Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Акціонерне товариство\~«Харківобленерго» в\~особі Мереф`янського\~районного відділення\~пред`явило до\~суду позов\~шляхом подання\~позовної заяви\~до [PERSON] ,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~20549,12\~гривень в\~рахунок відшкодування\~матеріальної шкоди\~та судовий\~збір у\~розмірі 1921\~гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 жовтня 2019 року приблизно о 03 годині 30 хвилин начальником Мереф`янського РВ АТ «Харківобленерго» при огляді опори №54 з/б СВ-105-5, яка встановлена на ПЛ 10 кВ Зрошення, що розташована в сел. Васищево Харківського району Харківської області виявлено, що автотранспортним засобом ЗІЛ-130 реєстраційний номер [NUMBER] , скоєно наїзд на електричну опору, в результаті чого опора пошкоджена та потребує заміни. 29 листопада 2019 року до Мереф`янського РВ АТ «Харківобленерго» із письмовою заявою від 29 жовтня 2019 року вх. ЗС-Ф-2792 звернувся [PERSON] , в якій гарантував оплатити спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду. За даним фактом проведено перевірку Харківським ВП ГУНП в Харківській області, в ході якої встановлено , що автомобілем керував [PERSON] . Відповідно до акту оцінки збитків, які завдано акціонерному товариству «Харківобленерго» нанесено матеріальний збиток на загальну суму 20549,12 гривень. На теперішній час зазначена матеріальна шкода не відшкодована відповідачем в добровільному порядку. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. У встановлені судом строки позивач усунув недоліки, подавши 09 січня 2020 року до суду відповідну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] . Представник позивача Акціонерного товариства «Харківобленерго» у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Постановою Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень,\~передбачених ст. 124, ст. 122-4\~КУпАП та накладено\~адміністративне стягнення у межах санкції ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень. Постанова набрала законної сили 24 грудня 2019 року. Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] 18 жовтня 2019 року о 04 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом ЗИЛ ММЗ 555 реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Зелена,40 в с. Васищево, не вибрав безпечної швидкості руху і допустив наїзд на опору ЛЕМ, яка зазнала механічних пошкоджень та які спричинені матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, після чого [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України. Постанова набрала законної сили 17 липня 2018 року. Згідно акту оцінки збитків, які завдані суб`єкту господарювання АТ «Харківобленерго» від 18 жовтня 2019 року, проведеної оцінювачем ТОВ «Північно-Східна консалтингова група» [PERSON] (сертифікат оцінювача ФДМУ та УТО №488), розмір завданих збитків складає 10275 гривень, а витрати АТ «Харківобленерго» на відновлення склали 20549,12 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 жовтня 2019 року, відповідачем пошкоджена опора № 54 з/б СВ-105-5- 1 шт, яку встановлено на ПЛ 10 кВ Зрошення, що обслуговується Мереф`нським РВ. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог пунктів 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Саме такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №328/2750/18. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, відповідач, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого була пошкоджена належна АК «Харківобленерго» опора ЛЕМ, зобов`язаний відшкодувати завдану матеріальну шкоду. Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 20549,12 гривень. Щодо судових витрат Згідно платіжного доручення № 2026 від 10 грудня 2019 року, позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог АТ «Харківобленерго» у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved