Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (надалі - КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 16083,57 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач систематично не вносила плату за надавані їй послуги із забезпечення тепловою енергією житла за адресою: [ADDRESS], за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року. На неодноразові нагадування та письмові попередження про оплату боргу [PERSON] не реагує, що стало причиною звернення КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча судом вживалися заходи для її належного повідомлення про день та час слухання справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно довідки, виданої ДП «Комунальник - 1» № 7329 від 24 жовтня 2017 pоку, відповідач [PERSON] не зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Однак, як вбачається із довідки №4074, виданої ДП «Комунальник - 1» 24 жовтня 2018 року, [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] в період з 24 липня 2012 року по 13 вересня 2017 року, зареєстрованою в квартирі не була. В судовому засіданні встановлено, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією житла, яке займала в період з 24 липня 2012 року по 13 вересня 2017 року відповідач. Також, з'ясовано, що 23 жовтня 2014 року, 09 жовтня 2015 року, 10 жовтня 2016 року проведені запуски системи опалення по вул. Микулинецька, 113 в м. Тернополі, що стверджується актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальні періоди 2014-2015 рр., 2015-2016 рр., 2016-2017 рр. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №86 від 24 січня 2011 року встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Як слідує із виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання, загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року становить 16083,57 грн. На попередження із пропозицією оплатити борг, що була надіслана відповідачу [PERSON] за вих. №1367/17/81 від 22 травня 2017 року, сума заборгованості відповідачем добровільно не сплачена. Несплата [PERSON] виниклої заборгованості стала причиною звернення КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР до суду за захистом своїх прав. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 7 ч. 2 ст. 68 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Таким чином, між позивачем та відповідачами у справі склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобов'язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР є обґрунтованими та такими, що відповідають встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки позивачем доведено надання [PERSON] послуг з централізованого опалення, які останньою не оплачені, що призвело до виникнення заборгованості та порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 01 жовтня 2017 року по оплаті за централізоване опалення житла за адресою: [ADDRESS], в сумі 16083,57 грн., а також сплаченого судового збору в сумі 1585,80 грн.

Outcome: approved