Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 100\~000 гривень, завданої неправомірними діями працівників поліції внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на ту обставину, що 25 лютого 2019 року працівниками патрульної поліції Тернопільської області було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕАВ 945235, та накладене адміністративне стягнення в сумі 225 гривень. Стягнення було накладене за ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки за твердженням патрульного поліцейського позивач, керуючи ТЗ Мітсубіші Галант, порушив вимогу дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч» ПДР, та здійснив рух ліворуч, чим порушив вимоги п. 8.4.Г ПДР «Порушення вимог наказових знаків». Постанова не набрала законної сили, та була позивачем оскаржена до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Рішенням суду від 09.04.2019 року, адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП задоволено, а постанову патрульного поліцейського від 25.02.2019 року скасовано. Апеляційної скарги на рішення суду у адміністративній справі не подавалося учасниками. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.1ст 122 КУпАП, і полягали в умисному введенні [PERSON] в оману щодо дійсного розташування дорожнього знаку, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з необхідністю ініціювання судового позову до суб`єкта владних повноважень з метою скасування неправомірної постанови і доведення власної невинуватості, періодичного відвідування суду, що, на переконання [PERSON] , принижує в очах його знайомих честь і гідність як пенсіонера МВС, інваліда 2 групи, учасника АТО В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просять позов задовольнити, із зазначених у ньому підстав. Надав також додаткові пояснення на обґрунтування заявлених моральних страждань позивач вбачає упереджене до нього ставлення зі сторони відповідача. Відповідач позовні вимоги [PERSON] заперечив у повному обсязі, про що направив суду та іншим учасникам справи відзив на позов. Мотивує заперечення тим, що позивач у адміністративному позові про скасування постанови не ставив питання про протиправність дій працівників патрульної поліції, й означена вище постанова була скасована судом, оскільки відповідач виключно не зміг довести матеріалами відео зйомки того факту, що на ділянці дороги, де мала місце подія 25.02.2019 року, було встановлено дорожній знак 4.4. «Рух прямо або праворуч» ПДР. Жодного умисного введення позивача в оману працівниками патрульної поліції не здійснювалося, ніякого упередженого ставлення до [PERSON] не відбувалося . Позивач отримав справедливу сатисфакцію від Держави шляхом скасування спірної постанови, й відвідування суду є правом, а не обов`язком особи, а тому само по собі прагнення та отримання судового захисту, не є підставою вважати, що заявнику заподіяно якісь моральні страждання відвідуванням судової установи. Встановлені Судом обставини та обгрунтування їх доказами. Отже, 25 лютого 2019 року працівниками патрульної поліції Тернопільської області було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕАВ 945235, та накладене адміністративне стягнення в сумі 225 гривень. Стягнення було накладене за ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки за твердженням патрульного поліцейського позивач керуючи ТЗ Мітсубіші Галант порушив вимогу дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч» ПДР, та здійснив рух ліворуч, чим порушив вимоги п. 8.4.Г ПДР «Порушення вимог наказових знаків». Постанова не набрала законної сили, та була позивачем оскаржена до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Рішенням суду від 09.04.2019 року адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП задоволено, а постанову патрульного поліцейського від 25.02.2019 року скасовано. Апеляційної скарги на рішення суду у адміністративній справі не подавалося учасниками. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.1ст 122 КУпАП, котрі полягали в умисному введенні [PERSON] в оману щодо дійсного розташування дорожнього знаку, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з необхідністю ініціювання судового позову до суб`єкта владних повноважень з метою скасування неправомірної постанови і доведення власної невинуватості, періодичного відвідування суду, що, на переконання [PERSON] , принижує його честь і гідність як пенсіонера МВС, інваліда 2 групи, учасника АТО. Викладені в позов обставини позивач підтверджує наступними доказами: показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] копією рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі 6077/5582/19 від 09.04.2019 року; копією посвідчення серії [NUMBER] ; копією пенсійного посвідчення; копіє довідки РНОКПП [NUMBER] ; копією паспорта; а також копією виписки медичної карти стаціонарного хворого №00964. Представник відповідача ДПП НПУ позовні вимоги [PERSON] заперечив у повному обсязі, про що направив суду та іншим учасникам справи відзив на позов. Мотивує заперечення тим, що позивач у адміністративному позові про скасування постанови не ставив питання про протиправність дій працівників патрульної поліції, й означена вище постанова була скасована судом, оскільки відповідач виключно не зміг довести достатніми для суду матеріалами відео зйомки того факту, що на ділянці дороги, де мала місце подія 25.02.2019 року, було встановлено дорожній знак 4.4. «Рух прямо або праворуч» ПДР. Жодного умисного введення позивача в оману працівниками патрульної поліції не здійснювалося, ніякого упередженого ставлення до [PERSON] не відбувалося . Позивач отримав справедливу сатисфакцію від Держави шляхом скасування спірної постанови, й відвідування суду є правом, а не обов`язком особи, а тому само по собі прагнення судового захисту з наступним отриманням не є підставою вважати, що заявнику заподіяно якісь моральні страждання відвідуванням судової установи. \~Норми права, які застосував Суд, мотиви їх застосування, та висновки Суду. Стаття 56 Конституції України гарантує кожному право на на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На запитання головуючого судді позивач повідомив, що завдана йому відповідачем шкода полягає саме у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого зі сторони працівників патрульної поліції котрі, на переконання позивача, умисно ввели [PERSON] в оману щодо дійсного розташування дорожнього знаку, останньому було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з необхідністю ініціювання судового позову до суб`єкта владних повноважень з метою скасування неправомірної постанови і доведення власної невинуватості, періодичного відвідування суду, що, на переконання [PERSON] , принижує його честь і гідність як пенсіонера МВС, інваліда 2 групи, учасника АТО. Суд наголошує, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки відповідач департамент патрульної поліції та його регіональні підрозділи, приписами законодавства, зокрема ст. 5 ЗУ «Про оперативно розшукову діяльність», не входить до органів нацполіції, котрі здійснюють ОРДі не є органами досудового розслідування. А тому, вочевидь, слід застосувати загальну статтю 1167 ЦК України «Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду» 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відсутність хоча б одного з означених елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди, його вину (адже незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт до позивача не застосовувалося), та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і в судовому розгляді у суді. У результаті розгляду його адміністративного позову органом судової влади ухвалене рішення про задоволення позову та скасовано постанову, винесену іншим органом владних повноважень серії ЕАВ №945235 від 25.02.2019 року, котрою на позивача було накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП в сумі 255 гривень, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. (!) Окрім цього сам по собі факт скасування рішенням суду постанови патрульного поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку 25.02.2019 року, поліцейським, як носієм державної влади, при тлумаченні закону, оцінюванні фактів або доказів, не було допущено випадків злого умислу (malice) або грубої недбалості (gross negligence); іншими словами ненавмисні помилки (unintentional failings), допущені під час здійснення повноважними особами їхніх функцій виключають відповідальність за заподіяння шкоди. Оглядом змісту\~рішенняТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2019 року у справі №607/5582/19, яким задоволено позов [PERSON] до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, та скасовано постанову серії ЕАВ №945235 від 25.02.2019 року, вбачається, що судом не встановлено умислу щодо введення позивача патрульними поліцейськими в оману - підставою скасування означеної постанови судом слугувало недоведення субєктом владних повноважень достатніми доказами факту розташування на ділянці дороги, де мала місце подія 25.02.2019 року, дорожнього знаку 4.4. «Рух прямо або праворуч», а відтак вини позивача у вчиненні адмінправопорушення. Якогось упередженого ставлення патрульного поліцейського до позивача, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за подією 25.02.2019 року, Судом, котрий розглядав адміністративний позов, встановлено не було. Окрім цього основоположним принципом цивільного судочинства, на відміну від адміністративного, є змагальність сторін і обов`язок кожного учасника доводи обставини, на які він посилається на обгрунтування вимог чи заперечень. Зазначаючи про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з наступним скасуванням постанови рішенням суду, позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», яким саме чином було порушеного його звичний режим життя і спричинено незручності, якщо так, то які саме, адже оглядом розділу «Стан розгляду справ» на офіційному веб порталі Судова влада України, за період 2015 2020 роки наявні 50 (п`ятдесят) записів щодо участі [PERSON] у розгляді національними судами різноманітної категорії справ, в т.ч. цивільних де він є відповідачем, що дає підстави вважати участь [PERSON] в судових засіданнях як звичну для нього річ, в аж ніяк не може свідчити про приниження його честі і гідності періодичним відвідуванням судових установ - швидше навпаки про довіру позивача до національних судових органів та бажання активно користуватися правом на судовий захист його порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу.

Outcome: dismissed