Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Лубенське КЖЕУ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, мотивуючи позов тим, що ЛКЖЕУ є комунальним підприємством Лубенської міської ради, що надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі і будинку, у якому знаходиться квартира, належна відповідачу. Відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, площею 107, 1 кв.м. в будинку [ADDRESS] , яке перебуває на обслуговуванні ЛКЖЕУ. На неодноразові пропозиції укласти Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, підприємство отримало усну відмову відповідача, яка користується послугами ЛК ЖЕУ. Позивач вважає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За підрахунками позивача, заборгованість відповідача по оплаті наданих послуг утворилася за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року, і складає 14162,74 гривні. Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року в сумі 14162,74 гривні; інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 756,68 гривень; 3 % річних в розмірі 599,48 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Лубенського КЖЕУ позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що позивач послуги, які зазначені у позові, не надає, відповідно, сума заборгованості нарахована безпідставно. Крім того, з ним не було укладено договір на про надання відповідних послуг. Також просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, докази, заслухавши сторони, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, площею 107,1 кв.м. в будинку [ADDRESS] , що підтверджується Відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція сформована в постанові ВСУ № 221/515/15-а від 20.04.2016 року. За ст.68 ЖК України плата за комунальні послуги проводиться щомісячно в установлені Законом строки. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно розрахунку позивача по особовому рахунку відповідача, проведеному відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення за тарифами, встановленими виконавчим комітетом Лубенської міської ради заборгованість останнього за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року становить 14162,74 гривень, також інфляційне збільшення заборгованості в розмірі становить 756,68 гривень та 3 % річних 599,48 гривні. Вказана заборгованість підтверджена належними та допустимими доказами. Правильність застосованого тарифу відповідачем не оскаржується. Відтак, такі вимоги підлягають задоволенню. Посилання відповідача на неналежне виконання позивачем своїх обов`язків судом відхиляються, оскільки такі доводи не підтверджені допустимими доказами - актами-претензіями в порядку ст.27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». З відповідними вимогами позивач звернувся 16.11.2020 року, а тому вони перебувають в межах строку позовної давності, визначеної ст.257 ЦК України. Підстави для відмови в їх задоволенні в зв`язку з пропуском цього строку відсутні. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом не виявлено арифметичних помилок при розрахунку збитків від інфляції та 3 % річних, на такі помилки не вказує і відповідач. Відтак, вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у відповідності з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved