Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 03 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частини квартир, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 30 серпня 2005 року. Як подружжя вони проживали до серпня 2018 року. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області 06 серпня 2018 року у справі №135/848/18 їх шлюб з відповідачем було розірвано, рішення набрало законної сили 05 вересня 2018 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі позивач постійно працювала та щомісячно отримувала заробітну плату. За спільно нажиті кошти у шлюбі вона разом з [PERSON] придбали квартиру, а саме: 03 квітня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу №332, посвідченого приватним нотаріусом Вихватнюк Л.А . придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,5 кв.м., житлова площа 44,4 кв.м. Право власності зареєстроване на її колишнього чоловіка [PERSON] . Відповідач відмовляється вирішити спір у досудовому порядку шляхом виділу Ѕ частини спірного майна, що і стало підставою звернення до суду. Разом з тим позивач повідомила, що 24 січня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , а тому після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». Виходячи з наведених обставин позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати по розгляду цієї справи просить покласти на відповідача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте її представник адвокат Бодачевська М.В. подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, у якій позовні вимоги визнав частково. Визнав позовні вимоги щодо визнання за позивачем Ѕ частини спільно нажитого майна, але не погоджується щодо стягненням з нього витрат, які складаються з: витрат на правничу допомогу; витрат щодо оцінки майна та судового збору. Розгляд справи просить проводити в письмовому провадженні без фіксування судового процесу. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Сторони з 30 серпня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 серпня 2018 року (а.с. 7). З копії трудової книжки [NUMBER] , виданої [PERSON] вбачається, що позивач була офіційно працевлаштована, а тому отримувала дохід (а.с. 8-9). З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №201429516 від 23.02.2019 вбачається, що власником спірного майна, а саме квартири [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 32, виданий 03.04.2013 (а.с.10). З копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] вбачається, що 24 січня 2020 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище « [PERSON] » (а.с.11). З копії звіту про експертну оцінку проведену [PERSON] від 25.02.2020 квартири [ADDRESS] її ринкова вартість становить 83 871 грн 00 коп. (а.с. 12-16). З копії довідки про реєстрацію місця проживання, виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади від 24 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). V. Оцінка Суду. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного кодексу України (далі СК)). В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (див. наприклад постанова Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17. Суд звертає увагу, що в даних правовідносинах позивачем доведено те, що спірне майно можна віднести до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, судом враховується, що відповідач позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Зокрема, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК. У зв`язку із наведеним, в даній конкретній ситуації спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між позивачем та відповідачем, оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу, спільним коштом подружжя та в його інтересах, а позивач має право на половину такого майна. Виходячи з викладеного вище, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] , скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 25 лютого 2020 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Бодачевською М.В. №11, згідно з яким їй надана правнича допомога та на підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги, позивачем надано розрахунок гонорару за надану правничу допомогу та квитанцію про сплату адвокату коштів в розмірі 3 000 грн. Вказані обставини свідчать, що витрати у вигляді оплати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн пов`язані з розглядом справи, а розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840 грн 80 коп. судового збору. Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 02.06.2020 не погоджується нести витрати пов`язані з оцінкою майна від 25.02.2020, однак суд звертає увагу, що позивач [PERSON] не заявляла таких вимог та не надавала жодних документів про понесені нею витрати на оцінку майна та клопотання про їх відшкодування.

Outcome: approved