Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

керівник Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації та відділу охорони здоров`я Великоберезнянської районної державної адміністраціїзвернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даним вироком встановлено, що 23 вересня 2018 року близько 21.00 год. [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Omega», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по центральній дорозі в с. Ставне Великоберезнянського району Закарпатської області в напрямку с.Волосянка Великоберезнянського району Закарпатської області, неподалік будинку №106, порушивши вимоги Правил дорожнього руху, а саме пункт 2.1.а, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, пункт 12.2, згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, пункт 12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який в той час рухався проїзною частиною в попутному напрямку руху водія [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта №444 від 29 січня 2018 року за результатами судово-медичної експертизи, потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому нижньої третини діафізу обох кісток правої гомілки зі зміщенням і відкритий перелом нижньої третини діафізу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням. Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. (м) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] у період з 23 по 24 вересня 2018 року знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні Великоберезнянської районної лікарні. Сума витрат на лікування склала 948 грн. 80 коп. Крім того, потерпілий [PERSON] з 24 вересня по 08 жовтня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ортопедії та травматології Закарпатської обласної клінічної лікарні імені А.Новака, яка фінансується за кошти департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. Середня вартість одного ліжко-дня у вересні 2018 року становила 540 грн. 62 коп., у жовтня 2018 року - 519 грн. 69 коп., а тому витрати на стаціонарне лікування потерпілого в Закарпатській обласній клінічній лікарні склали 7401 грн. 24 коп. Враховуючи наведене та те, що витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення прокурор просить стягнути такі з відповідача в судовому порядку. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відділу охорони здоров`я Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністраціїу судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, зобов`язався відшкодувати витрати понесені на лікування потерпілого в повному обсязі. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] було завдано тяжких тілесні ушкодження, внаслідок яких останній в період з 23 по 24 вересня 2018 року знаходилася на лікуванні в хірургічному відділенні Великоберезнянської районної лікарні, сума витрат на лікування становить 948,80 грн., а з 24 вересня по 08 жовтня 2018 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування у відділенні ортопедії та травматології Закарпатської обласної клінічної лікарні імені А.Новака 6 ліжко-днів у вересні та 8 ліжко-днів у жовтні 2018 року, середня вартість одного ліжко-дня у вересні 2018 року становить 540,62 грн., у жовтні 2018 року - 519,69 грн. Загальна сума витрат департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністраціїна лікування [PERSON] склала 7401,24 грн. Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В порядку ст. 206 ч.4 вказаного Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п. 5 зазначеної Постанови закладу охорони здоров`я відшкодовуються тільки кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] , в добровільному порядку не відшкодував бюджетні кошти, які були затрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved