Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У грудні 2020 року позивач звернулася до суд з позовною заявою до відповідача в якій просила визнати за нею право власності на 1 / 2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що з 12 березня 2005 року по 09.11.2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Вони мають двох дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.11.2017 року їх шлюб було розірвано. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,що був зареєстрований на ім`я відповідача. На сьогоднішній день в досудовому порядку спір вирішити неможливо. Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. \~ \~ \~ \~ ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на 09 год. 00 хвилин 19 січня 2021 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 10 год. 10 лютого 2021 року. ІІІ. Позиції сторін. \~ \~ \~ Позивач\~та її\~представник в\~судове засідання\~не з`явились,\~але надали\~заяву про\~розгляд справи\~без їх\~участі,\~позовні вимоги\~підтримують проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~ \~ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Відповідно до заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 березня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №66 - розірвано. Рішенням суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року(а.с.4) [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Згідно з договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 червня 2008 року, [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.7) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2008 року на ім`я [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11) На підставі рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області №7 від 04.12.2015 року, назву [ADDRESS] (а.с.2) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. \~\~\~\~ \~За змістом\~\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Згідно\~з ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно приписів ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказані норми закону регламентують презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Дана презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови \~\~\~\~\~\~ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, так як\~\~суду надані підтвердження того, що спірний житловий будинок був придбаний під час шлюбу, то право власності\~на 1\~/\~2\~частину житлового\~будинку з\~господарсько-побутовими\~будівлями,\~що розташований\~за адресою: [ADDRESS] . VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.\~в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду. Статтею 133\~ЦПК України\~визначено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137\~ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі\~статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні правові висновки були зроблені у постановах Верховного Суду №826/1216/16 від 27.06.2018, № 922/1163/18 від 06.03.2019. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 07.12.2020 , адвокат Дуденок О.О. зобов`язалася надати [PERSON] , а остання прийняти юридичні послуги та здійснити оплату за надання правової допомоги(а.с.14) Згідно з розрахунку витрат робочого часу, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, час витрачений на усні консультації 0,25 год., складання процесуальних документів, позовної заяви 3 години, вартість послуг пов`язаних з наданням правничої допомоги клієнту адвокатом становить 6139 грн. 90 коп. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 07.12.2020 року адвокатом Дуденок О.О. прийнято від [PERSON] 6139 грн.90 коп. за надання правової допомоги. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач отримала правову допомогу, за що нею було сплачено 6139 грн.90 коп., такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на підготовку, надання консультацій, складання, подання документів в суді є обґрунтованим. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6139 грн.90 коп. в рахунок відшкодування коштів за надання правничої допомоги. \~ \~

Outcome: approved