Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з заявою на отримання кредиту від 10.02.2014 року, поданою членом кредитної спілки «Компаньйон» [PERSON] , був укладений договір кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року. Для виконання п. 2.2 договору кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року кредитна спілка «Компаньйон» виплатила [PERSON] 10 000, 00 грн., про що свідчить витратно-касовий ордер від 10.02.2014 року. Згідно з п. 3.4 договору кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року [PERSON] зобов`язаний з 10.02.2014 року по 10.02.2015 року погасити суму кредиту 10 000, 00 грн. і суму нарахованих планових відсотків 3 004, 22 грн. Протягом дії договору кредитування [PERSON] недобросовісним чином виконував свої обов`язки за договором, частково робив оплати за плановими нарахованими відсотками, не погашаючи основну суму кредиту, тобто не виконував умови договору. Таким чином, сума заборгованості за основною сумою кредиту становить 8 134, 54 грн. та відсотки за користування кредитом в розмірі 3 917, 45 грн., що в загальній сумі складає 12\~051, 99 грн. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 12\~051, 99 грн. та судовий збір у сумі 243, 60 грн. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що не визнає позов у повному обсязі, оскільки позивачем не надані бухгалтерські, касові та інші документи, проведені через касу, що підтверджують отримання позивачем грошових коштів від відповідача для погашення його зобов`язань за договором, які отримані [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності. Долучені до позову документи не підтверджують сплату відповідачем суми заборгованості. В розрахунку заборгованості до договору № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року не відображена сплата в касу наступних сум: 27 лютого - 02 березня 2014 року 1 000, 00 грн., 25-30 квітня 2014 року 1 000, 00 грн., 20-22 травня 2014 року 1000, 00 грн., 20 червня 2014 року 1 000, 00 грн. Таким чином, позивачем не врахована сплата відповідачем 4 000, 00 грн. в рахунок сплати заборгованості за кредитом. Крім того, відповідач не погоджується зі штрафними санкціями введеними на підставі протоколу засідання кредитного комітету від 19.06.2014 року, оскільки вважає, що він суперечить законодавству України, яким введено заборону нарахування фінансовими установами штрафів з квітня 2014 року в зоні АТО. До того ж, відповідач з 20 червня 2014 року не міг знайти посадових осіб кредитної спілки на робочому місці, а банк, через який було запропоновано сплатити грошові кошти не працював. Відповідач призваний на військову службу до військової частини Лисичанським МВК на виконання Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», у зв`язку з чим вважає, що з моменту призову і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. На підставі вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою на отримання кредиту від 10.02.2014 року, адресованою кредитному комітету Кредитної спілки «Компаньйон», відповідач [PERSON] просив надати йому кредит у сумі 10 000 гривень строком на 12 місяців (а.с. 4). Згідно з договором кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року відповідач\~ [PERSON] отримав від Кредитної спілки «Компаньйон» кредит у сумі 10 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.02.2014 року (а.с. 10), та прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до 10.02.2015 року. Плата за користування кредитом становить 0,128767 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 47 %. Сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною договору (а.с. 8-9). Таким чином, судом встановлено, що Кредитна спілка «Компаньйон» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконала належним чином та надала [PERSON] грошові кошти на соціальні потреби у сумі 10\~000, 00 грн. Згідно з п. 1 додаткової угоди до договору кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року, викладено пункт 3.2 договору кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року в наступній редакції: 1.2. Плата за користування кредитом (проценти) становить 0,36986 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 135 %. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту (а.с. 11). Згідно з п. 2 додаткової угоди додано до договору кредиту п. 3.10. У разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135 % річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом. При цьому кредитна спілка проводить перерахунок оплати. Згідно з п. 4 додаткової угоди ця додаткова угода набирає чинності у разі несвоєчасного (строки та суми планових платежів зазначено у графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору кредитування) надходження планового платежу повністю або частково обов`язково за рішенням кредитного комітету кредитної спілки. Згідно з протоколом засідання кредитного комітету Кредитної спілки «Компаньйон» від 19.06.2015 року комітетом прийнято рішення з 26.06.2015 року визнати додаткову угоду за договором кредитування № КЛ-3429/10.02.2014-Кр від 10.02.2014 року такою, що набрала чинності та застосувати п. 2 додаткової угоди, а саме: зробити перерахунок плати за користування кредитом та передати справу боржника [PERSON] до суду (а.с. 13). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] вказане зобов`язання у строк, визначений кредитним договором, не виконав, внаслідок чого станом на 26.06.2015 року за ним утворилась заборгованість у сумі 12\~051, 99 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8 134, 54 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3917,45 грн. Дані обставини підтверджуються розрахунковим листом по кредитному договору № КЛ-3429 від 10.02.2014 року. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентів, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 8 134, 54 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3917,45 грн., знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо твердження представника відповідача про обов`язок банку не нараховувати проценти за користування кредитом у зв`язку з проведенням АТО, суд вважає за необхідне роз`яснити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Не заперечуючи того факту, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а розпорядження є підзаконним актом виданим КМУ в межах своєї компетенції на основі і на виконання вищевказаного Закону, і зупинення його дії не зупиняє дію самого Закону, який був чинний як на момент подання даного позову позивачем, так і на момент ухвалення рішення у даній справі. Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 30.07.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № КЛ-3429 від 10.02.2014 року, укладеному між Кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] , заборгованість відповідача перед позивачем складає 12\~051, 99 грн., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 8 134, 54 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 3917,45 грн. (а.с. 12). Таким чином, судом вбачається, що позивачем до загальної суми заборгованості за кредитним договором не включено пеню та штрафи і позивач не заявляє позовних вимог про їх стягнення в судовому порядку, у зв`язку з чим суд вважає, що посилання представника відповідача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в даному випадку є безпідставним, помилковим та таким, що не заслуговує на увагу суду, оскільки вказаний Закон не підлягає застосуванню до нарахування процентів, які є платою за користування кредитними коштами, а не видом забезпечення виконання грошового зобов`язання, якими є пеня та штраф. Щодо твердження представника відповідача про обов`язок банку не нараховувати проценти за користування кредитом у зв`язку з прийняттям відповідача на військову службу, суд доходить наступного. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № ВОС-954 від 09.02.2016 року, виданою Луганським обласним військовим комісаріатом, [PERSON] в період з 30.06.2015 року по теперішній час безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а.с. 81). Отже, виходячи з вищенаведеної норми Закону та приймаючи до уваги довідку [INFO] , суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини, однією із сторін яких є відповідач [PERSON] , призваний на військову службу, розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 30.06.2015 року, а відповідно з цієї дати позивач не має права нараховувати відповідачу штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом. Однак, згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № КЛ-3429 від 10.02.2014 року, укладеному між Кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] , заборгованість відповідача перед позивачем складає 12\~051, 99 грн., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 8 134, 54 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 3917,45 грн. Сума заборгованості по процентам за користування кредитом розрахована за період з 28.02.2014 року по 26.06.2015 року включно. Таким чином, судом вбачається, що позивачем заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована відповідачу за період, на який не розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто до 30.06.2015 року, коли [PERSON] був призваний на військову службу, а тому вважає, що посилання представника відповідача на вищевказаний Закон в даному випадку є безпідставним, помилковим та таким, що не не може бути враховане судом при прийнятті рішення по даній справі. Щодо посилання представника відповідача на те, що представником позивача в розрахунку заборгованості не відображено усіх сум сплати відповідачем заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 57 ПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, у своїх запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує, що відповідач сплачував в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 27 лютого-02 березня 2014 року 1\~000 гривень; 25-30 квітня 2014 року 1\~000 гривень; 20-22 травня 2014 року 1\~000 гривень; 20 червня 2014 року 1\~000 гривень. Однак, в ході судового розгляду даної справи відповідачем та його представником не було надано суду жодного доказу, що б підтверджував сплату заборгованості відповідачем у зазначені ним періоди та у зазначених розмірах, а оскільки платіжні документи є єдиним належним та допустимим доказом для підтвердження зазначених обставин, суд вважає, що такі доводи, викладені представником відповідача у запереченнях проти позову не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, не підтверджені належними та допустимими доказами, з яких суд мав можливість встановити наявність обставин, що обґрунтовують доводи відповідача. За вказаних обставин, суд вважає, що позов Кредитної спілки «Компаньйон» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 245 від 06.07.2015 року про сплату судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved