Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 20.02.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 16, 319, 321, 405 ЦК України. Ухвалою суду від 02.03.2020 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 05.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Завальнюк Д.Ю. підтримав заявлений позов та просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалися. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, проти чого представник позивача не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , яку позивач придбала частина: 1/5 частину згідно договору від 22.09.2003 року та 4/5 частини 23.01.2007 року. Позивач [PERSON] отримала довідку ЖКС «Чорноморський», з якої слідує, що в квартирі зареєстровані: позивач та відповідачі, які не проживають в квартирі, до житла не з`являються за вказаною адресою, предметів особистого вжитку та майна відповідачів в квартирі немає, реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує права позивача, в зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, 22.09.2003 року [PERSON] , який діяв від [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/5 частину квартири за [ADDRESS] , що вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик А.В. /а.с.8/. 23.01.2007 року [PERSON] придбала 4/5 частину квартири за [ADDRESS] , що вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пономаренко І.В. /а.с.10-11/. З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку) вих. №148 від 17.02.2020 року, виданої ЖКС «Чорноморський», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 2009 року зареєстрована позивач, та зареєстровані відповідачі: - з 01.08.2005 року [PERSON] ; - з 06.04.2010 року [PERSON] ; - з 26.07.2010 року [PERSON] ; /а.с.17/. З Акту про фактичне не проживання за місцем реєстрації від 18.02.2020 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підписи яких засвідчені начальником ділянки № 3 ЖКС «Чорноморський», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з січня 2010 року, не зважаючи на реєстрацію, фактично не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.16/. В судовому засіданні 16.03.2020 року судом було допитано свідка [PERSON] , який підтвердив факт не проживання відповідачів та пояснив суду, що він допомогає позивачу [PERSON] в оформленні щомісячних платежів за послуги та рекомендував їй звернутись до суду, виписати інших родичів, щоб за них не сплачувати зайві кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що придбала квартиру поверхом вище над позивачем, та з 2014 року, коли переїхала з м. Луганська постійно проживає в квартирі [ADDRESS] . Їй достеменно відомо, що в спірній квартирі проживало дуже багато громадян Китаю, був специфічний запах кухні в національних традиціях. На цей час такого запаху стало менше, в ліфте не бачить родичів [PERSON] , тому підтверджує факт не проживання разом з позивачем її родичів з часу її вселення в будинок, а саме з 2014 року. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником квартири за [ADDRESS] , в якій на теперішній час крім позивача зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в даній квартирі не проживають. Вказані доводи є доведеними як матеріалами справи, так і свідченнями допитаних судом свідків. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved