Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

На підставі договору дарування житлового будинку від 01 грудня 2003 року позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який до 28 грудня 2019 року був її чоловіком і за місцем реєстрації не проживає понад рік. Оскільки, відповідач добровільно не знімається з реєстрації, не несе витрат по утриманню будинку, [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів 17 березня 2020 року звернулася до суду з цим позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 22 березня 2021 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача по [ADDRESS] (а.с. 17). Ухвалою від 23 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 18). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження та додатками до неї було направлено відповідачу 23 березня 2021 року та отримано ним особисто 26 березня 2021 року (а.с. 20). Відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач станом на 23 квітня 2021 року не подав. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до повного задоволення. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла визначено і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Договором дарування житлового будинку від 01 грудня 2003 року (а.с. 5) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме № 2524141 від 09 січня 2021 року (6) стверджується, що [PERSON] на праві приватної власності належить цілий житловий будинок [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового, або майнового права та інтересу. Актом обстеження умов проживання Мурованокуриловецької селищної ради від 15 березня 2021 року (а.с. 9) стверджується, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований, [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає з 2018 року. Судом встановлено, що відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника. Ця обставина, зокрема, доведена рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 139/1004/19 (а.с. 11-12). Цим же рішенням суду, яке набрало чинності 28 грудня 2019 року, доведено, що шлюб між сторонами припинено. Доказів того, що після припинення шлюбу з позивачем відповідач веде з нею спільне господарство, проживає однією сім`єю із власником будинку чи є членом її сім`ї суду не надано. Крім того, такі обставини спростовуються наведеним вище Актом обстеження умов проживання Мурованокуриловецької селищної ради від 15 березня 2021 року (а.с. 9). Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Наведені вище норми цивільного законодавства України свідчать про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи із принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для їх задоволення. Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 235/9835/15-ц, провадження № 61-8142св18), від 16 січня 2019 року (справа № 243/7004/17-ц, провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року (справа № 243/9627/16-ц, провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року (справа № 766/12748/16-ц, провадження № 61-31405св18), від 15 січня 2020 року (справа № 686/11782/17-ц, провадження № 61-38672св18).

Outcome: approved