Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 15 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , у якому просить змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, визначений рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року по справі № 135/497/15-ц та стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , посилається на те, що з 2008 року по 2011 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який згідно з рішенням суду розірвано у 2011 році. За період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року по справі № 135/497/15-ц було присуджено до стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідач присуджені рішенням суду кошти виплачує добровільно. Проте, розмір аліментів, присуджених до стягнення є не достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, дитина потребує значних витрат в даний час. Фактично весь тягар по вихованню та утриманню дитини позивач несе одноособово. З моменту винесення судом рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року по справі № 135/497/15-ц поліпшився матеріальний стан відповідача, оскільки останній офіційно працевлаштувався в пожежній частині (ДПРЧ-30, м. Ладижин, вул. Процишина, 6). Тому вважає, що для забезпечення потреб дитини і її гармонійного розвитку доцільним буде стягнення аліментів з відповідача у частці від його заробітку. 23.10.2020 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своєї позиції посилався на те, що з липня 2017 року по серпень 2020\~ він добровільно сплачує на утримання дитини щомісячно 1 500 грн аліментів, а не 500 грн як вказує позивач. Крім того, на даний час він є офіційно одружений та має на утриманні ще одну малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . 27.10.2020 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначила, що часткове визнання позову відповідач обґрунтовує тим, що від другого шлюбу має на утриманні ще одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] , а також, що аліменти в розмірі 1/6 частки його заробітної плати, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що складає в середньому 1\~783 грн, достатні для утримання та розвитку їх сина [PERSON] , [INFO] . Однак,\~ позивач не погоджується з позицією відповідача і, беручи до уваги ту обставину, що він є фізично здоровою та працездатною людиною, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, закріплених ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, вважає, що правильним та справедливим буде стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що доводи відповідача про те, що на його утриманні є неповнолітня дитина від другого шлюбу є безпідставними, оскільки ці обставини не звільняють відповідача від обов`язку піклуватися та утримувати їх спільного сина. Крім того, їхній син [PERSON] , [INFO] , потребує утримання у вигляді харчування, одягу, взуття, гігієнічних засобів тощо, він також відвідує курси з англійської мови, які, звісно, є платними, але необхідні для його розвитку. Враховуючи викладене вище просила позов задовольнити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] \~в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність. \~ \~ \~ \~Заперечення викладені у відзиві на позовну заяву підтримав та просив врахувати їх при ухваленні рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 травня 2015 року по справі № 135/497/15-ц було присуджено до стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2011 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). Згідно із свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 18.11.2014 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з довідкою виробничого підрозділу Шевченківської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» вбачається, що позивач [PERSON] працює, її дохід за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року становить 72\~783 грн 77 коп. Разом з тим, судом досліджено відповідь на запит надану Головним управлінням державної служби з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області 2 державного пожежно-рятувального загону згідно з яким сержант служби цивільного захисту [PERSON] проходить службу в ДПРЧ-30 м. ЛадижинДПРЗ-2 ГУДСНС України у Вінницькій області на посаді пожежний рятувальник з 10 грудня 2015 року по теперішній час. Загальна сума доходу з 10 грудня 2015 року по 31 серпня 2020 року складає 428\~127 грн 14 коп. V. Оцінка Суду. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 1\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3\~статті 181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Приписами\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~та ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Згідно з вимогами\~статті 192 СК України\~розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року по справі № 415/4386/16-ц, врахування якої є обов`язковим в силу приписів ч.4\~ст.263 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджено, що з моменту винесенням судом рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2015 поліпшився матеріальний стан відповідача, адже на момент винесення судового рішення він не працював, а зараз працює в пожежній частині. А тому матеріальний стан платника аліментів значно поліпшився. Стаття 183 СК України\~зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Водночас як зазначалось вище, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2 218 грн, з 1 липня 2 318 грн, з 1 грудня 2 395 грн. Отже, мінімальний розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання його неповнолітнього сина, не може бути меншим, ніж 1 109 грн (станом на 01 січня 2020). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права та беручи до\~уваги,\~що матеріальне\~становище відповідача\~змінилось в\~бік покращення,\~його задовільний\~стан здоров`я\~(враховуючи\~відсутність доказів\~протилежного), суд, урахувавши якнайкращі інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, та розмір доходів відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів і встановлення їх в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо доводів відповідача про те, що він не має можливості плати аліменти у зазначеному позивачем розмірі, оскільки він одружений та на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина від іншого шлюбу, а тому необхідно визначити аліменти у розмірі 1/6 частин його заробітку, суд до уваги не бере, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки суд було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно\~з іншою. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач згідно\~з Законом України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved