Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Кредитна Спілка «Інтеграл» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між КС «Інтеграл» та членом [PERSON] було укладено кредитний договір № 515/2/С від 15.02.2013 року, на підставі якого Спілкою надано Боржнику кредит в розмірі 6200,00 грн. строком на 12 місяців з 15 лютого 2013 року по 15 лютого 2014 року з платою за користування фінансовим кредитом із розрахунку 75 % річних на умовах поворотності, строковості, платності. На підставі договору поруки від 15.02.2013 року [PERSON] поручилася перед Кредитною спілкою «Інтеграл» за виконання обов`язків [PERSON] перед спілкою за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року, укладеним між Кредитною спілкою «Інтеграл» та [PERSON] . З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року поручитель [PERSON] зобов`язалася солідарно з боржником [PERSON] відповідати перед Кредитною спілкою «Інтеграл». Боржником порушено вказані умови кредитного договору, а поручителем умови договору поруки і у встановлений строк не погашено суму кредиту та процентів за користування кредитом. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02.07.2017 року №243/98/17-ц відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області № 252/1300/14-ц за позовом Кредитної спілки «Інтеграл» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 04.06.2014 року позов Кредитної спілки «Інтеграл» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки «Інтеграл» суми заборгованості за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року в розмірі 8283,08 грн. Станом на\~31.01.2021\~року сума\~боргу [PERSON] \~та [PERSON] \~перед Кредитною\~спілкою «Інтеграл» за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року становить 50\~917 грн. 17 коп., яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 37\~863 грн. 04 коп.; 3% річних в сумі 922 грн. 92 коп.; інфляційних в розмірі 12\~131 грн. 21 коп. Після уточнення позовних вимог, зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року відповідачі станом на 28.09.2021 року мають заборгованість в розмірі 56 121 грн. 71 коп., яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 42 221 грн. 28 коп.; 3% річних в сумі 1 010 грн. 82 коп.; інфляційних в розмірі 12 889 грн. 61 коп. Після уточнення позовних вимог просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь КС «Інтеграл» заборгованість за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року, яка станом на 28.09.2021 року становить 56\~121 грн. 71 коп. та складається з: 42\~221,28 грн. - заборгованість за відсотками; 1\~010,82 грн. 3% річних; 12\~889,61 грн. інфляційні витрати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , повідомлялися про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їхній відзив (а.с. 100-104). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної Спілки «Інтеграл» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.02.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 515/2/С, на підставі якого Спілкою надано [PERSON] кредит в розмірі 6200,00 грн. строком на 12 місяців з 15 лютого 2013 року по 15 лютого 2014 року зі платою відсотків за користування фінансовим кредитом із розрахунку 75 % річних. (а. с. 10-11). 15.02.2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, за яким остання поручилась перед кредитором за виконання обов`язків [PERSON] перед кредитором за кредитним договором № 515/2/С від 15.02.2013 року (а.с.13-15). Станом на 28.09.2021 року включно заборгованість за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року (з урахуванням строкової заборгованості по відсотках за користування кредитом, штрафних санкцій, згідно з кредитним договором та діючим законодавством України) становить: 42\~221,28 грн. - заборгованість за відсотками; 1\~010,82 грн. 3% річних; 12\~889,61 грн. інфляційні витрати (а. с. 228). В силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Установлено, що позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві [PERSON] . Остання зобов`язалася за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж установленого в договорі строку - по 15.02.2014 року (п. 5.1.1 кредитного договору). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відтак, у межах строку кредитування по кінцевий строк дії договору, відповідач [PERSON] мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, згідно з графіком розрахунків. У зв`язку з простроченням повернення чергової частини позикодавець скористався правом вимагати повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК, а тому у 2014 році пред`явив позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року станом на 10.03.2014 року в сумі 8283,08 грн., який було задоволено рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 04.06.2014 року. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором №515/2/С від 15.02.2013 року по 15.02.2014 року. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Таким чином, оскільки в даному конкретному випадку строк нарахування передбачених договором відсотків за кредитним договором припинився 15.02.2014 року, суд вважає, що позивач мав право нарахувати передбачені договором відсотки до повного погашення заборгованості за кредитом. (Правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року провадження №14-10 цс 18). Разом з тим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини першої статті\~1048\~ ЦК України та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.\~ Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що КС «Інтеграл» вже звертався з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 515/2/С від 15.02.2013 року та стягнув заборгованість за цим кредитним договором, станом на 10.03.2014 року, тому доводи позивача про стягнення заборгованості у вигляді заборгованості за відсотками, яка утворилася станом на 28.09.2021 року є необґрунтованими та не можуть бути задоволені. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1015 ЦК України. Відповідно до частини першої статті\~1048 \~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.\~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. Згідно ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1\~ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. За змістом частини другої статті 625 ЦК України у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно борг складатиме суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, установивши, що реально грошове зобов`язання боржник не виконав, суд приходить до висновку про задоволення права позивача на отримання інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих після 10.03.2014 року, тобто з 11.03.2014 року. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. З урахуванням пред`явлення позову до суду, суд частково задовольняє вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відтак, 3% річних за Кредитним договором № 515/2/С від 15.02.2013 року розраховуються з урахуванням залишку боргу за кредитом 4455,91 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з 11.03.2014 року до 06.10.2021 року, що становить 2766 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Тобто, 4455,91 грн. х 2766 днів х 3 : 100 : 365 = 1013,02 грн. Розмір інфляційних втрат з 11.03.2014 по 06.10.2021 року становить 8418,33 грн (4455,91 грн. х 102,20% ? 103,30% ? 103,80% ? 101,00% ? 100,40% ? 100,80% ? 102,90% ? 102,40% ? 101,90% ? 103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 99,00% ? 99,20% ? 102,30% ? 98,70% ? 102,00% ? 100,70% ? 100,90% ? 99,60% ? 101,00% ? 103,50% ? 100,10% ? 99,80% ? 99,90% ? 99,70% ? 101,80% ? 102,80% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,10% ? 101,00% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% (сукупний індекс інфляції за період з 01.03.2014 по 30.09.2021 складає 288,925%) / 100 4455,91 грн.). Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~№ 522/1528/15-ц від 26.01.2021 року відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки, та зазначила, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] , на користь Кредитної Спілки «Інтеграл» слід стягнути в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 515/2/С від 15.02.2013 року , яка складається з 3% річних у розмірі 1013,02 грн. та інфляційних витрат 8418,33 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року № № 1082-IX, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 16,81% ((9431,35 грн. задоволені вимоги) / ( 56\~121,71 грн. уточнені заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 381 грн. 59 коп. (2270 грн. сплачений судовий збір * 16,81 %), який підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в частковому порядку по 190 грн. 80 коп. з кожної. Іншу частину судового збору у розмірі 1888,41 грн. (2270 грн. 381,59 грн.) стягнути з позивача КС «Кредитна спілка» на рахунок держави, оскільки при зверненні до суду ним не сплачувався судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial