Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. 1. 14.01.2020 року позивач звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого батька [PERSON] . Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протягом всього життя дитини свідомо нехтував батьківськими обов`язками, взагалі не приймав участі в фізичному, духовному та моральному розвитку сина. 2.Відповідач категорично заперечує заявлені позовні вимоги та вважає, що позов ініційований та фактично поданий до суду матір`ю позивача - [PERSON] , оскільки позивач перебуває на навчанні в Польщі. Узагальнені доводи заперечення [PERSON] зводяться до сплати ним аліментів, а відсутність спілкування з сином пов`язує виключно конфліктними взаємовідносинами з його матір`ю. 3.Представник служби у справах дітей не вважає за можливим надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. 27.01.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву /а.с.29-32/. 5. 04.02.2020 року представник третьої особи надав письмову відповідь про неможливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] . 6. 06.02.2020 року позивач надав пояснення на відзив. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Судом, на виконання вимог п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, було роз`яснено учасникам судового процесу про наслідки вчинення або ж невчинення ними процесуальних дій. IV. Пояснення учасників справи. 8. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений цивільний позов, зазначивши про достатньо виважене, обдумане та самостійно ним прийняте рішення, адже [PERSON] з ним ані особисто, ані за допомогою телефону ніколи не спілкувався. Батьківство встановлювалось через судове рішення. В його житті відповідача ніколи не існувало, останній фактично уникав зустрічей з ним, хоча в нього є ще один син від іншого шлюбу з яким позивач навчався в одній із шкіл м. Прилуки. Всі дитячі злети та падіння, отримання освіти, самоусвідомлення як особистості завжди минали без батька, який безумовно в свій час був йому дуже потрібний. 9. Нерозуміння повного ігнорування власної дитини протягом всього життя, з огляду на зустрічне бажання підтримувати стосунки з батьком, завжди викликало моральні страждання та відчуття ущербності серед підлітків. 10. В зв`язку зі вступом в навчальний заклад республіки Польщі, позивач зателефонував до [PERSON] з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі країни, однак він відмовив та заборонив в подальшому до нього телефонувати. Однією з причин відмови було не бажання в майбутньому сплачувати аліменти в період його навчання за кордоном. 11. Позивач категорично заперечив вплив на його рішення про подання позову будь-кого з рідних чи близьких осіб. Більше того, після оголошення в судовому засіданні перерви для конфіденційного спілкуванням між сторонами по справі, [PERSON] свою позицію не змінив, навпроти вказав, що відповідач є для нього абсолютно чужою людиною і спілкування з ним поблизу суду, ініційоване саме головуючим по справі, об`єктивно не здатне відновити вже безповоротно втрачені стосунки. 12. Відповідач спочатку підтвердив відсутність безпосереднього спілкування з сином, мотивуючи створенням перешкод матері позивача, яка начебто завжди ініціювала конфлікти з цього приводу, та бажанням попередити непорозуміння у власній родині, оскільки [PERSON] народився під час його перебування в шлюбі з іншою жінкою. [PERSON] підтвердив, що з сином зустрічався випадково, їх періодичність складає приблизно один раз в три роки, ніколи не цікавився його життям, визнавши повну відсутність з ним спілкування протягом його життя. Проте, після оголошеної перерви та спілкування з сином [PERSON] , відповідач кардинально змінив позицію, зазначивши, що він постійно приймав участь в вихованні, відвідував школу де навчався його син, постійно вітав його зі святами, тощо. Намагання головуючого з`ясувати в [PERSON] деталізовані епізоди з життя його сина виявились марними, останній пояснював неможливістю їх пригадати. 13. Змінена позиція відповідача фактично зведена до необхідності саме [PERSON] довести належними доказами обґрунтованість заявленого позову. Окрім того, відповідач в достатньо жорсткій та ультимативній формі почав намагатись з`ясовувати в позивача причини не проявлення до нього уваги та інтересу як батька. Причиною первісного не надання дозволу на тимчасовий виїзд на навчання та прохання до сина більше йому не телефонувати мотивував не поясненням останнім джерел здійснення фінансування його подальшого навчання. Узагальнені доводи відповідача в цій частині зводяться до його неналежного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я, а відтак понесення ним в майбутньому додаткових витрат на навчання [PERSON] на даний час є не посильним, так як в нього є інша родина в м. Прилуки, що також потребує значних фінансових витрат. 14. [PERSON] протягом всього розгляду справи наполягав, що він регулярно сплачує аліменти, не відноситься до категорії осіб соціально-негативної спрямованості, а відновлення спілкування з сином планував після того як він подорослішає, оскільки відносно нього сформований негативний образ. Вказати вікову межу сина з якої планував змінити до нього ставлення позивач не зміг, одночасно зазначаючи про необхідність проявлення первинної ініціативи саме від [PERSON] V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 15. Згідно ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 25.11.2004 року батьківство відносно позивача по справі спочатку вирішувалось в судовому порядку, однак в подальшому [PERSON] добровільно визнав [PERSON] своїм сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.9-10/. 16. З обставин, які згідно з ч.1 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, з огляду на відсутність обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] /а.с.15-16/. 17. Згідно довідки про склад сім`ї №71 від 08.01.2020 року, позивач зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] , а також іншими братами та сестрами в [ADDRESS] /а.с.17/. 18. Як вбачається з довідок, виданих директорами дошкільного навчального закладу № 9 та Прилуцької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №6, [PERSON] ніколи не цікавився життям сина, не відвідував батьківські збори та не спілкувався з учителями, на вимогу не з`являвся /а.с.11-12/. 18. Згідно довідки 152/2019 року, виданої за дорученням директора Комплексу Шкіл Будівництва та Кераміки в м. Глівіце, [PERSON] є учнем класу 1 FT у 2019/2020 навчальному році /а.с.14/. 19. Постановою Чернігівського апеляційного суду 19.08.2019 року задоволено цивільний позов [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] до республіки Польща на навчання у комплексі будівельно-керамічних шкіл в Глівіцах /а.с.36/. 20. Відповідно до довідки КНП «Прилуцький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №61/19 від 28.10.2020 року [PERSON] має виразкову хворобу 12 п. кишки, всі інші захворювання в стадії ремісії /а.с.37/. 21. Згідно листа виконавчого комітету Прилуцької міської ради №02-16/492 від 30.01.2020 року, орган опіки та піклування не вважає за можливе надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] VІ. Оцінка Суду. 22. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). 23. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 24. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з моменту народження [PERSON] не проявляв інтерес до сина, більше того оспорював батьківство відносно нього. Однією з причин поведінки останнього є народження позивача в момент перебування [PERSON] в шлюбі з іншою жінкою. Після народження відношення відповідача до власного сина [PERSON] було абсолютно нейтральним: він не цікавився та не піклувався його розвитком та життям, взагалі з ним не спілкувався. Вказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні власне самого відповідача та узгоджуються з письмовими доказами по справі. Тобто, суд вважає доведеним факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] , адже його поведінка протягом всього життя сина залишається незмінною - повна відсутність з ним будь-яких взаємовідносин. Прямо протилежна зміна відповідачем, після оголошеної в судовому засіданні перерви, пояснень щодо його поведінки по відношенню до сина суперечить попередньо наданим поясненням і не підтверджується жодним належним доказом та суперечить принципу доброчесності /п.6 ст.3 ЦК України/. Висновок суду щодо доцільності задоволення позову посилюється і аналізом поведінки позивача та відповідача між собою в ході судового засідання. Так, [PERSON] тримався постійно осторонь від [PERSON] та взагалі не намагався спробувати відновити втрачені між ними стосунки. Після оголошеної за ініціативи суду перерви для конфіденційного спілкування між ними, [PERSON] почав достатньо агресивно спростовувати доводи [PERSON] , намагаючись перекласти на нього тягар доказування в справі та піддаючи сумніву письмові докази в справі. За таких обставин суд позбавлений можливості сприяти відновленню взаємовідносин між сторонами по справі. 25. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). В даному випадку, відповідач в заперечення заявленого позову посилається на сплату ним аліментів та його соціальну позитивну спрямованість. На думку суду, стягнення аліментів в примусовому порядку з відповідача, а також відсутність заборгованості по їх сплаті, за встановлених фактичних обставин, не може свідчити про його усвідомлене та ініціативне піклування за власним сином. Доводи [PERSON] про відсутність в нього негативних звичок не стосується предмета доказування в справі та не впливають на попередньо сформульовані висновки суду. Твердження про начебто перешкоджання матір`ю [PERSON] зустрічам з його сином є непереконливими з огляду на тривалість відсутності спілкування між ними та не вжиття жодних заходів для ініціювання його відновлення, а також спростовується інформативними довідками з дошкільного та шкільного навчальних закладів. 26. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27.11.92 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інте\-ре\-сами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» п.78). Як вбачається з постанови Чернігівського апеляційного суду від 19.08.2019 року, відповідач заперечував в наданні дозволу на виїзд [PERSON] на навчання до республіки Польща з підстав його обмежених фінансових можливостей. Тобто, [PERSON] фактично намагався в судовому порядку перешкодити навчанню власного сина за межами України виключно з особистих матеріальних інтересів, що є достатньо показовим його реального ставлення до [PERSON] . Вказаний висновок посилюється прослуханим в судовому засіданні аудіо-файлу, що містить запис спілкування між [PERSON] та матір`ю позивача щодо надання відповідачем дозволу виїзду за кордон. Суд звертає увагу, що автентичність запису та належність голосів сторонами не заперечується. 27. Аргументи органу опіки та піклування Прилуцької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] є необґрунтованими та суперечать інтересам дитини, а відтак, згідно ч.6 ст.19 СК України, не враховуються при ухваленні судового рішення. Пояснення [PERSON] про його наміри в добровільному порядку врегулювати питання щодо виїзду сина за кордон, з огляду на наявність вже судового рішення з даного питання, не можуть бути свідченням зміни ставлення до [PERSON] . Більше того, останній безпосередньо навіть не опитувався працівниками органу опіки та піклування для встановлення дійсних взаємовідносин з відповідачем. 28. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого та систематичного нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації, особливо з врахуванням віку позивача, існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Можливість відновлення стосунків між батьком та сином, з огляду на їх відсутність між ними 16 (шістнадцять) років та виїзд [PERSON] на навчання до іншої країни, є малоймовірним. 29. Разом з тим суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому ст.169 СК України. VІІ. Розподіл судових витрат. 30. За змістом ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжної квитанції №147 від 13.01.2020 року позивачем було сплачено 840 грн 80 коп. судового збору, який з урахування задоволення заявлених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача /а.с.1/.

Outcome: approved