Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

І.Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить виселити відповідача [PERSON] з належного їй приватного житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач аргументує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає відповідач, який є колишнім чоловіком її дочки. Відповідач жодним чином не бере участі в утриманні будинку і прибудинкової території, ремонті. На грунті неприязних відносин відповідач вчиняє сварки, в тому числі і з приводу сплати комунальних послуг. На прохання переїхати проживати в с.Остапівка, Варвинського району, відповідач реагує негативно та неадекватно. Такими діями відповідач порушує її право на спокійне життя та на користування належним їй житловим будинком, тому її права підлягають захисту в судовому порядку. 05 грудня 2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. При цьому зазначає, що позивач, не зважаючи на юридичне розірвання шлюбу між ним та дочкою позивача, визнавала їх шлюбні відносини та зареєструвала у своєму будинку його, разом з колишньою дружиною та сином. Посилання позивача про його негативну поведінку є безпідставними. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду на 08 год. 00 хвилин 21 листопада 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2020 року відкладено підготовчий розгляд справи до 08 год. 05 грудня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 30 січня 2020 року. ІІІ. Позиції сторін. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, при цьому пояснила, що її дочка проживала з [PERSON] в шлюбі, 25 років тому вони розлучилися, але продовжували проживати в цивільному шлюбі як чоловік та жінка. Вона купила будинок і надала згоду на проживання в ньому дочки,її чоловіка [PERSON] та їх спільної дитини, а сама проживала в будинку по [ADDRESS] , який належить її чоловіку. Оскільки відповідач зловживає спиртними напоями та вчиняє сварки, дочка припинила з ним сімейні відносини і на протязі останнього року проживає в неї. Ніколи вона з зятем не жила в цьому будинку, спільне господарство не вела. На даний час відповідач чинить перешкоди в користуванні її власністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою позивача. З 1986 по 1994 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після їх розлучення з 1997 вони проживали разом в цивільному шлюбі і її мама надала згоду на їх проживання в її будинку. Мама з ними не проживала, а жила за іншою адресою: [ADDRESS] . Останній рік вона проживає разом з мамою, оскільки відповідач вчиняє сварки і фактичні шлюбні відносини з ним припинені. Відповідач залишився проживати в спірному будинку та не бажає його залишати і чинить перешкоди як їй так і мамі в користуванні будинком. За комунальні послуги він не сплачує та не приймає участі в утриманні будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою комітету самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокітне, проживає по сусідству з [PERSON] , та підтвердила, що він жив в одному будинку з колишньою дружиною та їх сином, позивач з ними не проживала. Вона спілкувалася з відповідачем і бачила, що він зловживає спиртними напоями. Часто було чути лайки з їх будинку. До них приїздила поліція. Дуже часто вона бачила [PERSON] з синцями. Останній рік вона не бачила щоб [PERSON] проживала в цьому будинку, лише в день коли відповідача не має вдома, вона навідується до будинку. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 13 квітня 2002 року, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народилася [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20) Згідно з свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 27.09.1994, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 278 від 27 вересня 1994 року(а.с.6) Відповідно до домової книги в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с.7) Згідно з довідки Комітету саморганізації населення №3 мікрорайону Рокитний, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе посередньо. Він інколи з`являється за вищевказаною адресою, де проживає його колишня дружина [PERSON] . Він вживає алкогольні напої, вчиняє сімейні скандали. Проживає за вказаною адресою ніби квартирант, ніколи не видно, щоб він виконувавав якусь роботу по господарству. Сусіди негативно відгукуються з приводу його поведінки. З приводу поведінки [PERSON] надходять усні скарги та заяви від мешканців мікрорайону Рокитний(а.с.11). Відповідно до листа Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області на адресу [PERSON] , за зверненням останньої проведено перевірку, якою встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] . Після їх розлучення [PERSON] ніякої допомоги по господарству не надає, систематично зловживає спиртними напоями, грошових коштів на сплату комунальних послуг власникам господарства не надає. Зі слів власника будинку та слів [PERSON] , під час вживання алкогольних напоїв [PERSON] схильний до вчинення протиправних дій. Згідно наданої характеристики він характеризується з негативної сторони, про якого негативно відгукуються мешканці навколишніх будинків(а.с.12) V.Норми права, які підлягають застосуванню. Відповідно до статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 сформулював правову позицію від 11.07.2012р., де зазначив, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. VI.Мотиви суду та оцінка аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що позивачка є власником спірної квартири, у якій не проживає, оскільки постійно проживає в іншому жилому приміщенні; її дочка перебувала у шлюбі, а потім у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, у зв`язку із чим останній був вселений до належного позивачці спірного житлового приміщення, яка як власник цього майна надала право відповідачу користуватись ним. Відповідач спільно з власником спірної квартири ніколи не проживав, спільним побутом не був пов`язаний. Вселилався відповідач в спірну квартиру як чоловік дочки власниці квартири. Доказів того, що відповідач вела спільне господарство , проживала однією сім`єю із власницею і була членом її сім`ї суду не надано. Тому право користування квартирою позивачки у [PERSON] виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України). На час розгляду справи судом встановлено, що фактичні сімейні обставини між дочкою позивача та відповідачем припинені. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] користувався спірною квартирою із згоди [PERSON] під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, а отже право користування [PERSON] чужим будинком також припинилось і він має її звільнити. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 січня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач виселенню з будинку належного позивачу. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню на користь позивача з відповідача 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved