Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з листопаду 2013 року по січень 2021 року включно в сумі 51107,73 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 02.03.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача адвокат Черкашин І.І. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки заборгованість нарахована за період з 01.11.2013 року по 01.02.2021 року, а з позовом Концерн «МТМ» звернувся лише 24.02.2020 року, крім того зазначив, що позивачема наданий неналежний розрахунок заборгованості, у зв?язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач скориставшись наданим правом, направив до суду відповідь на відзив, у якому заперечували проти доводів представника відповідача щодо застосування строків позовної давності та просять суд задовольнити позов у повному обсягу. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались та судом не вирішувались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1745 від 02.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. За розрахунком позивача за період з листопаду 2013 року по січень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 51107,73 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Як вказував Верховний Суд України в постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У даному випадку представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності. Відповідачем здійснювались оплати, які перевищували розмір щомісячних нарахувань, водночас остання оплата в сумі 1000 гривень була здійснена у вересні 2017 року. Після вересня 2017 року будь-яких оплат за надані послуги відповідач не здійснювала, отже наявні підстави для застосування позовної давності. У межах строку позовної давності, за період з лютого 2018 року по січень 2021 року, наявна заборгованість в сумі 36485,36 гривень та вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Заперечення представника щодо неналежності наданого позивачем розрахунку суд до уваги не бере, адже відповідачем лише висловлені формальну незгоду з недостатньою деталізацією розрахунку, який не містить відомостей щодо показів лічильників, водночас відповідачем не спростована правильність таких нарахувань. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial