Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Макарівська селищна рада (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказала, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] згідно витягу з реєстру нерухомого майна від 01.12.2017 року, №запису про право власності [NUMBER]. Незважаючи на те, що протягом останніх двох років відповідач у вказаній квартирі не проживає, залишається зареєстрованою за даною адресою, не здійснює оплату житлово-комунальних послуг, не бере участі у витратах на утримання житла. Місце перебування відповідача невідоме. Добровільно відповідач знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає, а тому позивач, посилаючись на ст.ст. 322, 327, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 116 ЖК УРСР, просив визнати [PERSON], такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням зі зняттям її з реєстрації. Ухвалою суду від 06.06.2018 року позовну заяву Макарівської селищної ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 06.06.2018 року та позовну заяву з додатками відповідач не отримала, поштове відправлення (№0800100838644) повернулося до суду без врученням по причині відсутності адресата за адресою реєстрації, а тому згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України особа вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 11.07.2018 року. Відповідно відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідач не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі рішення Макарівського районного суду Київської області від 21.07.2017 року у справі 370/189/17, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.12.2017 року, №запису [NUMBER] (а.с. 6-7). Як вбачається з довідки №987 від 07.05.2018 року [PERSON], зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). З актів від 02.08.2016 року, 29.12.2016 року, 05.05.2018 року, листів КП «Макарів ВУЖКГ» від 28.12.2016 року №433, та від 10.05.2018 року №138, листа УПФУ у Макарівському районі Київської області від 20.01.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON], з 2015 року не проживає, тобто більш ніж 6 місяців, комунальних платежів не сплачує, пенсію не отримує, оскільки вибула у м. Сімферополь. Вирішуючи вимоги за позовом, суд керується наступним. Правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими та регулюються ст.ст. 322, 327, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 158, 163 ЖК УРСР,. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач є власником квартири, де відповідач зареєстрована, однак більше 6 місяців у ній не проживає, відповідно не сплачує комунальних платежів, витрат на утримання майна, що порушує право власності позивача на вказану квартиру. Посилання позивача на ст. 116 ЖК УРСР як на підставу даного позову не може в даному випадку бути застосовано, оскільки вона стосується виселення без надання іншого жилого приміщення у разі його систематичного руйнування чи псування, або використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, тобто інших підстав позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved