Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Керівник Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах Золотоніської районної ради звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700 грн.. Вчиненим кримінальним правопорушенням була заподіяна фізична шкода [PERSON], яка в період з 17.05.2016 року по 26.05.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Золотоніській ЦРЛ та на її лікування витрачено 2388 грн. 87 коп.. Витрати на відновлення здоровя потерпілої [PERSON] були понесені Золотоніською ЦРЛ, засновником та головним розпорядником коштів якої є Золотоніська районна рада. Джерелами фінансування вказаної лікарні є бюджетні асигнування з районного бюджету, таким чином вбачається, що витрати на лікування [PERSON] були здійснені із бюджету, однак заходи щодо відшкодування збитків завдані медичній установі не вживались, що призвело до непогашення зазначених витрат. За таких обставин, з метою захисту інтересів держави, Золотоніська місцева прокуратура вжила заходи представницького характеру та звернулася до суду із вказаним позовом з метою відшкодування шкоди завданої державі. Прокурор Золотоніської місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до суду із відповідною заявою, згідно з якою розгляд справи просив провести без представника Золотоніської місцевої прокуратури, позовні вимоги підтримав повністю. Представник Золотоніської районної ради в судове засідання не зявився, однак до суду надійшло відповідне клопотання голови Золотоніської районної ради, в якому просить розгляд справи здійснювати без участі представника Золотоніської районної ради, позов підтримує повністю. Представник Золотоніської центральної районної лікарні в судове засідання не зявився, однак від представника лікарні на адресу суду надійшло пояснення, згідно з яким просить розгляд справи проводити за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставився до відому належним чином. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до вимог п.,п. 8, 9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.,ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Як вбачається із вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.02.2017 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 1700,00 гривень. Суд враховує, що згідно ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином суд вважає доведеним винність дій [PERSON], які спричинили тілесні ушкодження [PERSON] та спричинили відповідні правові наслідки. Згідно з довідкою Золотоніської ЦРЛ №939 від 06.07.2017 року, [PERSON] в період з 17.05.2016 року по 26.05.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Золотоніській ЦРЛ та на її лікування витрачено 2388,87 грн. Як вбачається із письмових пояснень Золотоніської ЦРЛ, у вказаній довідці про вартість лікування потерпілої вказана сума, яка обчислена на підставі Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Відповідно до п. 2 вказаного вище Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий , виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Вказана довідка разом із розрахунком вартості лікування досліджена судом та сумнівів у собі не викликає. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як вбачається із письмових пояснень Золотоніської районної ради Черкаської області та Золотоніської ЦРЛ, заходи щодо відшкодування збитків у звязку із лікуванням [PERSON] не вживались, тобто фактично збитки у сумі визначеній у вказаній вище довідці не відшкодовувались. Згідно з п. 3.3 статуту Золотоніської ЦРЛ джерелами її фінансування є бюджетні асигнування районного бюджету. Таким чином судом встановлено, що витрати на лікування потерпілої [PERSON] до бюджету , розпорядником якого є Золотоніська районна рада, не відшкодовано, а тому вбачається заподіяння матеріальної шкоди інтересам держави. Згідно ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи заподіяння шкоди інтересам держави та не вчинення жодних дій як Золотоніською ЦРЛ, так і Золотоніською районною радою спрямованих на відшкодування завданих збитків, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом. Відповідно до пунктів 3,4 вказаного вище Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яке вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухвалені вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Нормами ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, завдана позивачу шкода, яка виникла внаслідок вчинення відповідачем злочину (кримінального правопорушення) підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими, ґрунтуються на нормах\~ЦК України, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладені положення закону, за наявності вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.02.2017 року, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 125 КК України, відповідач як особа, яка вчинила злочин, зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілої [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд задовольняючи позов стягує із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн., від сплати якого був звільнений позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі зазначеного та

Outcome: approved