Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача, третьої особи. 1.Виклад позиції позивача. 11.06.2021 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в якому просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Шаргородський РВ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виключити з актового запису №80 від 17.03.2021 року про народження [PERSON] відомості в графі «батько», про [PERSON] , як батька дитини та внести зміни до актового запису, зазначивши в графі «батько» [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що в листопаді 2019 року познайомилась з [PERSON] , який проживає в сусідньому селі Семенівка Жмеринського району Вінницької області, і після знайомства їхні стосунки переросли у більш близькі. Відповідач неодноразово приїздив до неї, допомагав по господарству, залишався ночувати, вони мали інтимні стосунки. В період з грудня 2019 року по 25.11.2020 року вона та відповідач проживали спільно сім`єю без реєстрації шлюбу у неї вдома у с. Рахни-Лісові. [INFO] вона народила сина [PERSON] , біологічним батьком якого є відповідач, який, проте, не виявив бажання визначити походження дитини спільними заявами про визнання батьківства, тому запис про батька дитини був вчинений на підставі ст.135 Сімейного кодексу України. На даний час вона та відповідач стосунків не підтримують. Відповідачеві відомо про народження дитини, оскільки він навідував її та дитину у пологовому будинку, але вирішити питання батьківства, звернувшись із відповідною заявою до Шаргородського РВ ДРАЦС, не бажає. Вона впевнена в тому, що батьком дитини є відповідач, так як в період зачаття вони зустрічалися та мали інтимні стосунки, але, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, а відомості про відповідача, як батька дитини в свідоцтві про народження відсутні, тому вона змушена звернутися з позовом до суду як про визнання батьківства, так і про стягнення аліментів. Вважає, що позовні вимоги регулюються СК України та покликається на ст.ст.125, 126, 128, 180, 181, 182, 183, 191 СК України. В підготовче судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, позивач [PERSON] та її представник адвокат Солоненко Б.М., що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданого 24.06.2021 року Томашнільським місцевим центром з надання безоплатної вторинної допомоги, та довіреності від 24.06.2021 року (а.с.26, 27-28) не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином. 31.08.2021 року позивач [PERSON] подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; заяву про виклик свідків і клопотання про призначення експертизи просить не розглядати у зв`язку з визнанням позову відповідачем, також, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.40). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] \~відзиву на\~позов із\~викладенням своїх\~заперечень,\~відповідно до\~норм діючого\~ЦПК України,\~на пропозицію\~суду,\~викладену в\~ухвалі від\~16.06.2021\~року до\~суду не\~подав,\~а також\~не прибув\~у підготовче\~судове засідання,\~призначене на\~31.08.2021\~року,\~про його\~дату,\~час та\~місце \~ повідомлений\~належним чином, разом з тим 31.08.2021 року подав до Шаргородського районного суду заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] , не заперечує щодо задоволення позову та зазначив, що визнає себе рідним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , з огляду на що відсутня необхідність у призначенні судово-медичної генетичної експертизи з метою встановлення батьківства. Також, відповідач у заяві зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; не заперечує щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, зокрема, щодо запису його батьком дитини та того, що дитина іменуватиметься прізвищем « [PERSON] ». Відповідач просить, з огляду на визнання ним позову, судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%. Також, відповідач просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.36). 3. Виклад позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмтеа спору на стороні відповідача. Представник \~третьої особи,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача \~Шаргородського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Жмеринському районі\~Вінницької області\~Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький) в підготовче\~судове засідання\~31.08.2021\~року не\~з`явився,\~07.07.2021\~року від\~представника ДРАЦСу\~ в.о.\~начальника відділу\~Блазини Н.\~надійшла заява\~про розгляд\~справи у\~відсутності представника\~ДРАЦСу,\~при розгляді\~справи покладається\~на вирішення\~суду (а.с.33). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. 1. Позивач [PERSON] 11.06.2021 року разом із позовом подала до суду клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення батьківства (а.с.5-6) та заяву про виклик свідків (а.с.7). 2.\~31.08.2021\~року позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити; заяву про виклик свідків і клопотання про призначення експертизи просить не розглядати у зв`язку з визнанням позову відповідачем, також, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а.с.40). 3. Відповідач [PERSON] 31.08.2021 року подав до суду письмову заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] : про визнання себе рідним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; про визнання позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; про відсутність заперечень щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, зокрема, щодо запису його батьком дитини та того, що дитина іменуватиметься прізвищем « [PERSON] ». Відповідач просить, з огляду на визнання ним позову, судові витрати по сплаті судового збору стягнути з нього у розмірі 50%. Також, відповідач просить розгляд справи у підготовчому засіданні проводити у його відсутності та не заперечує щодо ухвалення судом рішення у підготовчому засіданні (а.с.36). 4. 24.06.2021\~року та\~ 07.07.2021\~року від\~представника \~третьої особи,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача \~Шаргородського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Жмеринському районі\~Вінницької області\~Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький) надійшли до суду заяви про розгляд справи у відсутності представника ДРАЦСу, при розгляді справи покладається на вирішення суду (а.с.24, 33). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 16.06.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Шаргородського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану \~ Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький), \~про визнання\~батьківства та\~стягнення аліментів\~на неповнолітню\~дитину в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.07.2021 року (а.с.19-20). 2. 02.07.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 31.08.2021 року (а.с.30). 3. В підготовче судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, не прибули позивач, її представник, відповідач, представник третьої особи, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначених учасників справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає та враховуючи подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також враховуючи, що відповідач заявив про повне визнання позову. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в підготовчому судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 5. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб. 6. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] . 7. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про задоволення клопотання позивача [PERSON] про залишення без розгляду її клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення батьківства та заяви про виклик свідків з огляду на визнання позову відповідачем [PERSON] . 8. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо визначення походження дітей, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2019 року до 25.11.2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, тобто у фактичних шлюбних відносинах. Вказана обставина підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] від 21.04.2021 року та довідкою виконкому Шпиківської селищної ради від 22.04.2021 року за №1412, з яких вбачається, що дійсно з грудня 2019 року до листопада 2020 року відповідач проживав по [ADDRESS] (а.с.12, 14). Також вказана обставина визнається сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Так, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також,\~суд встановив,\~що [INFO] у\~ м.\~Шаргород Вінницької\~області у\~ [PERSON] народився\~син [PERSON] ,\~ \~що вбачається\~із свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~яке видано\~Шаргородським РВ\~ДРАЦСу Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький).\~Так,\~у графі\~«мати» значиться\~« [PERSON] »,\~а у\~графі «батько»\~ « [PERSON] »\~ (а.с.10). Крім того, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 17.03.2021 року №00029955039 вбачається, що в актовому записі №80 від 17.03.2021 року прізвище, ім`я, по-батькові дитини зазначено як [PERSON] , [INFO] ; матір`ю дитини зазначена [PERSON] , а батьком дитини зазначений [PERSON] . При цьому, підставою запису відомостей про батька зазначено вказівку матері дитини, що відповідає положенням ст.135 СК України (а.с.11). Вказані обставини також визнаються сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Таким чином, на момент народження дитини сина [PERSON] , що мало місце 11.03.2021 року, позивач [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому реєстрація народження дитина була проведена у відповідності до ст.135 СК України. Крім того, з огляду на визнання позивачем свого батьківства щодо дитини [PERSON] , народженої позивачем [PERSON] , то судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком цієї дитини. Відтак, права позивача щодо визнання батьківства відносно народженого нею сина [PERSON] від спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] порушені, тому підлягають поновленню у судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог про визнання батьківства відповідача. Крім того, вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач, які не перебували у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини сина [PERSON] , [INFO] , але до листопада 2020 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на теперішній час проживають окремо. Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки Рахнівсько-Лісового старостинського округу Шпиківської селищної ради Тульчинського району від 22.04.2021 року за №1411 (а.с.13), знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] . Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, який, відзиву на позов не подавав, а подав заяву про визнання позову. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину. Відтак, суд встановив порушення прав позивача на належне утримання неповнолітньої дитини з боку батька, яке підлягає судовому захисту. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті (1/4 частини) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2021 року, тобто з часу встановлення батьківства. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо визначення походження дитини, зокрема, щодо визнання батьківства, та щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. \~ \~ \~ \~Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Якщо\~мати та\~батько дитини\~не перебувають\~у шлюбі\~між собою,\~походження дитини\~від матері\~визначається на\~підставі документа\~закладу охорони\~здоров`я про\~народження нею\~дитини. \~Якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; 3) за рішенням суду (ст.125 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України). Згідно із ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду . Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов\~про визнання\~батьківства може\~бути пред`явлений\~матір`ю,\~опікуном,\~піклувальником дитини,\~особою,\~яка утримує\~та виховує\~дитину,\~а також\~самою дитиною,\~яка досягла\~повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.ч.2, 3 ст.128 СК України). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу (ч.4 ст.128 СК України). При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до\~роз`яснень,\~що містяться\~в п.3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України за\~№3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»,\~оскільки підстави\~для \~визнання \~батьківства \~за \~рішенням суду,\~ зазначені\~у ст.128\~СК,\~ істотно\~відрізняються від\~підстав \~його \~встановлення,\~ передбачених\~ у\~ ст.53\~ \~КпШС,\~ суди,\~ вирішуючи\~ питання\~про те,\~ якою\~нормою слід\~керуватися при\~розгляді справ\~цієї категорії,\~ повинні\~виходити \~з дати\~народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). \~ \~ \~ \~VІ. Висновки суду Аналіз доказів, встановлених обставин у їх сукупності переконує суд у тому, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Так, з огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач визнав своє батьківство щодо [PERSON] , [INFO] , зазначивши у заяві до суду, що не потребує проведення судово-медичної генетичної експертизи, а також визнав, що не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови, то позов [PERSON] в частині визнання батьківства підлягає задоволенню. Позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягає частковому задоволенню. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті (1/4 частини) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання сина ухиляється. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов у частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача [PERSON] , а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, що викладена в ухвалі від 16.06.2021 року, відповідач не подав, а подав заяву про визнання позову. До того\~ж,\~аліменти,\~які підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~утримання дитини,\~ слід\~визначити в\~розмірі однієї чверті (1/4 частини) від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, проте, починаючи з 31.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд вважає, аліменти підлягають стягненню з відповідача з часу ухвалення судового рішення про визнання його батьківства відносно дитини [PERSON] , а не з моменту пред`явлення позовної заяви до суду згідно з вимогами ст.191 СК України, враховуючи, що батьківство відповідача на момент пред`явлення позову не було визнано та встановлено у передбаченому законом порядку. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і які дають підстави для висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 3\~ст.7\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~встановлено,\~що у\~разі укладення\~мирової угоди\~до прийняття\~рішення у\~справі судом\~першої інстанції,\~відмови позивача\~від позову,\~визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд\~у відповідній\~ухвалі чи\~рішенні у\~порядку,\~встановленому законом,\~вирішує питання\~про повернення\~позивачу з\~державного бюджету\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову. При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 908 грн. за звернення із позовною вимогою про визнання батьківства (а.с.1). До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] (а.с.36). Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов у частині визнання батьківства підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України ЦПК України, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто в сумі 454 грн., а також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн. Так, згідно з п.1 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року за №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, цей Порядок розроблено на виконання, в тому числі, статті 7 Закону України «Про судовий збір». Пунктом 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за судовим рішенням, яке набрало законної сили.… У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Відповідно до п.3 Розділу І вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Пунктом 10 Розділу І вказаного Порядку визначено, заява та\~подання або\~копія судового\~рішення,\~засвідчена належним\~чином,\~подаються до\~відповідного головного\~управління Казначейства\~за місцем\~зарахування платежу\~до бюджету,\~Казначейства. При зверненні до суду з означеним позовом в частині стягнення аліментів [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 454 грн. відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав заяву про повне визнання позовних вимог (а.с.36), а іншу частину судового збору в сумі 454 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial