Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 27 серпня 2021 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що 04 серпня 2012 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04 серпня 2012 року, актовий запис № 87. Від шлюбу у них з відповідачем є малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Донька зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Дитина влаштована за місцем проживання, відвідує Ладижинську ЗОШ №4 та повністю перебуває під її доглядом та вихованням. Відповідач зареєстрований за іншою адресою та проживає окремо від них. Участі у вихованні та догляді дитини не приймає. Протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби у свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Таким чином, подружні відносини між ними припинилися більше року до дня подання позову. З цього часу вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Крім того, зазначила, що позивачем та відповідачем за взаємною згодою було вирішено, що в інтересах дитини після припинення між ними шлюбних відносин, [PERSON] , [INFO] , залишиться проживати разом із матір`ю. Однак, до цього часу відповідач не виявив бажання укласти нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, у зв`язку з цим вважає за необхідне визначити в судовому порядку місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Враховуючи вище викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 87 та визначити місцем проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. 27.09.2021 позивач [PERSON] , подала на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та слухати справу у її відсутність. 27.09.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшли заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. 01.10.2021 від третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області до суду надійшло клопотання, у якому останні позов в частині визначення місця проживання дитини підтримують та просять розглянути справу у їх відсутність. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04 серпня 2012 року, актовий запис № 87 (а.с. 14). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 8). З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №23-15-1904 від 25.08.2021 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади №23-15-1905 від 25.08.2021 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини судом не встановлено. V. Оцінка суду. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 105, 110 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося. Позивач має стійке волевиявлення на припинення шлюбних стосунків. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Суд наголошує, що згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини Суд буде керуватись її «якнайкращими інтересами» Отже, статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В даних правовідносинах суд звертає увагу на ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, дитина протягом тривалого часу проживає з матір`ю у звичній для неї обстановці, відвідує навчальний заклад, що сприяє її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Також, враховано вік та інтереси дитини, відсутність заперечень з боку відповідача про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що в своїй сукупності є підставою для визначення місця проживання дитини з матір`ю. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не позбавляє відповідача можливості приймати участь у вихованні дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю та не оспорються відповідачем. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що буде відповідати «якнайкращим інтересам дитини». VI. Розподіл судових витрат. При подачі до суду позову про розірвання шлюбу позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1 816 грн 00 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved