Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, за участю третіх осіб - товарно-сировинної біржі «Власність», [PERSON] .. В позові зазначено, що 04 березня 1999 року між позивачем та відповідачкою, за яку згідно доручення діяла третя особа [PERSON] , на товарно-сировинній біржі «Власність» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на зазначений житловий будинок було зареєстровано позивачем в КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», а також у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності був внесений відповідний запис про реєстрацію права власності. Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є дійсним, оскільки він був укладений та зареєстрований на біржі, а чинне на той час цивільне законодавство не передбачало подальше нотаріального посвідчення такого договору. Однак, через те, що договір купівлі-продажу житлового будинку не посвідчено нотаріально, а укладено на товарній біржі, позивач позбавлений права вільно розпоряджатися належним йому на праві власності житловим будинком. Позивач просить суд визнати дійсним договір № 102 купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 04 березня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] , за яку згідно доручення діяла [PERSON] , що був укладений та зареєстрований на товарно-сировинній біржі «Власність». ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, жодних заперечень проти заочного розгляду справи не зазначено. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд вважає, що відповідачка була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання третя особа [PERSON] та представник третьої особи - товарно-сировинної біржі «Власність» не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору № 102 купівлі-продажу від 04 березня 1999 року, укладеного між позивачем та відповідачкою, за яку згідно доручення діяла третя особа [PERSON] , що був укладений та зареєстрований на товарно-сировинній біржі «Власність», продавець - [PERSON] продала, а покупець - [PERSON] купив належний продавцю на праві власності жилий будинок [ADDRESS] , з господарчими і побутовими будівлями та спорудами. Згідно реєстраційного напису, вчиненого на договорі купівлі-продажу КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», посвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності, про що 08 квітня 1999 року було зроблено запис за № 432. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу № 102 від 04 березня 1999 року, виданого товарно-сировинною біржею «Власність». ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Оскільки спірний договір купівлі-продажу було укладено 04 березня 1999 року, тобто до набрання чинності ЦК 2004 року, тому відносини повинні регулюватись нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до цього Закону та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як було встановлено, 04 березня 1999 року між позивачем та відповідачкою, за яку згідно доручення діяла третя особа [PERSON] , на товарно-сировинній біржі «Власність» було укладено договір № 102 купівлі-продажу, за умовами якого продавець - [PERSON] продала, а покупець - [PERSON] купив належний продавцю на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , з господарчими і побутовими будівлями та спорудами. Вказаний в договорі будинок придбаний покупцем, який запропонував найбільшу ціну в ході біржових торгів. Встановлена в ході біржових торгів ціна становить 4680 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 1200 доларів США, які продавець одержала повністю до підписання цього договору. Також в договорі вказано, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», цей договір зареєстровано в журналі реєстрації товарно-сировинної біржі «Власність» за № 102 і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Право власності на вказаний вище житловий будинок зареєстровано КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», про що 08 квітня 1999 року було зроблено відповідний запис за № 432. Так само до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03 квітня 2018 року був внесений відповідний запис про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за позивачем. Разом із цим, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення цього правочину. Так, договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений нотаріально, а він був укладений та зареєстрований на біржі 04 березня 1999 року. Вказані правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК УРСР 1963 року та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, а також ті обставини, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а ЦК УРСР діяв з 1963 року, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися перед усім нормами Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Таким чином, судом встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу житлового будинку. Однак, позивач не може вільно розпоряджатися належним йому на праві власності житловим будинком, в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не було посвідчено нотаріально, а було укладено та зареєстровано відповідно до діючого на час укладення договору законодавства на товарній біржі. На підставі вищевикладеного, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Outcome: approved