Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - представник позивача) 17 липня 2020 року звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2008 року у справі №2-723/2008 було змінено порядок стягнення аліментів з позивача на користь його колишньої дружини [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та частково звільнено позивача від сплати заборгованості по аліментах за вищевказаним судовим рішенням. Після постановлення рішення позивач частково по можливості сплачував аліменти за даним рішенням, виходячи із своїх матеріальних можливостей. Згідно повідомлення Володимирецького районного відділу ДВС №8695 від 2 червня 2020 року позивач має заборгованість в сумі 36435 гривень зі сплати аліментів на утримання дітей від першого шлюбу. Дану заборгованість позивач не має змоги погасити, оскільки від іншого шлюбу у нього є ще двоє неповнолітніх дітей, син [PERSON] має інвалідність з дитинства. Позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. Тобто, постійно займається доглядом за дитиною інвалідом, за що отримує 26 гривень на місяць, а тому зайнятий і немає можливості мати інший дохід (заробіток). Просить звільнити позивача [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах у розмірі 36435 гривень 00 копійок, нарахованих за рішенням Володимирецького районного судуРівненської області від 12 листопада 2008 року по справі 2-723/2008. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 30 липня 2020 року, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах надіслано за підсудністю до Миронівського районного суду Київської області. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 15 вересня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. Позивач надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявленого позову та просила суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що у сторін є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2008 року, змінено порядок стягнення аліментів з [PERSON] та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі 20 (двадцять) гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягненням дітьми повноліття (а.с. 17). Вказане рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до довідки Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби № 8695 від 2 червня 2020 року, державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості з 28 серпня 2018 року та відповідно до якого, заборгованість [PERSON] по аліментах становить 36435 гривень 00 копійок (а.с.14). На час розгляду справи старша дочка сторін - [PERSON] , [INFO] є повнолітньою та стягнення аліментів на її утримання припинено відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2008 року. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Звертаючись до суду з позовом про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, представник позивача посилався на те, що позивач має на утриманні від іншого шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] є дитиною з інвалідністю, а він є його опікуном, одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, а тому ніде не працює. Суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку із відсутністю постійного місця праці, наявність на утриманні інших дітей. Доказів на підтвердження вказаного твердження чи відповідних розрахунків позивачем не надано. З огляду на вказане суд позбавлений можливості визнати вказані обставини такими, що мають істотне значення і дають підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Так згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Позивач не оспорює наданого начальником відділу Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, позивачем не наведено. При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дітей та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як вбачається з матеріалів, які надані відповідачем у судовому засіданні, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з відповідачкою та знаходяться на її утриманні. [PERSON] навчається в ДПТНЗ «Богуславське ВПУ сфери послуг» за професією «Перукар (перукар-модельєр); манікюрник», [PERSON] навчається в КЗ КОР «Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж» за спеціальністю «Початкова освіта (основи інформатики)» та проживає в гуртожитку. Оплату вартості проживання в гуртожитку та витрати щодо утримання дітей здійснюється виключно відповідачкою. Позивачем не надано доказів, а ні сплати аліментів, ні здійснення витрат на утримання старших дітей. Відповідачка працює підсобним робітником в АТ «Миронівське», розмір її заробітної плати становить з березня по серпень 2020 року - 19651,44 грн. (з яких утримано податку з доходів фізичних осіб 3537,26 грн.) (а.с. 42). Відтак суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки заборгованість за аліментами у позивача виникла внаслідок обставин, які не мають істотного значення та у зв`язку із ненаданням позивачем та представником належних доказів на підтвердження свої вимог. На підставі ст.ст. 80, 150, 181-184, 188, 191, 192, 195, 197 СК України та

Outcome: dismissed