Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Київська міська туберкульозна лікарня № 1 звернулась до суду із заявою, в якій просить госпіталізувати [PERSON] [INFO] в примусовому порядку на строк три місяці, посилаючись на наступні обставини. За даними Київської міської туберкульозної лікарні № 1 [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби - туберкульоз. Проте, [PERSON] відмовляється від обстеження та лікування. Про свій стан та необхідність проходження курсу лікування в Київській міській туберкульозній лікарні № 1 [PERSON] проінформований, разом з тим, незважаючи на неодноразові запрошення, в протитуберкульозний заклад не з'являється. Відповідно до ч.1 ст.285 ЦПК України справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, та просила суд їх задовольнити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 ЦПК України [PERSON] в судове засідання не викликався, оскільки згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, становить загрозу розповсюдження хвороби. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. За даними Київської міської туберкульозної лікарні № 1 [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби - туберкульоз. Даний факт підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії КМТЛ№1 з ДВ від 19.06.2014 року про необхідність госпіталізації хворого. Згідно з вказаним висновком [PERSON] перебуває на обліку в КМТЛ№ 1 з ДВ з 2014 року та має діагноз ВДТБ (14.04.2014 року) легень ( дисемінований) Дестр+, МБТ+М+К+Р-,ГО кат.1, ког2 (2014). [PERSON] необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу, дотримуватися режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-противоепідемічних правил і норм у лікувально-профілактичних закладах. Проте, [PERSON] відмовляється від дообстеження та лікування. Про свій стан та необхідність проходження курсу лікування в туберкульозному стаціонарі [PERSON] проінформований. Незважаючи на неодноразові запрошення, в протитуберкульозний заклад не з'являвся. Своєю відмовою від проходження лікування [PERSON] створює особливу небезпеку та загрозу для здоров'я оточуючого населення. Відповідно до ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно з ч.3 ст.20 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз», хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1)дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2)дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3)проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4)дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. [PERSON] в порушення наведеної норми закону, не виконує зазначені обов'язки, ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що його оточують. Подальша відмова [PERSON] від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призводить до порушення право на безпечну санітарно-еідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Стаття 25 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачає, що особи, винні у порушенні законодавства у сфері протидії захворюванню на туберкульоз, несуть відповідальність згідно із законом. Стаття 11 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» зазначає, що у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, однак в добровільному порядку відмовляється пройти дообстеження (діагностику) та курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд приходить до висновку, що заява Київської міської туберкульозної лікарні № 1 щодо примусової госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved