Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 28 вересня 2007 року про отримання кредиту у розмірі 6\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2018 року складає 60\~046,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4\~901,10 грн., за процентами за користування кредитом у розмірі 45\~403,60 грн., за пенею та комісією 6\~644,51 грн., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг із штрафів, з яких 250 грн. фіксована частина та 2\~847,46 грн. процентна складова. Позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі\~60\~046,67 грн. та судові витрати в розмірі 1\~762 грн. Відзив на позовну заяву не надходив Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору у розмірі 60 046,67 грн. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 13 листопада 2019 року ухвалою суду заяву представника [PERSON] адвоката Кузьмінова Д.В. про скасування заочного рішення задоволено. Поновлено строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року по цивільній справі № 323/1491/18 скасовано, цивільну справу за підсудністю передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді Дмитрієвої М.М. від 05 грудня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 березня 2020 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кузьмінов Д.В. у судовому засідання заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Установлені судом фактичні обставини справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано в ЄДРПОУ, є юридичною особою, має статут, ліцензію на заняття банківських послуг. Відповідно до п. 1.7 Статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 28 вересня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою - заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій вказав свої персональні данні. У анкеті заяві вказано, що [PERSON] ознайомлений з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про приєднання до банківських послуг. Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ. Він зобов`язується виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПРИВАТБАНКУ, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить позначок щодо отримання [PERSON] будь яких карток з числа запропонованих, Пам`ятки клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування, бажаний кредитний ліміт. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами ч.ч.1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 28 вересня 2007 року базова процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Враховуючи викладене, беручи до уваги, що анкета заява на порушення положень ЦК України не містить умови кредитування, тобто розмір кредиту, порядок його погашення, відповідальність за порушення його невиконання та інше, то позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed