Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 08.04.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з нежитлових будівель комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради (індексний номер 43549903 від 18.10.2018) загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 13 , накладений постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 29.09.2008 року б/н за номером запису про обтяження 28424392 від 06.08.2010 року. Позов мотивований тим, що на праві комунальної власності Білгород-Дністровській міській раді належать нежитлові будівлі загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 13 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2018 року № 141726728 (додається). Після моніторингу державного реєстру, позивачу стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на нежитлові будівлі комунальної власності по вул. Московській, 13 в м. Білгород-Дністровський накладено обтяження (арешт) на підставі постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 29.09.2008 року б/н. Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 21.12.2020 року № 10.04-8179 перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у період з 2005 року на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадженні щодо стягнення з Білгород-Дністровської міської ради на користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів, а також щодо зобов`язання вчинити певні дії, які у відношенні Білгород-Дністровської міської ради, звершені і у відповідності до п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, знищені у зв`язку з закінченням трирічного строку їх зберігання. У зв`язку з чим, неможливо надати більш детальну інформацію щодо наявного арешту на майно Білгород-Дністровської міської ради та документів виконавчого провадження. Таким чином, інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого був накладений арешт відсутня та виконавчі документи, де боржником є Білгород-Дністровська міська рада на виконанні у відділах ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебувають, а відтак, на теперішній час відсутні підстави для продовження обтяження на майно міської ради. Натомість, наявність вказаного арешту, який продовжує свою чинність за відсутності будь-яких правових підстав, створює перешкоди у реалізації права власності та унеможливлює розпорядження майном комунальної власності, у зв`язку із чим Білгород-Дністровська міська рада змушена звернутись до суду із відповідною позовною заявою для зняття зазначеного арешту. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 12.04.2021 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача Білгород-Дністровської міської ради Гавриленко Є.В. відповідно до якого остання просить закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.06.2021 року. У судове засідання 30.06.2021 року сторони не з`явились. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої останній просить розгляд вказаної справи провести у відсутність представника Білгород-Дністровської міської ради, зазначає також, що позовні вимоги позивач підтримує. Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову Білгород-Дністровської міської ради. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідно до даних ВП-спецпідрозділ на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №9349105 з виконання ухвали суду від 30.04.2003 року. Постановою державного виконавця Горбенко О.Б. від 26.09.2008 року виконавче провадження відкрито та накладено арешт на майно Білгород-Дністровської міської ради. Постановою державного виконавця Горбенко О.Б. від 15.10.2008 року виконавче провадження №9349105 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на той момент), тобто у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням суду. Відповідач зазначає, що державним виконавцем було виконано всі дії, передбачені Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для зняття арешту у виконавчому провадженні №9349105 відсутні. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що на праві комунальної власності Білгород-Дністровській міській раді належать нежитлові будівлі загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 13 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2018 року № 141726728 (додається). Складовими частинами об`єкта нерухомого майна є: нежитлова будівля, В; господарська будівля, Д; гараж, Є; вбиральня, Ж; гараж, З;, гараж, І; нежитлова будівля, Л. (а.с. 6) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на нежитлові будівлі комунальної власності по вул. Московській, 13 в м. Білгород-Дністровський накладено обтяження (арешт) на підставі постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 29.09.2008 року б/н. Позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області з запитами про повну інформацію щодо підстав накладення арешту на нежитлові будівлі комунальної власності по вул. Московській, 13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області . Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 21.12.2020 року № 10.04-8179 перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у період з 2005 року на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадженні щодо стягнення з Білгород-Дністровської міської ради на користь фізичних та юридичних осіб грошових коштів, а також щодо зобов`язання вчинити певні дії, які у відношенні Білгород-Дністровської міської ради, звершені і у відповідності до п. 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, знищені у зв`язку з закінченням трирічного строку їх зберігання. (а.с. 7) Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого, документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як з`ясовано судом, на момент звернення позивача з цим позовом до суду, виконавче провадження №9349105 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на той момент), тобто у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням суду. Позивач Білгород-Дністровська міська рада, як боржник в процедурі виконавчого провадження №9349105 не має будь-яких невиконаних зобов`язань. На теперішній час арешт нежитлові будівлі загальною площею 347,3 кв.м. за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Московська, 13 обмежує права позивача, як власника вказаного майна, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що, існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Суд не погоджується з позицією відповідача стосовно того, що державним виконавцем було виконано всі дії, передбачені Закону України «Про виконавче провадження» з виконання ухвали суду від 30.04.2003 року та підстави для зняття арешту у виконавчому провадженні №9349105 відсутні, у зв`язку з чим, на думку позивача у задоволенні позову слід відмовити, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі, та зауважує на те, що у відзиві позивач зазначає, що виконавче провадження №9349105 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на той момент), тобто у зв`язку з фактичним повним виконанням рішенням суду, що на думку суду є підставою для скасування арешту майна. Суд звертає увагу відповідача на необхідність дотримання положень ст.ст. 12,81 ЦПК, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та зауважує, що відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження його правової позиції у справі та який би спростував наявні в матеріалах справи докази. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що за відсутності даних, які б могли підтвердити правомірність існування на даний час обтяження (арешту) на нежитлові будівлі комунальної власності по вул. Московській, 13 в м. Білгород-Дністровський , наявність будь-якого виконавчого провадження, в якому боржником значиться Білгород-Дністровська міська рада, арешт майна позивача на даний час є неправомірними та порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном і тому права Білгород-Дністровської міської ради підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved