Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Малиновським районним судом міста Одеси за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення в житловий будинок та неперешкоджання в користуванні приміщенням, було відкрито провадження по справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним. З 09 липня 1984 року, вона - [PERSON], була зареєстрована в [ADDRESS] та весь час мешкала за вказаною адресою. Вселилася проживати вона у вказаний будинок - 07 лютого 1984 року, після укладення шлюбу з [PERSON], за письмовою згодою його матері [PERSON], яка була власницею вищевказаного житлового будинку. Будинок [ADDRESS] складається з двох частин. В одный частині будинку мешкала її свекруха: [PERSON], у другій - мешкала позивач з чоловіком. [INFO] свекруха позивачки - [PERSON], померла. Приблизно в 2005 році вона здала відповідачці [PERSON] в оренду частину будинку, в якій до смерті мешкала її свекруха - [PERSON] і та поселилася в тій частині їх будинку [ADDRESS]. [INFO] її чоловік помер. Після смерті її чоловіка [PERSON], відповідачка [PERSON] продовжувала мешкати в тій частині, в якій жила при житті, її свекруха, та, коли поховали її чоловіка [PERSON], то тоді, після його смерті, відповідачка [PERSON] повідомила її та інших її знайомих про те, що вона є жінкою її покійного чоловіка. Стосовно вказаного, вона звернулася до суду і тоді їй стало відомо про те, що 29 липня 2005 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким було розірвано шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON]. Проте, у зв'язку з її зверненням, 20 жовтня 2010 року апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2005 року було скасовано, а провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, закрито. Тобто, як зазначає позивач, шлюб між нею і покійним її чоловіком існує, та вона є - законною дружиною покійного [PERSON]. Також позивачка вказує, що вона багато років хворіє та часто знаходиться на стаціонарному лікуванні в різних лікарнях міста. Крім того, згідно довідки поліклініки № 10 м. Одеси, вона перебуває на «Д» обліку у кардіолога, ендокринолога. Також, з 06 по 17 грудня 2010 року вона, [PERSON] лікувалась в Одеській обласній клінічній лікарні, що підтверджується витягом № 28219 з медичної карти хворого. У цій же лікарні вона знаходилась з 18 по 29 січня 2011 року, що підтверджується витягом № 1271 з медичної карти стаціонарного хворого. В 2011-2012 роках їй, [PERSON], було зроблено дві операції, в результаті яких їй було ампутовано обидві ноги. З 25 вересня до 09 листопада 2011 року, її лікували у міській клінічній лікарні №9 м. Одеси, де їй була ампутована права нога, про що видано було епікриз №8783. Друга операція по ампутації лівої ноги була зроблена у міській клінічній лікарні №1 м. Одеси (епікриз з історії хвороби № 1395), де вона знаходилась на лікуванні з 30 грудня 2011 року по 17 лютого 2012 року. З 10 по 26 березня 2012 року вона лікувалась у міськклінлікарні №10 м. Одеси, про що свідчить витяг з історії хвороби №2470/347. Також, з 02 по 19 листопада 2012 року вона перебувала на лікуванні в МКЛ №1 м. Одеси, про що свідчить епікриз з історії хвороби № 15125. В той час, коли вона знаходилась в лікарнях, відповідачка [PERSON] зламала замки в дверях її частини спірного будинку та встановила свої замки. Позивачка вказує, що в 2012-2013 р.р. вона неодноразово намагалась увійти до свого будинку, але відповідачка на хвіртці воротах встановила свій замок та не пускає її до її будинку, у якому знаходиться усе її майно. Іншого житла у неї не має. Натепер вона з відповідачкою судиться за спадкове майно, - будинок [ADDRESS], оскільки, позивач вважає, що відповідачка не є ні власником, ні користувачем спірного будинку, але грубо порушує її права на житло. На думку позивача, відповідачка незаконно користується спірним будинком та спір мирним шляхом вирішувати з нею не бажає. Позивачка вказує, що вона - [PERSON], є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 095076, а тому їй постійно потрібна стороння допомога, і вона вимушена тимчасово поселитись у чужому будинку та звернулась з позовом до суду, у якому просить ухвалити рішення, яким вселити її, [PERSON], в житловий будинок [ADDRESS] та зобов'язати відповідачку [PERSON] не чинити їй - позивачу [PERSON] перешкод в користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача під час судового засідання позов підтримала у повній мірі, просила суд його задовольнити. Відповідачка та її представник під час судового засідання проти задоволення позову заперечили, надавши письмові заперечення, у яких зазначено, що позовна заява [PERSON] до неї - відповідачки [PERSON] про вселення в житловий будинок та усунення перешкод в користуван ні приміщенням від 20.03.2014р., на думку відповідачки, є безпідставна та необгрунтована, побудована на обмані та на фактах які не відповідають дійсності, з метою обману суду з метою отримання потрібне рішення та заволодіння чу жим майном. На думку відповідачки [PERSON], зазначене у позовній заяві [PERSON] - обман, тому, що вона залишила [PERSON] та пішла від нього та ці факти було встановлено Малиновським районним судом м. Одеси під головуванням судді Плавича Ігоря Володимировича під час судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до неї - [PERSON] про визнання недійсним шлюбу, укладеним між [PERSON] та [PERSON]. За результатом розгляду цієї вищевказаної позовної заяви 07 грудня 2012 року було винесено рішення Малиновського районного суду міста Одеса під головуванням судді Плавича І.В., яким Малиновський районний суд відмовив в повному обсязі [PERSON] у задоволенні позову до неї - [PERSON] про визнання недійсним шлюбу, укладеним між [PERSON] та нею - [PERSON], та яке рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2013р. залишено без змін. Відповідачка зазначила, що вона ніколи не мешкала у будинку чоловіка [PERSON] за адресою [ADDRESS] як орендаторка примі щення, а з вересня 2002 року вона та її чоловік [PERSON] проживали однією сім'єю за адресою [ADDRESS] Відповідачка вказує, що начальником відділу Державної реєс трації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції України Головачем К.В. від 02.03.2012 року, було надано відповідь позивачці, у якій було рекомендовано їй для анулювання актового запису про розірвання шлюбу звернутися до суду. Тому, на думку відповідачки, [PERSON] подала до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов про зобов'язання анулювати актовий запис і Одеський окружний адміністративний суд задовольнив позов [PERSON] Одеський апеляційний адміністративний суд 12.02.2013 року виніс рішення, яким постанову Одесь кого окружного адміністративного суду від 30 липня 2012 року скасував, адміністративний позов [PERSON] до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції про зобов'язання анулювати акто вий запис - залишив без розгляду. На думку відповідачки, саме це означає, що [PERSON] не є законною дружиною [PERSON] і шлюб між ними не існує. А 28.10.2006 року, згідно свідоцтва, серії [NUMBER] про укладення шлюбу, було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] в м. Котовськ. Відповідачка вважає, що у той час, коли [PERSON] знаходилась в лікарнях з 2010 року, вона взагалі ніякого відношення до будинку за адресою [ADDRESS] не мала, адже вона його залишила, що вже доказано ще в 1999 році, а утриманням цього будинку на законних підставах після смерті чоловіка [PERSON] займається саме вона - [PERSON] - законна господарка цього будинку, а тому, на її думку, вона вважає, що в будинку, за адресою [ADDRESS] мають право знаходитись особи, або з її дозволу, або на підставі документів, які надають законне право особам знаходитись у цьому будинку. Себе вона вважає розсудливою жінкою та законною дружиною покійного [PERSON], яка має на руках заповіт свого чоловіка, будучи господинею будинку та має всі ключі від усіх замків, вона мала і має дос туп до всіх приміщень будинку і їй нема сенсу знищувати і приводити в непридатність майно - на яке вона вважає, що має право, оскільки має всі законні документи. А те, що пише [PERSON], що іншого житла у неї не має, то це, на думку відповідача, її особиста проблема, відповідач також при цьому зазначила, що своє житло треба було позивачу завчасно здобувати і піклуватися про нього. Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні обставин справи в їх сукупності на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 3 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Ст. 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON], знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з 07.02.1984 року. Її місце проживання зареєстровано з 09.07.1984 року в будинку [ADDRESS]. Згідно Свідоцтва про смерть, [INFO] померла у віці 82 роки [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про смерть, [INFO], помер у віці 62 роки [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 31 травня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за №2407 Згідно рішення Малиновського районного суду міста Одеси по справі №2-7557/2005 від 29 липня 2005 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON].(а.с.15). На підставі вказаного рішення, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 01 лютого 2006 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №23. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 28 жовтня 2006 року відділом РАЦС по м. Котовську Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та громадянкою Російської Федерації - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №322. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 жовтня 2008 року, зареєстровано Відділом РАЦС по Котовському району Котовського районного управління юстиції Одеської області, розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №79. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 18 грудня 2009 року виконкомом Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та Пареньковою Наталією. Анатоліївною, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №2. Згідно до інформації та ксерокопії, Бочманівською сільською радою Котовського району Одеської області було складено заповіт про те, що 11.01.2008 року [PERSON], ідентифікаційний код його: [NUMBER], 1947 року народження, зареєстрований в м. Одесі, заповідає все своє майно [PERSON]. Відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 10317 від 25.09.2006 року нотаріусом [PERSON], [PERSON] надає [PERSON], яка мешкає в Котовському районі с. Бочманівка, бути його представником з питання ведення справи по оформленню спадкових прав на спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON].(а.с.125). Згідно паспорту [PERSON], 08.01.2010 року вона отримала паспорт в Котовському МВ ГУ МВС України в Одеській області та зареєструвала місце свого проживання в с. Бочманівка Котовського району- з 04.03.2009 року. (а.с.140). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2010 року, було зазначено, що до Малиновського районного суду 21 липня 2005 року надійшла заява [PERSON] про розірвання шлюбу та 25 липня 2005 року по вказаній справі було винесено ухвалу про відкриття провадження по справі, а вже 29 липня 2005 року без виклику відповідачки, було постановлено рішення по справі, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. А тому рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 липня 2005 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], Апеляційним судом Одеської області було скасовано та провадження по справі закрито. (а.с.16-17). Згідно матеріалів справи, 02.03.2012 року позивач звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі з заявою про анулювання актового запису про розірвання шлюбу між гр. [PERSON] та [PERSON] №23 від 01.02.2006 року, складеного спеціалістом відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.10.2010 року. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі, листом від 02.03.2012 року, повідомив позивача, що для анулювання актового запису про розірвання шлюбу необхідно звернутись до суду. Після цього, [PERSON] звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції про зобов'язання анулювати актовий запис від 01 лютого 2006 року за № 23 про розірвання шлюбу. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2012 року позов було задоволено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року було зазначено, що підстави для анулювання актового запису № 23 від 01.02.2006 року про розірвання шлюбу виникли у позивача з 20.10.2010 року, з часу прийняття апеляційним судом Одеської області судового рішення, яким скасоване рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу. Разом з тим, [PERSON] звернулась з позовом про анулювання актового запису про розірвання шлюбу лише 14.05.2012 року, тобто, на думку суду, з пропуском встановленого законом піврічного строку більше ніж на рік. А тому судом апеляційної інстанції, було скасовано постанову суду першої інстанції та залишено позов без розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 травня 2013 року по справі К/800/28131/13, оскільки заявником не наведено підстав щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року. 07 грудні 2012 року за позовною заявою [PERSON], було винесено рішення Малиновського районного суду міста Одеса під головуванням судді Плавича І. В., яким було відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про визнання недійсним шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2013 року, залишено без змін. 07 грудні 2013 року, Ухвалою суду, позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] та Бочманісвької сільради про визнання заповіту недійсним, та усунення від права на успадкування за законом, [PERSON] до [PERSON] та Бочманісвької сільради про визнання заповіту недійсним, залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, у зв'язку з неявкою представника позивача у судове засідання. Згідно довідок, долучених до матеріалів справи, [PERSON], являється інвалідом першої групи, систематично знаходиться на протязі багатьох років у різних лікарнях на стаціонарному лікуванню.(а.с.8-14,18). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що місце постійного проживання позивача зареєстровано в [INFO] - з 09.07.1984 року. За вказаний період часу не надходило заяв власників будинку про виписку з зареєстрованого місця проживання [PERSON] та не було звернень до суду про виселення її з постійного місця проживання та реєстрації. Отже, реєстрація позивача, на час розгляду справи, за зазначеною адресою: [ADDRESS], не скасована. Доводи же відповідачки, викладені нею у її запереченнях, стосовно того, що вона - відповідач по справі, з вересня 2002 року та її чоловік [PERSON] проживали однією сім'єю за адресою [ADDRESS], в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та спростовуються слідуючим. Так, відповідно до довіреності, долученої відповідачкою [PERSON], на період 25.09.2006 року, вона мешкала в Котовському районі с. Бочманівка, і їй на той час було надано право [PERSON] бути його представником з питання ведення справи по оформленню спадкових прав після смерті його матері [PERSON].(а.с.125). Також, згідно ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу, від 28 жовтня 2006 року: відділом РАЦС по м. Котовську, зареєстровано шлюб між [PERSON] та громадянкою Російської Федерації - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №322. Отже, на період 28.10.2006 року відповідачка була громадянкою Російської Федерації. Коли отримала громадянство України та стала проживати на території України, відповідачка, доказів до суду не надала, хоча з часу відкриття провадження по справі та до розгляду справи, було достатньо часу для надання до суду доказів по справі. Крім того, згідно паспорту [PERSON], його вона отримала 08.01.2010 року в Котовському МВ ГУ МВСС України в Одеській області, де з - 04.03.2009 року було зареєстровано її місце постійного проживання в с. Бочманівка Котовського району. (а.с.140). Не надано також доказів на підтвердження заявленого відповідачкою, того, що вона проживала за вказаний період часу в м.Одесі в будинку з [PERSON] та де саме тоді вона працювала в м.Одесі. Так, на запитання суду щодо зазначеного, відповідачка заявила, що місце її роботи не відноситься до вказаної справи. Крім того, згідно довідки з КП «ОМБТИ» ОГС від 27.05.2014року, домоволодіння по [ADDRESS] станом на 31.12.20122 року зареєстровано за [PERSON], а за [PERSON], право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, судом було прийнято всі міри для надання часу відповідачу надати по справі всі докази, які відповідач вважала за необхідне долучити. Так, провадження по справі №521/3885/14-ц, за позовом [PERSON] було відкрито Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси - 21 березня 2014 року, та призначено судове засідання на 15 квітня 2014 року. Згідно поштового повідомлення, відповідачка [PERSON] ухвалу суду про відкриття провадження та всі копії додатків отримала завчасно та завчасно була повідомлена про час та місце судового засідання, про що є відмітка у повідомленні від 07.04.2014 року про отримання копії позовної заяви з додатками. Проте, 09 квітня 2014 року відповідачка по справі [PERSON] зареєструвала в канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 14718). 10 квітня 2014 року відповідачка [PERSON] ознайомилася з матеріалами справи, про що є її підпис у вищезазначеній заяві. 14 квітня 2014 року до канцелярії суду відповідачка [PERSON] надала заяву про відкладення розгляду справи, яка повинна слухатись 15.04.2014 року, у зв'язку з її хворобою. Доказів на підтвердження тієї хвороби, [PERSON] до заяви не було долучено. (вх. № 15603). В судове засідання, 15.04.2014 року [PERSON] не прибула, а тому 15.04. 2014 року, у зв'язку з неявкою відповідачки - [PERSON] в судове засідання та її заявою про відкладення розгляду справи, розгляд справи судом було відкладено на 30.04.2014 року. 22 квітня 2014 року в канцелярії суду відповідачка [PERSON] вдруге зареєструвала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 16576) та заяву про надання копії технічного звукозапису судового засідання (вх. № 16577). 25 квітня 2014 року відповідачка [PERSON], в черговий раз ознайомилася з тими ж матеріалами справи та отримала копію технічного звукозапису судового засідання, про що розписалася у вказаних заявах. Тоді ж, 25 квітня 2014 року вона була повідомлена особисто під розписку про розгляд справи на 30.04.2014 року. Крім того, відповідачка була також повідомлена про час та місце розгляду справи поштою, про що також є відмітка про вручення їй поштового повідомлення - 23.04.2014 року. 29 квітня 2014 року відповідачка [PERSON] прибула до канцелярії суду та в канцелярії суду зареєструвала заяву про відкладення розгляду справи, яка повинна слухатись 30.04.2014 року, у зв'язку з її хворобою. Доказів на підтвердження тієї її хвороби, [PERSON] до заяви не було долучено. (вх. № 17993). В судове засідання 30.04.2014 року [PERSON] не прибула, а тому 30.04. 2014 року, у зв'язку з неявкою відповідачки - [PERSON] в судове засідання та її заявою про відкладення розгляду справи, розгляд справи судом було відкладено на 14.05.2014 року. 05 травня 2014 року в канцелярії суду відповідачка [PERSON] зареєструвала на підтвердження поважності неявки до суду, довідку про те, що вона відвідала гінеколога - 30.04.2014. (вх. № 18448).(а.с.47) У той же день, 05 травня 2014 року, відповідачка в черговий раз зареєструвала в канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 18446) та заяву про надання копії технічного звукозапису судового засідання (вх. № 18444 від 05.05.2014 р.). 08 травня 2014 року відповідачка [PERSON], ознайомилася з тими ж матеріалами справи та отримала копію технічного звукозапису судового засідання, про що розписалася у вказаних заявах. Тоді ж 08 травня 2014 року вона була повідомлена особисто під розписку про розгляд справи на 14.05.2014 року. Проте, [PERSON] після ознайомлення з матеріалами справи, та написанням нею про це особисто на її заявах, в повідомленні про її явку на 14.05.2014 року до суду, на розписці про явку до суду написала, що її повідомили начеб-то про те, що їй тоді дадуть можливість ознайомитись з матеріалами справи та зробити ксерокопії. Вказана розписки відповідачки [PERSON] від 08.05.2014 року міститься в матеріалах справи.(а.с.45-46,48). 13 травня 2014 року до канцелярії суду представник відповідача [PERSON] надав клопотання про відкладення розгляду справи, яка повинна слухатись 14.05.2014 року, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. В судове засідання 14.05.2014 року відповідачка [PERSON] не прибула, 14.05.2014 року, у зв'язку з неявкою відповідачки [PERSON] в судове засідання та заявою її представника про відкладення розгляду справи, розгляд справи судом було відкладено. 19 травня 2014 року відповідачка [PERSON], в черговий раз зареєструвала в канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №20571) та заяву про надання копії технічного звукозапису судового засідання (вх. № 20572). 21 травня 2014 року відповідачка [PERSON], в черговий раз ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію технічного звукозапису судового засідання, про що розписалася у вказаних заявах. 17 травня 2014 року вона була повідомлена особисто під розписку про розгляд справи на 23.05.2014 року. 23 травня 2014 року до розгляду справи по суті, представник відповідача [PERSON] заявив про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.. Також, 23 травня 2014 року відповідачка [PERSON] в черговий раз зареєструвала в канцелярії суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №21570). та заяву про надання копії технічного звукозапису судового засідання (вх. № 21588). За заявою представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 03.06.2014 року та надано час для ознайомлення з матеріалами справи. 30 травня 2014 року відповідачка [PERSON], в черговий раз ознайомилася з тими ж матеріалами справи та отримала копію технічного звукозапису судового засідання, про що розписалася у вказаних заявах. Отже, виходячи з викладеного, судом було прийнято всі міри та неодноразово, за заявами відповідача відкладався розгляд справи і у відповідача було більш ніж достатньо часу надати всі необхідні докази по справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав, для відмови в задоволенні позову, виходячи з викладеного, є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved