Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер заклад комунальної власності області звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про примусову госпіталізацію хворого на заразну (відкриту) форму туберкульозу легень [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 05.10.2016 з діагнозом: розширенорезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний) з бактеріовиділенням. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.07.2016 [PERSON] примусово госпіталізований у відділення для проходження примусового лікування у відповідній палаті закритого типу, яку в подальшому він самовільно залишив. Згідно з рапортом чергового лікаря [PERSON], 05.10.2016 самовільно ввечері залишив відділення і повернувся 06.10.2016, у стані алкогольного сп'яніння. Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий [PERSON] не дотримується та порушує умови перебування у диспансері, ухиляється від лікування, неодноразово самовільно залишав відділення. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування. За медичними показниками [PERSON] становить епідемічну загрозу для здоров'я оточуючих під час відсутності у лікарні та потребує інтенсивної фази лікування, у зв'язку з цим рішенням ЛКК від 07 жовтня 2016 року за № 1124 було вирішено направити заяву до Миколаївського районного суду Миколаївської області про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію, у судове засідання не з'явився, при цьому звернувся до суду з заявою, у якій не заперечував проти задоволення заяви, просив розглянути справу без його участі. [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби і згідно з положеннями ч. 1 ст. 285 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судове засідання проводиться без його особистої присутності. Заслухавши представника заявника, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 22 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз (далі - Закон) у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Частиною 3 статті 11 Закону передбачено, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи Національної поліції за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.07.2016 [PERSON] примусово госпіталізований у відділення для проходження примусового лікування у відповідній палаті закритого типу, яку в подальшому він самовільно залишив. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 05.10.2016 знаходився на стаціонарному лікуванні в 4 відділенні з діагнозом: розширенорезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний) з бактеріовиділенням. Згідно з рапортом чергового лікаря [PERSON], 05.10.2016 самовільно ввечері залишив відділення і повернувся 06.10.2016, у стані алкогольного сп'яніння. Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий [PERSON] не дотримується та порушує умови перебування у диспансері, ухиляється від лікування, неодноразово самовільно залишав відділення. [PERSON] відноситься до категорії хворих на заразну (відкриту) форму туберкульозу, який злісно ухиляється від обов'язкового лікування. Враховуючи стан хворого, рішення ЛКК від 07 жовтня 2016 року № 1124, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому [PERSON] слід госпіталізувати до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. Частиною 2 статті 286 ЦПК України встановлено, що рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк.

Outcome: approved