Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Гнатишин В.В., звернувшись до суду з позовом в інтересах [PERSON] просить визначити останньому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимоги представника позивача мотивовані тим, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщина на: - земельну ділянку площею 1,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124284800:01:001:0182 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №072172 виданого 21.05.2003 року на ім`я [PERSON] ; - земельну ділянку площею 0,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124284800:01:001:0672 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №072172 виданого 21.05.2003 року на ім`я [PERSON] . На ім`я позивача спадкодавцем за життя було складено заповіт. Однак після звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав позивачу було відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк [PERSON] пропущено з поважних причин, оскільки про складений спадкодавцем заповіт він дізналася лише в 2020 році коли отримала копію вказаного заповіту у сільській раді. Окрім цього в позовній заяві представник позивача просить встановити факт родинних відносин, а саме того, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , представник позивача просить визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви для прийняття спадщини вважаючи причини пропуску строку поважними, а також встановити факт родинних відносин, а саме того, що [PERSON] є сином [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником позивача подано заяву в якій просить розглядати дану справу без її участі та участі позивача. Відповідач - представник Завадівської сільської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав заяву в якій вказав, що позовні вимоги сільська рада визнає повністю, з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а тому суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. [INFO] в м.Івано-Франківськ у віці 78 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.01.2012 року, видане Завадівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Ще за життя померлій належали: - земельна ділянка площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського земельну ділянку площею 1,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124284800:01:001:0182, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №072172 виданого 21.05.2003 року на ім`я [PERSON] ; - земельну ділянку площею 0,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124284800:01:001:0672, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №072172 виданого 21.05.2003 року на ім`я [PERSON] . Згідно складеного 01.12.2008 року [PERSON] в с.Завадівка Монастириського району Тернопільської області заповіту, посвідченого секретарем Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №173, спадкодавець на випадок своєї смерті заповів належну їй на праві особистої власності земельну ділянку (пай) площею - 2,17 га, розташовану на території Завадівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно державного акту серії ТР №072172 від 21.05.2003 року, синові - [PERSON] . У той же час, листом нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 29.05.2020 року № 225/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній факт прийняття спадщини у строк, передбачений ст.1270 ЦК України. Також, встановлено, що [PERSON] дублікат заповіту посвідчений секретарем Завадівської сільської ради отримав тільки в 2020 році. Згідно повідомлення Монастириської державної нотаріальної контори від 17.06.2020 року №270/01-16 встановлено, що згідно даних Спадкового реєстру не заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Окрім зазначеног, судом з матеріалів справи встановлено, що на вказане в позовній заяві спадкове майно претендує [PERSON] , як син спадкодавця та спадкоємець за заповітом, проте при вмдачі свідоцтва про народження позивача в ньому було допущено помилку в імені його матері, а саме мамою вказана « [PERSON] » коли правильно повинно бути « [PERSON] ». Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: -Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] ; -Довідкою виданою виконавчим комітетом Завадівської сільської ради 09.06.2020 року №234, згідно якої встановлено, що на території сільської ради в с.Маркова проживала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , а [PERSON] на території сільської ради не числиться.. З аналізу вищезазначених документів та даних, які в них містяться судом встановлено, що при складанні (видачі) правовстановлюючого документу: свідоцтво про народження [PERSON] , органом, який його складав, була допущена помилка при записі імені, матері позивача, а саме замість зазначення « [PERSON] » було вказано « [PERSON] », що є недопустимим у відповідності до свідоцтва про народження. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Джерела права й акти їх застосування. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення родинних відносин суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту родинних відносин необхідно позивачу для звернення до нотаріальної контори, оскільки він претендує на спадкове майно після смерті своєї матері - [PERSON] . Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Верховного Суду України від 19.06.2013 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в графі «Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК в старій редакції) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право. Факт родинних відносин спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини доведено доказами які знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , то заявлені вимоги про встановлення родинних відносин в даній частині підлягають задоволенню.. Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо пропущеного позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Заповіт є особистим розпорядженням спадкодавця, зробленим на випадок смерті, основним змістом якого є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17). Отже аналіз вищевказаних положень цивільного законодавства дає підстави для висновку, що порядок прийняття спадщини є жорстким та імперативним, пропуск строку тягне за собою втрату права на спадкування, а надання додаткового строку має розглядатися як виключний порядок поновлення прав того спадкоємця, який дійсно не мав можливості прийняти спадщину. Таким чином, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, як встановлено, [PERSON] про існування заповіту дізнався лише в 2020 рокці, коли отримала дублікат вказаного заповіту в Завадівській сільській раді, другий примірник якого знаходився у спадкодавця, про існування заповіту у відповідності до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» його ніхто не повідомляв, що не дало об`єктивної можливості позивачу для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому суд дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці після смерті [PERSON] про свої спадкові права не заявляли та судом не встановлені, відумерлою спадщина не визнавалась. Наведені норми матеріального права та фактичні обставини справи, у їх сукупності, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. VI.Судові витрати. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Так як в даному провадженні позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин, вирішувалось за правилами норм окремого провадження, судові витрати вішкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: partial