Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заперечень зацікавленої особи. [PERSON] (далі - Заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] у місті Луганську, про що 23.04.2020 року видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 738 ЛНР на бланку невизнаної, так званої Луганської народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № 106/у від 20.04.2020 року № 41, причиною смерті [PERSON] є: злоякісні новоутворення передміхурової залози. Далі заявник зазначає, що [INFO] померла його матір [PERSON] у місті Луганську, про що 08.05.2020 року видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 801 ЛНР на бланку невизнаної, так званої Луганської народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № 106/у від 04.05.2020 року № 458, причиною смерті [PERSON] є: міжартеріальний тромбоз. У зв`язку із захопленням міста Луганська бойовиками, встановленням на території міста влади невизнаної «республіки» та проведенням на території Луганської області Операції об`єднаних сил, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Луганську не працюють, а будь - які акти (рішення, документи), видані органами, їх посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є незаконними, заявник зазначає, що не має можливості отримати належні свідоцтва про смерть свого батька та своєї матері, про що Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), повідомив йому у своїх відмовах від 15.09.2020 року за № 1753/20.17-36 та від 15.09.2020 року за № 1753/20-17.36. У зв`язку з чим, заявник змушений звернутися до суду і просити суд встановити факт смерті [INFO] у місті Луганську, Луганської області, України, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця міста Луганська, Луганської області, та встановити факт смерті [INFO] у місті Луганську, Луганської області, України, [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки села Долинське, Ренійського району Одеської області. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник надав до суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримує повністю, просить заяву задовольнити, та встановити факт смерті його батька [PERSON] та його матері [PERSON] . Представник Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у судове засідання не з`явився, надали до суду заяву, в якій просять розглядати справу без участі представника відділу. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданого 23.12.1975 року Жовтневим відділом РАГС Ворошиловграду. Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] у місті Луганську Луганської області. У зв`язку із чим, 23.04.2020 року було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 738 ЛНР на бланку так званої невизнаної Луганської народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № 106/у від 20.04.2020 року № 41, причиною смерті [PERSON] є: злоякісні новоутворення передміхурової залози. Також судом встановлено, що [INFO] помела матір заявника [PERSON] у місті Луганську Луганської області. У зв`язку із чим, 08.05.2020 року було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 801 ЛНР на бланку так званої невизнаної Луганської народної республіки. Відповідно до медичної довідки форми № № 106/у від 04.05.2020 року № 458, причиною смерті [PERSON] є: міжартеріальний тромбоз. Оглядом оригіналів вказаних документів, що підтверджують факт смерті вищевказаних осіб на тимчасово окупованій території, судом встановлено, що такі документи за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті осіб в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Суд вказує, що не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, адже останнє видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Відтак такий документ є недійсним і не створює правових наслідків, у зв`язку із чим заявнику правомірно було відмовлено Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у проведені державної реєстрації смерті, про що видані відповідні відмови від 15.09.2021 року за № 1753/20.17-36 та від 15.09.2020 року за № 1753/20-17.36. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Суд приходить до висновку, що в даному випадку заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть [PERSON] та [PERSON] , оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. Встановлення факту смерті [PERSON] та [PERSON] , породжує юридичні наслідки для заявника. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті, окрім судового. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що факт смерті [PERSON] та [PERSON] , повністю підтверджується матеріалами справи, іншим чином, крім судового порядку, встановити даний факт у заявника немає можливості, а відтак вказана заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином,

Outcome: approved