Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. 24 квітня 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить зняти арешт з земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1018 га, кадастровий номер 5121085200:02:004:0072, що належить [PERSON] на праві приватної власності, накладений ухвалою Приморського районного суд м.Одеси від 23.04.2014 року у справі №522/3791/14. 2.Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебувала справа № 496/3257/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за позикою 01.05.2011 року. 24.10.2017 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позов задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь позивача борг у сумі 5000000 грн та судові витрати. 18.06.2018 року Біляївським районним судом Одеської області видано виконавчий лист №496/3257/17. 22.08.2018 року на підставі вказаного листа Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57058887. В ході виконавчого провадження було встановлено наявність у боржника майна, а саме земельної ділянки. 25.09.2018 року державним виконавцем подано заявку до Державного підприємства «СЄТАМ» про реалізацію земельної ділянки з невід`ємними поліпшеними за адресою: [ADDRESS] , вартість якої складає 5 974 435 грн. 00 коп. 18.01.2019 року вищевказане майно не реалізовано на третіх чергових торгах відповідно до протоколу ДП «СЕТАМ» про проведення електронних торгів №382979 від 18.01.2019 року лот №322591 на підставі відсутності допущених учасників. 29.01.2019 року відповідно до п. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомив листом з пропозицією стягувану і запропонував вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. 30.01.2019 року до відділу ДВС надійшла згода позивача щодо залишення за собою майна боржника. 20.02.2019 року, враховуючи вимоги п. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Кольцею О.О. винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу. Таким чином, на теперішній час, [PERSON] , відповідно до норм чинного законодавства України, має намір зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення боргу [PERSON] . Однак, 13 березня 2019 року за допомогою Кабінету електронних сервісів було сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 159329507, з якої вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 р. у справі № 522/3791/14 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешт на земельну ділянку, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5121085200:02:004:0072, яка належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 2027841 від 15.10.2004 р. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що арешт вказаної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 р., перешкоджає реалізації права [PERSON] на реєстрацію права власності.У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі та позові наполягав. 5. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, але представник надав до суду заяву, згідно якої просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. 6. Треті особи - Державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., головний державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Кольца О.О. до судового засідання не з`явилися, але надіслали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2019 року, цивільну справу № 496/1555/19, передано в провадження судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 травня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 27 листопада 2019 року було залучено державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. та головного державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Кольца О.О. - у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. 10. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 11. Судом ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав. 12. Так, за змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. 13. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 14. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що в провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за позикою. 16. Згідно постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 496/3257/17 виданого 18.06.2018 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів (а.с. 13) 17. Згідно наданих представником позивача доказів, вбачається, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та згідно рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року позов [PERSON] було задоволено. Відповідно до рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій рішення першої інстанції було змінено (а.с.77-80). 18. В період розгляду вказаної справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року, було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5121085200:02:004:0072, що належить [PERSON] (а.с.64). 19. Згідно повідомлення Біляївського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області №692/25 від 29.01.2019 року, вбачається, що 25.09.2018 року державним виконавцем подано заявку до ДП «Сєтам» на реалізацію арештованої земельної ділянки з невід`ємними поліпшеннями у вигляді двоповерхової будівлі, наражу, вбиральні та огорожі, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 18.01.2019 року вище вказане майно не реалізовано на третіх торгах за початковою ціною та відповідно п.6 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна конфіскованого за рішенням суду та запропоновано [PERSON] вирішити питання залишити за собою нереалізовану земельну ділянку за вище зазначеною адресою (а.с.15). 20. 20.02.2019 року головним державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно якої вбачається, що на 29.01.2019 року на підставі ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувачові було направлено лист з пропозицією залишити непродане майно боржника за собою в рахунок погашення боргу, 30.01.2019 року до відділу ДВС надійшла письмова згода стягувача щодо залишення непроданого майна боржника за собою, у зв`язку з чим [PERSON] передано у рахунок погашення боргу майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 5121085200:02:004:0072, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16) 21. Згідно акту передачі нереалізованого нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2019 року, вбачається, що майно передано стягувачу [PERSON] та відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 5121085200:02:004:0072, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с.17). 22. У зв`язку з викладеним, на підставі акту передачі нереалізованого нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20.02.2019 року, державним нотаріусом було видано свідоцтво від 08.11.2019 року, згідно якого, вказано, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки площею 0,1018 гектарів, що розташована в с.Усатове, Біляївського району Одеської області (а.с.37). 23. З листа начальника відділу ДВС від 08.07.2020 р. № 13307/30, вбачається, що [PERSON] не звертався до Біляївського міськрайонного відділу ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду по справі №522/3791/14-ц (а.с. 96). V. Оцінка Суду. 24. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 25. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. 26. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 27. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. 28. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 29. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 30. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 31. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. 32. Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.02.2019 року головним державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та на підставі ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим [PERSON] передано у рахунок погашення боргу майно, а саме: земельна ділянка кадастровий номер 5121085200:02:004:0072, площею 0,1018 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що арешт накладений ухвалою Приморського районного суд м. Одеси від 23.06.2014 року знятий не був, тому вказане перешкоджає реалізації права [PERSON] на реєстрацію права власності. 34. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. 35. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. З досліджених доказів вбачається, що рішення суду в рамках якого було накладено арешт позивач [PERSON] не пред`явив до виконання. 36. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 37. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. 38. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] , у повному обсязі.

Outcome: approved