Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. За первісним позовом [PERSON] , який був уточнений, позивачкою заявлені наступні позовні вимоги: - виділити у власність [PERSON] 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (середня ринкова вартість якого складає 280000 гривень; - зобов`язати відповідача виплатити [PERSON] грошову компенсацію частки (позивача) в автомобілі марки Nissan XTrail, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а саме 196000 гривень; середня ринкова вартість якого складає 392000 гривень; - зобов`язати відповідача виплатити [PERSON] грошову компенсацію частки позивача у гаражі під номером [ADDRESS], загальною площею 17,9 кв. м, а саме 7000 гривень; середня ринкова вартість якого складає 14000 грн.; - дачний будинок, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , поза межами населеного пункту, прив`язані до села Куліші, середня ринкова вартість якого складає 280000 гривень, залишити за відповідачем; - стягнути з [PERSON] (відповідача) на користь [PERSON] (позивача) судовий збір у сумі 5286 грн; - визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, а саме дачний будинок і земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , поза межами населеного пункту, прив`язані до села Куліші; гараж під номером [ADDRESS] загальною площею 17,9 кв.м.; автомобіль марки Nissan XTrail, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 1.2. За зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-іх осіб що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] «про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у праві спільної сумісної власності та поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя», позивачем заявлені вимоги: 1. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] ; - 1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210400000:02:013:0064; - гараж [ADDRESS], площею 17,9 кв.м. 2. Визнати за [PERSON] право власності на: - 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] ; - 1/4 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210400000:02:013:0064. 3. Визнати за [PERSON] право власності на: - 1/4 частку житлового будинку [ADDRESS] ; - 1/4 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210400000:02:013:0064; - гараж [ADDRESS], площею 17,9 кв.м. 4. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) на мою, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) користь різницю вартості майна подружжя, в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Сторонами подані заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, на підставі наявних доказів у справі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.09.2018 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про поділ майна спільного майна подружжя», прийнята до провадження, в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. 3.2. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.09.2019 року прийнято позов [PERSON] до [PERSON] , 3-іх осіб що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] «про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у праві спільної сумісної власності та поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя», як зустрічний, з об`єднанням його з первісним позовом у одне провадження. 3.3. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.10.2019 року закрито підготовче засідання, та ухвалено перейти до розгляду справи по суті. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстровано шлюбі в період з 08.07.1978 року по 29.08.2017 року, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с. 11), та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 20). 19.02.2005 року на підставі договору купівлі-продажу ВСА № 327540, зареєстрованого в реєстрі за № 934 від 19.02.2005 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Жидковим В.Ю., за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 16-18, 64). 21.10.2005 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га (1/2) у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 833148 за реєстраційним номером 010510600105, кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:013:0064 (а.с. 19). 20.02.1997 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на гараж під номером [ADDRESS] , нежитлової площею 17,9 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.02.1997 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Сидоренко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 258 (а.с. 24). Визначена стороною позивача за первісним позовом - [PERSON] та її представником адвокатом Старик-Авдєєво А.Є. вартість гаражу в розмірі 14000 гривень, стороною відповідача за первісним позовом - [PERSON] , в особі представника - адвоката Стребіж А.О. не оспорювалася, та визнана в заявленому розмірі. Згідно до адвокатського запиту адвоката Старик-Авдєєвої А.Є. від 19.10.2018 року (а.с. 43), Територіальним сервісним центром № 1244 надано відповідь про те, що транспортний засіб NISSAN X-Trail, 2010 року випуску, [NUMBER] , станом на 19.10.2018 року згідно ЄДР МВС не належить [PERSON] . V. Оцінка Суду. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У відповідності зі ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 та 4 статті 71 СК України, визначені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210400000:02:013:0064; гараж [ADDRESS] , площею 17,9 кв.м., є майном, яке набуте подружжям [PERSON] за час шлюбу, а тому в силу ст. 61 СК України є спільним майном подружжя. При поділі спільної сумісної власності майна подружжя основним з фактів, які слід з`ясувати суду є факт наявності такого майна. Будь-яких доказів того, що крім зазначеного вище майна, за час шлюбу подружжям [PERSON] , було набуто на праві власності майно: - дачний будинок, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , поза межами населеного пункту, прив`язані до села Куліші, середня ринкова вартість якого складає 280000 гривень, залишити за відповідачем; - транспортний засіб NISSAN X-Trail, 2010 року випуску, [NUMBER] , суду не надано. А тому в цій частині позовних вимог заявлених позивачем за первісним позовом [PERSON] , є необґрунтованими та такими що не підтверджені жодним доказом, а тому задоволенню не підлягають. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного -з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. (Постанова Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2811цс15). Таким чином заявлені вимоги щодо визнання ідеальних часток подружжя спільного майна подружжя, а саме: 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер: 1210400000:02:013:0064; їх частки є рівними, а тому ідеальна частка кожного відповідає 1/4 частині житлового будинку та земельної ділянки. Щодо вимог заявлених сторонами відносно спільного майна подружжя, а саме гаражу [ADDRESS], площею 17,9 кв.м, то враховуючи що сторони узгодили вартість даного майна як 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок, але жодна сторона не забажала залишити за собою право власності на спірне майно, тобто виходячи зі змісту ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, в цій частині жодні вимоги щодо стягнення компенсації вартості майна, не узгоджуються з приписами ст. 71 СК України, так як домовленості між подружжям щодо поділу заявленого майна, в цій частині не досягнуто. А тому виходячи з того, що гараж є неподільною річчю, та не може бути реально поділений між сторонами, тому необхідним є лише визначення ідеальних часток подружжя у зазначеному майні, залишив його у їх спільній частковій власності. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає позови такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору понесені [PERSON] у розмірі 5286 гривень, в частині заявленого до поділу майна - дачного будинку, та земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] , поза межами населеного пункту, прив`язані до села Куліші, та транспортного засобу NISSAN X-Trail, 2010 року випуску, [NUMBER] , як недоведені і не підтверджені під час судового розгляду, відшкодуванню не підлягають та покладають на сторону позивача за первісним позовом. За змістом позовних вимог [PERSON] , які також підлягають частковому задоволенню, сплачений судовий збір на суму 2879 гривень, згідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає частковому покладенню на позивача. Щодо різниці судових витрат які підлягали б відшкодуванню судових витрат пов`язаних зі сплати судового збору [PERSON] та [PERSON] в частині позовних вимог що підлягають задоволенню, необхідним є взаємозарахуванню У відповідності до вимог ст. 601 ЦК України, ст. 265 ЦПК України, як сум які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , та з [PERSON] на користь [PERSON] ..

Outcome: partial