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що був зареєстрований на ім`я відповідача. На сьогоднішній день в досудовому порядку спір вирішити неможливо, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на 09 год. 00 хвилин 09 квітня 2020 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 09 год. 00 хв. 28 квітня 2020 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено до 09 год. 00 хв. 18 травня 2020 року. Узвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 10 год. 11 червня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.06.2020 року позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 81000 (вісімдесят одну тисячу) грн. грошової компенсації вартості 1 /2 частини вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN 70 Х02А, кузов [NUMBER] , 1999 року випуску залишено без розгляду. ІІІ. Позиції сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнав, що будинок придбаний під час спільного проживання, але заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому пояснив, що спірний будинок куплений за його особисті кошти від продажу 2005 року іншого належного йому будинку, який він продав за 1400 доларів США . ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 05 листопада 1999 року, [PERSON] 05 листопада 1999 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу її прізвище змінилось на « [PERSON] ».(а.с.8) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на ім`я [PERSON] (а.с.49-50) 18 лютого 2020 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб(а.с.9) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно приписів ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказані норми закону регламентують презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Дана презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд вважає встановленим , що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований на відповідача [PERSON] придбаний під час перебування позивача та відповідача в шлюбі. Дані обставини визнані сторонами. Твердження відповідача, що даний будинок придбаний за його осибисті кошти , які він отримав від реалізації належного йому на праві власності будинку , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем ненадано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будинок був придбаний за його особисті кошти. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, так як судом встановлено , що спірний житловий будинок був придбаний під час шлюбу, та з урахуванням рівності часток в придбаному під час шлюбу майні, суд констатує, що позивач та відповідач мають право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. VІІ . Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з врахуванням, що частину позовних вимог позивачем було залишено без розгляду, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 451 (чотириста п`ятдесят одну) грн. 78 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved