Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 27/50 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Разом з ним в даній квартирі зареєстровані неповнолітні діти та колишня дружина, яка з лютого 2018 року не проживає у даному будинку. Зазначає, що 04 квітня 2018 року шлюб між ними розірвано. Вказує, що за весь цей час, відповідачка не виявляла бажання мешкати за місцем реєстрації, не вселялась за вказаною адресою та не користувалась даним домоволодінням, а також не сплачувала комунальні послуги. Крім того, відсутні будь-які її особисті речі та речі повсякденного використання і будь-які спроби зв'язатися з нею з приводу добровільного зняття з реєстрації не увінчалися успіхом. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період її не проживання не існує, а тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, вважає, що вона втратила право користування даним житловим приміщенням. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання учасники справи не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому зазначивши, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим провести розгляд справи по суті у відсутності сторін. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору дарування, посвідченого 05 серпня 2004 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. за реєстровим №2803, [PERSON] є власником 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.4). Право власності по 27/50 частині на вищевказаний будинок зареєстровано в КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 06.07.2005 року, реєстраційний номер 6536582, номер запису 11155 в книзі 171 (а.с.5). Як вбачається із довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 01 березня 2019 року за №1237 у вищевказаному будинку по [ADDRESS] зареєстровані, крім відповідача та позивача, [PERSON], [INFO] (а.с.6). Також із будинкової книги вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], 2013 року народження (а.с.9-12). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2018 року у справі №751/996/18, шлюб між учасниками справи розірвано (а.с.7-8). Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.03.2019 року [PERSON] є власником однокімнатної квартири за [ADDRESS] (а.с.13-14) ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з лютого 2018 року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а отже, відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved