Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Мар'їнський міжрайонний прокурор в інтересах позивачів малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовною заявою про накладання заборони на відчуження житла до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Вугледарської міської ради. Прокурор обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції в Донецькій області, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], та відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 травня 2005 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції в Донецькій області, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Рішенням Вугледарського міського суду від 10 квітня 2012 року за позовом [PERSON], відповідачку та її чоловіка [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], та цим же рішенням суду, відповідачку позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Опікуном малолітніх дітей призначено їх бабусю [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Вугледарської міської ради №161 від 16.05.2012. малолітнім [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно біржового контракту (договору купівлі-продажу) №139 від 25.01.1999 року, відповідач придбала однокімнатну [ADDRESS]. Згідно реєстраційного напису БТІ м. Вугледар, вказана квартира належить відповідачу на праві приватної власності, тобто є єдиним власником. Відповідач є єдиним власником житла, яким вона може розпорядитися, а накладення заборони на відчуження майна та житла дітей є способом захисту прав дитини та відповідає їх інтересам. Прокурор в інтересах [PERSON] та [PERSON] просить суд накласти заборону на відчуження житла, розташованого за адресою: 85670, [ADDRESS], яке належить на праві власності відповідачу до настання повноліття її малолітніх дітей. Прокурор в судовому засіданні свої позовні вимоги підтвердила, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами погодилась, була не проти їх задоволення, пояснила суду, що не збирається продавати житло та якимось чином перешкоджати проживанню в ньому дітям. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а. с. 6). Батьками [PERSON], [INFO] року народження, є [PERSON] та відповідач [PERSON] (а. с. 7). Відповідач 25 січня 1999 року купила квартиру [ADDRESS] (а. с. 8). 16 квітня 2012 року Рішенням Виконавчого комітету Вугледарської міської ради [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування (а. с. 10). Відповідача та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], а також відповідача було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] 10 квітня 2012 року, та надана позивача опіка з призначенням опікуна [PERSON] (а. с. 11 - 12). Згідно ч. 3 ст. 26 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Згідно ч. 1 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. За п. 1 ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Згідно Узагальненню судової практики Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247, п. 2 ч. 1 ст. 248 СК, а також п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України в разі поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника за нею (ними) зберігається право користування житлом, у якому вона проживала. Інколи суди у своїх рішеннях вирішують питання щодо забезпечення за дитиною зазначеного права. Однак вирішення судом цього питання не є обов'язковим, оскільки право дитини на збереження за нею права користування житлом встановлено законом і є безспірним. Безспірним є право кожної особи на житло, особливо якщо ця особа є малолітньою та позбавлена батьківського піклування. Малолітня особа не має можливості повністю самостійно себе забезпечувати з причини недостатнього фізичного та розумового розвитку, який виникає з природних підстав, особливо в вирішені такого важкого і важливого питання як право на житло. Законодавством України передбачено захист права особи на житло, також держава по особливому захищає права та інтереси малолітніх осіб, особливо якщо вони позбавлення батьківського піклування. Тому суд вважає за можливим та за потрібним захистити права та інтереси малолітніх дітей щодо права на житло шляхом накладання заборони на відчуження житла в якому вони проживали та мають право проживати, тим паче відповідач не проти задоволення позовних вимог і в майбутньому не планує відчужувати квартиру. На підставі викладеного ст. 29 ЦК України, ст. ст. 167, 247 СК України, ст. ст. 17 - 18, 25 Закону України «Про охорону дитинства», Узагальненню судової практики Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми»,

Outcome: approved