Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

\~Львівська місцева прокуратури № 1 в інтересах Львівської міської ради звернулась до суду з позовом, просила стягнути з відповідача до місцевого бюджету м. Львова 3407,45 грн. витрат, понесених Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м.Львова на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] Позов мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 12.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є гр. [PERSON], здоровю якого в ході вчинення злочину було заподієно шкоду, у звязку з чим він змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні в Комунальні 8-й міській клінічній лікарні м.Львова. Оскільки на лікування потерпілого [PERSON] закладом охорони здоровя було витрачено 3407,45 грн., то позивач в порядку ст.1206 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення цих коштів з особи, яка вчинила злочин, та який просить задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Представник ЛМР, в інтересах якої подано позов, подав заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, правові наслідки такого визнання йому було розяснено та зрозумілі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що позов Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Львівської міської ради до [PERSON], третьої особи: Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м.Львова про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правапорушення слід задоволити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 12.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке проявилось в тому [PERSON] 17.10.2015 року близько 00 год. 30 хв. по вул.Пекарській,2 у м. Львові в приміщенні кафе-бару «Цісар», спричинив умисно потерпілому [PERSON] тяжке тілесне ушкодження поперекової ділянки тіла, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, оскільки призвели до тривалої кровотечі, шляхом нанесення ударів ножем (а.с.7-8). Оскільки здоровю потерпілого [PERSON] в ході вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення було заподієно шкоду, то такий у зв'язку з виниклою необхідністю проходив лікування в Комунальній 8-й міській клінічній лікарні м.Львова. Згідно довідки №746 від 19.05.2016 року, виданої Комунальною 8-ю міською клінічною лікарнею м.Львова, гр.[PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 17.10 по 03.11.2015 року. Загальна сума коштів затрачених на лікування гр.[PERSON] становить 3407,45 грн. (а.с.9). У відповідності до положень ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладу охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонар лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого і злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів відповідного бюджету і їх використання, затвердженим\~постановою Кабінетом Міністрів України №545 від 16.07.1993. Частиною 4\~ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено підстави звільнення від доказування, і передбачено, що вирок у кримінальній справі, набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суд питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.89 Бюджетного Кодексу України\~до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Криму та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективних планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я. Зважаючи на вищенаведене та з врахуванням того, що вина відповідача [PERSON] в заподіянні шкоди здоровю потерпілому [PERSON] встановлена в порядку кримінального судочинства, витрати на лікування потерпілого є документально підтвердженими, крім того відповідачем в судовому засіданні позов визнано в повному обсязі, то суд приходить до висновку про підставність та обгрунтованість заявленого позову, а тому такий задовольняє в повному обсязі. З урахуванням положень ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, то в порядку ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved