Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Київський міський територіальний центр соціального обслуговування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Зазначав, що відповідач перебуває у трудових відносинах позивачем з 01.07.2005 р. і працює на посаді водія автотранспортного засобу. Відповідно до наказу від 14.12.2012 р. № 183-к за відповідачем закріплений автотранспортний засіб - Фольксваген Транспортер, н.з. [NUMBER]. 03.02.2015р. на перехресті вулиць Старовокзальна-Жилянська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем Фольксваген Транспортер, н.з. [NUMBER]. Відповідно до постанови апеляційного суду м. Києва від 16.03.2015 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Посилаючись на те, що зазначене адміністративне правопорушення було вчинено відповідачем під час виконання останнім своїх трудових обов'язків, у зв'язку з пошкодженням автомобіля Київському міському територіальному центру соціального обслуговування завдано матеріальної шкоди, позивач просив стягнути з відповідача 42 013 грн. 97 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. у судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, вказавши на те, що ситуація, яка склалася не підпадає під випадки повної матеріальної відповідальності, передбачені ст. 134 КЗпП України, водії автотранспортних засобів не входять до переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством , установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесу виробництва, а тому просив обмежитися стягненням з відповідача половини середньомісячного заробітку як матеріальної шкоди, завданої позивачу. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах позивачем з 01.07.2005 р. і працює на посаді водія автотранспортного засобу (а.с. 16). Відповідно до наказу від 14.12.2012 р. № 183-к за відповідачем закріплений автотранспортний засіб - Фольксваген Транспортер, н.з. [NUMBER] (а.с. 15). 03.02.2015р. на перехресті вулиць Старовокзальна-Жилянська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем Фольксваген Транспортер, н.з. [NUMBER]. Відповідно до постанови апеляційного суду м. Києва від 16.03.2015 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с. 18-19). Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Фольксваген Транспортер, н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, складає 42 013 грн. 97 коп. (а.с. 22). Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 13-51 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст. 132 КЗпП України). Оскільки відповідач заподіяв шкоду позивачу під час виконання ним своїх трудових обов'язків , на нього повинно бути покладено відповідальність в розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 132 КЗпП України. Одночасно суд не приймає до уваги наданий позивачем договір про повну матеріальну відповідальність від 02.09.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з працівниками посади і роботи яких передбачені Переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України, посада водія не визначена у вказаному переліку, до того ж , повна матеріальна відповідальність за договором можлива лише за збереження майна та інших цінностей, наданих працівникові. Крім того, відповідно до ст. 134 КЗпП України не передбачена і матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди за вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до довідки Київського міського територіального центру соціального обслуговування від 23.12.2016 р. № 44 середній місячний заробіток [PERSON] складає 4 584 грн. 53 коп. (а.с. 55) Виходячи з вищевикладеного, суду дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 4 584 грн. 53 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial