Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю на виробництві в обґрунтування якого вказала, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1983 року. Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей: [PERSON] . [INFO] та [PERSON] [INFO] . З 30.01.1982 чоловік позивача [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах. Під час трудової діяльності, 30.11.1994 з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав виробничу травму несумісну з життям. 30.11.1994 за даним фактом на підприємстві відповідача був складений акт № 735 про нещасний випадок за формою Н-1. Смертю чоловіка їй завдано моральної шкоди, яка виразилась і виражається у душевних стражданнях від звістки про трагічну подію та стражданнях від втрати коханої людини до теперішнього часу. Смерть чоловіка спричинила погіршення її здоров`я, призвела до додаткових зусиль по вихованню та утриманню малолітніх дітей, які залишились без батька. Крім того, моральна шкода, спричинена смертю чоловіка полягає у психологічному дискомфорті та значному порушенні душевної рівноваги, яке виразилося у почуттях постійного відчаю, тривоги, роздратованості, в почуттях страху перед майбутнім, порушенні сну. У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на свою користь суму 1000000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, у судове засідання представник позивача надала заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, представник підтримала вимоги позивача. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, згідно з якими пред`явлені позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своєї відмови зазначивши, що на час смертельного випадку з [PERSON] у 1994 року спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди регулювалися ст.440-1 ЦК Української РСР від 18.07.1963, а також ЗУ «Про охорону праці» від 14.10.1992, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених ПКМУ від 23.06.1993 № 472, які не містять норми, відповідно до якої позовна давність не поширюється на відшкодування шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР від 18.07.1963, який діяв на час спірних правовідносин, загальний строк для захисту прав за позовами осіб, право яких порушено (позовна давність), запроваджено у три роки. Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області до судового засідання не з`явився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, надав у судове засідання заяву з проханням розглянути справу без його участі, рішення прийняти на розсуд суду. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі 29.09.2021 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, до підготовчого засідання справу призначено на 08.30 год 23.10.2021, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). 23.10.2021 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначений на 13.30 год 17.11.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що з 30.01.1982 року чоловік позивача - [PERSON] перебував з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» у трудових відносинах (а.с. 9, 40-42, 56). 27.11.1994 на підприємстві у відповідача стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого [PERSON] отримав смертельну травму, від якої помер [INFO] , що підтверджується копією акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 № 735 від 30.11.1994, свідоцтвом про смерть (а.с. 43, 52-55). Позивач [PERSON] перебуває на пенсійному обліку, з 01.02.2018 їй встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 8). V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст. ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 »Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). На підставі вищевказаного, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. У зв`язку зі смертю чоловіка позивачці спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що призвело до душевних страждань, пов`язаних з безповоротною втратою її близької людини, відчуттям самотності. Отже, смерть чоловіка призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачки та необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в зв`язку з чим позивачу завдано глибоких моральних страждань. Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку між смертю чоловіка позивачки та нещасним випадком, що стався з ним на виробництві, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Крім того, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань; з того, що ці страждання у позивача довічні. Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, тому вважає заявлену до стягнення суму 1000000 грн завищеною та не доведеною. Отже, застосовуючи принцип розумності і справедливості, з урахуванням неможливості безпомилкового, математично виваженого підрахунку розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає, що 100000 грн., буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки нещасний випадок, внаслідок якого загинув чоловік позивачки стався 27.11.1994 під час виконання ним трудових обов`язків, тобто до набрання чинності ЦК України, що надало позивачці право на відшкодування моральної шкоди. Суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в зв`язку з чим, вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивачки на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю чоловіка, внаслідок смерті на виробництві. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1000 грн.

Outcome: partial