Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на кожну дитину, а всього у розмірі 4000 гривень, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 13 липня 2012 року укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю. Досягнути домовленості з відповідачем з приводу утримання неповнолітніх дітей виявилось неможливо, оскільки відповідач ухилявся від обговорення цього питання, між сторонами на момент пред`явлення позову до суду не досягнуто згоди з приводу матеріального забезпечення дітей, а тому діти перебувають на утриманні позивача. Зазначила, що відповідач не має на утриманні інших дітей, стягнень та утримань за виконавчими документами з нього не проводиться, непрацездатних батьків також не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Представник позивача - адвокат Звєряка О.С., який діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач сплачував кошти в рахунок аліментів у розмірі 2000 гривень, однак з червня 2021 року припинив такі виплати. Аргументи учасників справи. 22 вересня 2021 року відповідач надав відзив на позову, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному чинним законодавством України, а саме не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» складає 1255 гривень на одну дитину, а всього - 2510 гривень. Зазначив, що він не ухиляється від обов`язку утримання дітей та надає їм посильну матеріальну допомогу, в добровільному порядку перераховує позивачу кошти у розмірі 2000 гривень на утримання дітей, в заявленому позивачем розмірі відповідач не має можливості сплачувати аліменти, оскільки на даний час ніде не працює, не має стабільного доходу. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем доходу, достатнього для сплати останнім аліментів у визначеному в позові розмірі, а також на підтвердження тих обставин, що позивач несе витрати по утриманню дітей, які перевищують встановлений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку. Позивачем не доведено, що майновий стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей з істотним відхиленням у бік збільшення від мінімально гарантованого розміру аліментів. Докази щодо майнового стану відповідача відповідач також не надала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дружина має рівний з ним обов`язок забезпечувати дітей, а отже повинна працювати. Він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки стабільного доходу не має, має випадкові заробітки і в міру своїх можливостей сплачував в рахунок аліментів по 1000 гривень на кожну дитину до травня 2021 року, а після звернення позивача до суду із позовом - припинив такі виплати. Від своїх батьківських обов`язків він не ухиляється. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 13 липня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом №532 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 13 липня 2012 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15 січня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 22 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції), батьком дітей записаний відповідач по справі - [PERSON] . Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання дітей, виданими Виконавчим комітетом Роганської селищної ради. Як вбачається зі змісту трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я відповідача [PERSON] та довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків №973 від 07 вересня 2021 року за 1-4 квартали 2020 рік та 1-2 квартал 2021 року, відповідач не працевлаштований, отримав дохід у 4 кварталі 2020 року у розмірі 5698 гривень в рахунок передання в оренду паю, інформація про інші доходи за вказаний період - відсутня. Згідно наданих відповідачем квитанцій за період з лютого 2021 року по травень 2021 року, останній перераховував позивачу в рахунок аліментів по 2000 гривень. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Відповідачем до суду надана копія трудової книжки та довідка ДПС України про отримані доході, зі змісту яких вбачається, що він на даний час офіційно не працевлаштований, стабільного, регулярного доходу не отримує. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи неповнолітні діти проживають разом з матір`ю та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Судом встановлено, що відповідач приймає участь в утриманні неповнолітніх дітей, про що останнім надані достатні докази, зокрема шляхом переказу грошових коштів на рахунок позивача в якості аліментів. Разом з тим, стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Оскільки судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по їх утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, при цьому, суд враховує ту обставину, що в ході судового розгляду він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 1255 гривень на кожну дитину, вважаючи, що на даний час має змогу сплачувати аліменти лише у такому розмірі. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 липня 2021 року становить 2510 гривень, а з 01 грудня 2021 року - 2618 гривень. Отже, суд враховує ту обставину, що вже на момент набрання вказаним рішенням про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років буде становити вже у більшому розмірі. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дітей та батька суду не надані. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на неповнолітніх дітей. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, в матеріалах справи також відсутні. Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дітей, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень відповідача та матеріалів справи, на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, доходу не має. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім будь-якого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, суд також враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі по 1255 гривень на кожну дитину щомісячно. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1350 гривень на кожну дитину щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку ст. 192 ЦК УКраїни. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 11 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 612,90 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial