Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 45\~938,00 грн., а також судовий збір у розмірі 1762, 00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за 03.03.2014 року на автодорозі Львів-Краковець з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем «Фольксваген» р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , котрий внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Зазначає, що вина відповідача підтверджується довідкою слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області від 10.04.2014 року. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а тому, на підставі п.п. «А» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було прийнято рішення та відшкодовано шкоду потерпілій особі в сумі 45\~938,00 грн. гривень. Таким чином, розмір витрат МТСБУ становить 45\~938,00 грн., яку представник позивача і просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 15.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди, в порядку регресу. Призначено судове засідання. 05.04.2019 року\~від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначає, що за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014140000000128 від 04.03.2014 року за фактом ДТП та загибелі [PERSON] слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Стециком О.Р. 18.05.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Стверджує, що враховуючи вказані обставини, позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволенню не підлягає. Представник позивача, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.03.2014 року на автодорозі Львів-Краковець з сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід [PERSON] , [INFO] , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Згідно із платіжним дорученням №3229 від 18.06.2015 року у зв`язку з настанням події, позивач МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі [PERSON] в розмірі 45\~938,00 грн. Як вбачається із матеріалів справи за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014140000000128 від 04.03.2014 року за фактом ДТП та зигибелі [PERSON] слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Стециком О.Р. 18.05.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, то в його діях досудовим слідством не встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на норми ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» та зазначає, що у МТСБУ після проведення виплати потерпілій особі виникло право зворотної вимоги (регресу). Згідно зі ст. ст.\~993,\~1187\~ч. 2,\~1188\~ч. 1 п. 1,\~1191\~ч. 1\~ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 3 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Як зазначено, в ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1188 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Згідно загальних положень про відшкодування шкоди і, зокрема\~статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями, роз`яснюється, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що звертаючись до суду із вимогою про відшкодування шкоди заподіяної майну позивача, йому необхідно навести доводи, що така шкода була заподіяна неправомірними діями відповідача, а також, що між такими діями відповідача та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, крім того є вина відповідача у цьому. Такими діями відповідача порушені, невизнані, оспорювані права позивача, за захистом яких він звернувся у обраний ним спосіб. Таким чином, судом встановлено, що досудовим слідством в діях відповідача [PERSON] не було встановлено порушень вимог правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, які б перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину. Вказане свідчить про відсутність вини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, а отже, про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, надано достатньо належних і допустимих доказів для відмови у задоволенні позовних вимог. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed