Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачем у період з червня 2016 р. по серпень 2018 р. відповідно до вимог договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.06.2016 № 203301 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у приміщення [ADDRESS] . Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. За вказаний період відповідач не належним чином здійснював оплату за послуги, внаслідок чого станом на серпень 2018 р. в нього виникла заборгованість у розмірі 34493,96 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір у розмірі 1 762,00 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2018 відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 22.02.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя прийнято заочне рішення, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача 34493,96 гривень заборгованості та 1 762,00 гривень судового збору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2019 заочне рішення по справі скасовано та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає з підстав, зазначених в ньому. Пояснив, що відповідачем було отримано надані К «МТМ» послуги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Пояснив, що відповідач тривалий період перебував за кордоном, а тому жодних договорів із позивачем не укладав. Підпис на договорі постачання теплової енергії сфальсифікований. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання, позивач надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення відповідача, який користувався ним на той час, за який нарахована заборгованість. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. За умовами ст. 68 ЖК України та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача послуги такі оплачувати. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 вказаного Закону). Отже, Концерн «Міські теплові мережі» за зазначеними законами є особою, яка надає послуги з центрального опалення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до витягу з реєстру про державну реєстрацію прав, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2012, укладеного між відповідачем та ТОВ «Укрснабкомп». Згідно з розрахунком заборгованості Концерну «Міські теплові мережі» за період з червня 2016 р. по серпень 2018 р. відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води загальним розміром 34493,96 гривень, що надавались в приміщення за адресою: [ADDRESS] . 01.03.2016 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203301. Так, згідно з п. 1.1 Договору позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно додатку № 1а до договору теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню [ADDRESS] та належить відповідачу на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Згідно з п. 6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4. договору). Аналогічні норми викладені у п. 18 «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі Правила) - власник житла зобов`язаний вчасно в термін до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за комунальні послуги. Система оплати послуг, відповідно до Правил - щомісячна. Згідно з п. 6.7. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: [ADDRESS] , документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідач ним користувався, а суду не було надано відповідачем доказів по спростуванню наданих послуг. Відмови від надання послуг, або нарікання на якість послуг від відповідача до позивача не надходило. Доказів щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних вказаних комунальних послуг судові не надано. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (баланс утримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивач дійсно надає послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, а відповідач зобов`язання по оплаті послуг належним чином не виконує. Відповідачем були надані квитанції №14 від 15.11.2018, з якої вбачається сплата [PERSON] суми 10000 грн. за теплоенергію (суб`єкти господарювання), договір 203301/0 код 80002, згідно рахунку №203301 від 30.04.2018; № 9 від 05.08.2019, якою підтверджено сплату [PERSON] суми заборгованості за теплоенергію (суб`єкти господарювання) договір 203301/0 код 80002 згідно рахунку №203301 від 30.04.2018 в розмірі 10 000 гривень; та квитанції № 48 від 06.08.2019 року за теплоенергію (суб`єкти господарювання), договір 203301/20 код 80002, згідно рахунку №203301 від 30.04.2019 на суму 13975 грн. Суд не погоджується із запереченням відповідача стосовно фальсифікації договору через те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису представником відповідача не заявлено. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати не лише з договору, а безпосередньо з актів цивільного законодавства, між сторонами у даному випадку виникли взаємні права та обов`язки по наданню житлово-комунальних послуг та їх належної оплати. Крім того, відповідач частково сплатив борг на суму (10000 грн. + 10000 грн. + 13975 грн) = 33975 грн. Частково сплативши заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, тим самим відповідач визнав наявність між ним та позивачем правовідносин з приводу постачання та отримання теплової енергії у нежитлове приміщення [ADDRESS] . За таких обставин суд задовольняє позов частково в сумі 518,96 грн., з урахуванням того, що відповідачем частково погашено заборгованість (34493,96-33975 = 518,96), враховуючи, що кошти в рахунок заборгованості сплатив в період розгляду справи, до ухвалення судового рішення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 762,00 грн.

Outcome: partial