Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17.07.2014 до Маріупольської міської ради звернувся [PERSON] з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . З доданих до клопотання документів стало відомо, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.07.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.07.2014, належить нежитлова будівля по [ADDRESS] . Підставою для видачі свідоцтва про право власності та здійснення державної реєстрації стало заочне рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.06.2014 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. На підставі заяви міської ради ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області №263/8126/14ц від 12.08.2014 вищезазначене рішення суду скасоване. Таким чином, відповідач порушив права територіальної громади міста Маріуполя щодо володіння, користування та розпорядження самовільно зайнятою земельною ділянкою. ММР рішення про передачу у власність, надання у користування вказаної земельної ділянки відповідачу для вказаних цілей не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні. У заяві про зміну підстав позову позивач просив суд позовні вимоги про звільнення самовільно зведеного торгівельного павільйону Літ-А1, загальною площею 3,4 кв.м. по [ADDRESS] задовольнити; привести самовільно зайняту земельну ділянку по пр- [ADDRESS] у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного павільйону Літ-А1, загальною площею 3,4 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача\~Зинов`єв І.Г., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зауважив, що спірна земельна ділянка знаходиться у адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської ради,рішення про передачу у власність або надання у користування відповідачу вказаної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для вказаних цілей, не приймалось. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яровий А.В. позов не визнав, додав, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.09.2017 визнано за [PERSON] право власності на торгівельний павільйон за адресою: [ADDRESS] літА-1. Вважає, що підстава набуття права власності на торгівельний павільйон у відповідача наявна і не скасована. Зазначає, що право власності є непорушним, ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Звернув увагу, суду на безпідставність уточнених вимог позивача в частині звільнення самовільно зведеного торгівельного павільйону. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Ярового А.В. від 28.03.2019 року (а.с.60-62), відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог; Клопотання представника відповідача адвоката Ярового А.В. про витребування доказів від 28.03.2019 (а.с.69-70); Заява представника позивача [PERSON] про зміну підстав позову від 22.04.2019, в якій просив суд позовні вимоги про звільнення самовільно зведеного торгівельного павільйону Літ-А1, загальною площею 3,4 кв.м. по [ADDRESS] задовольнити; привести самовільно зайняту земельну ділянку по пр- [ADDRESS] у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного павільйону Літ-А1, загальною площею 3,4 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.91); ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя Хараджа Н.В.) від 12.05.2015 заборонено вчиняти будь-які правочини та реєстрацію правочинів щодо спірного нерухомого майна та відчуження нерухомого майна торгівельного павільйону літ.А, загальною площею 3,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя Хараджа Н.В.) від 14.05.2015 відкрито та призначено судове засідання (а. с. 21). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя Хараджа Н.В.) від 28.05.2015 провадження у цивільній справі зупинено (а.с.27). 07.11.2018 справу передано на розгляд судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Соловйова О.Л. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.01.2019 провадження у справі відновлено, призначене підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив (а. с. 45). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29.03.2019 клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного Департаменту Маріупольської міської ради копію реєстраційної справи щодо торгівельного павільйону за адресою [ADDRESS] (а.с.75). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.05.2019 призначено справу до судового розгляду (а.с.100). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області №263/8126/14-ц від 12.08.2014 скасоване заочне рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03.06.2014 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.12); Рішенням Маріупольської міської ради №6/46-5191 від 27.02.2015 відмовлено у наданні дозволу розробки проектів землеустрою з відводу земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування тимчасових споруд торгового призначення - торгових павільйонів) громадянину [PERSON] зокрема за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,001225 га (а.с.15). Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області №263/2200/14ц (2/263/4/2017) від 01.09.2017 визнано за [PERSON] в рахунок погашення суми позики, право власності на рухоме майно зокрема на торгівельний павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] літ.А-1, загальною площею 3,4 кв.м. (а.с.59-60). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164105372 від 18.04.2019 вбачається, що право власності на торгівельний павільйон, загальною площею 3,4 кв.м., літ.А-1 по [ADDRESS] скасовано 18.04.2019 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-п/263/64/2014 (№263/8126/14-ц) від 12.08.2014 (а.с.93). \~ \~ \~ \~З огляду на викладенні судові рішення та ухвалені на їх підстав власно-розпорядчі дії державного реєстратора, судом встановлено самовільне розташування торгівельного павільйону, загальною площею 3,4 кв.м., літ.А-1 по [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами. V. Правове обґрунтування, яким керується суд при вирішення спірних правовідносин За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до\~ст.12 Земельного кодексу України\~розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п.34 ч.1\~ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Згідно з ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. \~У комунальній власності перебувають\~ усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки площею 3,4 кв.м є територіальна громада м.Маріуполя, в особі Маріупольської міської ради. Відповідно до\~ст.116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1\~ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з п.б ч.1\~ст. 211 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. За змістом\~ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст.386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 387 ЦК України\~передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з позовної заяви Маріупольської міської ради, нею будь-яких рішень щодо надання дозволу відповідачу на користування земельною ділянкою, на якій відповідачем встановлено торгівельний павільйон, не приймалось. Зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку не надано. Положенням ст.212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. \~Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З системного аналізу положень\~ст.116,\~123,\~124,\~ч.2 ст.134,\~ст.212 ЗК,\~ст.1 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Суд не бере до уваги надану представником відповідача адвокатом Яровим А.В. довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 161460120 від 28.03.2019 у якості підтвердження права власності [PERSON] на торгівельний павільйон загальною площею 3,4 кв.м., літ. А-1 по [ADDRESS] , оскільки дана інформація спростовується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164105372 від 18.04.2019, в якому зазначено, що право власності на вищезазначений торгівельний павільйон скасоване на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-п/263/64/2014 (№263/8126/14-ц) від 12.08.2014 (а.с.63-64,93). Як встановлено під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування суду не надано, тому суд приходить до висновку про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки і, відповідно, обґрунтованість позовних вимог. Таким чином, відповідачем було встановлено торгівельний павільйон на самовільно зайнятій ним земельній ділянці, площею 3,4 кв.м по [ADDRESS] , яка знаходиться у комунальній власності, що обмежує права власника розпоряджатися нею та використовувати за призначенням. При вирішені позову, суд враховує уточнений зміст позовних вимог щодо необхідності звільнення самовільно зведеного торгівельного павільйону та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом демонтажу самовільно зведеної будови, тому з огляду на визначений предмет спору, яким є захист прав власності позивача щодо вільного використання земельної ділянки, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial