Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Маяківська сілька рада Луцького району Волинської області звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним рішення та державного акта на право власності на земельну ділянку. Вказує, що 25.05.2001 року рішенням Маяківської сільської ради № 14/3 відповідачу у власність була виділена земельна ділянка площею 0,1024 га в с. Зміїнець Луцького району у порядку безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а на підставі вказаного рішення також отримала державний акт на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку. У 2007 року відповідач повторно звернулась до позивача із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Милуші Луцького району. 05.10.2007 року відповідачу на підставі рішення було передано земельну ділянку площею 0,0396 га, яка була приватизована відповідачем. Таким чином, відповідачем повторно безоплатно приватизовано земельну ділянку з одним і тим самим видом користування. Водночас зазначає, що на момент отримання земельної ділянки в с. Милуші відповідач не повідомила позивача, про те, що у 2002 році вона використала своє право на безоплатну приватизацію. Окрім того, у зв'язку із відчуженням відповідачем у 2003 році земельної ділянки в с. Зміїнець, позивачем було допущено помилку при перевірці даних щодо використання [PERSON] права безоплатної приватизації. Просить визнати недійсним рішення Маяківської сільської ради № 7/3.20 від 05.10.2007 року в частині передачі [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0396 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 305315, зареєстрований 12.02.2008 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010807600087, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0396 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасувати його державну реєстрацію; стягнути із відповідача судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву,я кою просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила справу проводити на основі наявних доказів, без її участі. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із врахуванням наступного. Судом встановлено, що рішенням Маяківської сільської ради № 14/3 від 25 травня 2001 року було передано відповідачу [PERSON] у приватну власність безкоштовно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Зміїнець (масив Лісництво) площею 0,10 га за рахунок земель Маяківської сільської ради (а. с. 7). На підставі вказаного рішення 29 серпня 2002 року відповідачці [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована на території с. Зміїнець Маяківської сільської ради, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 8). 05 жовтня 2007 року рішенням Маяківськох сільської ради № 7/3.20 було затверджено проект відведення земельної ділянки відповідачу [PERSON], площею 0,0396 га. Яка знаходиться в [ADDRESS], Маяківської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 12.02.2008 року останній видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку (а. с. 9-10). Згідно встановлених обставин справи відповідачка [PERSON] вдруге одержала безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 4 цієї статті передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-57цс-13 від 19 червня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В процесі проведення безоплатної приватизації земельної ділянки в с. Милуші Луцького району, відповідачка [PERSON] не повідомила позивача чи використала вона попередньо право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для обслуговування житла. Водночас, у зв'язку із тим, що єдина система обліку була запроваджена лише згідно постанови КМУ від 15.05.2003 року № 689 «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», позивач був позбавлений можливості перевірити дані щодо використання відповідачем такого права. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та іншими, передбаченими законом, способами. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, так і самі державні акти. Визнання недійсними державних актів є законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачкою [PERSON] вдруге було одержано безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тому оскаржувані частини рішень Маяківської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку слід визнати недійсними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: approved