Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №53193 від 21.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього заборгованості в розмірі 82862,46 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ ««ФК «ЄАПБ»). Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог стягувача. Зазначає, що не отримував кредиту у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і жодних документів про зміну кредитора у зобов`язанні він не отримував. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 18 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання о 13:00 год 17 вересня 2021 року (а.с.15). Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду о 12:45 год. 27 вересня 2021 року (а.с. 19). У зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено до 08:30 год 26 жовтня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов розгляд справи просить проводити у його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що 09.03.2017 р. між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №Р07.060.70336 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. 02.12.2020 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, згідно якого правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Ідея Банк» є ТОВ ««ФК «ЄАПБ», в тому числі і за кредитним договором №Z62.193.74513 від 09.09.2017 року. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 21.05.2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №53193, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ««ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 82862,46 грн. за період з 02.12.2020 р. по 30.04.2021 р. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса винесений законно, на підставі наданого оригіналу кредитного договору та розрахунку заборгованості і не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначена в виконавчому написі заборгованість безспірна (а.с.27-39). Треті особи приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Савенко Ю.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 09.03.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z62.193.74513 за яким надано на поточні потреби 41162,00 грн строком на 48 місяців. П. 2.1 цього договору передбачено обов`язок позичальника здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами (а.с. 43-45). 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. видано виконавчий напис № 53193 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», якому АТ «Ідея Банк», на підставі договору факторингу №12/89 від 02.12.2020 р., відступлено право вимоги за кредитним договором №Z62.193.74513 від 09.09.2017 р., укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , заборгованості за період з 02.12.2020 р. по 30.04.2021 року у розмірі 82862,46 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить 35043,30 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсоткам - 14524,97 грн., заборгованість по комісіям - 33244,19 грн. та 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату з стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 46). 09 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Савенком Ю.О. винесено постанову ВП №6593332 згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 9-10). ІV. Норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Суд критично відноситься до заперечень відповідача оскільки сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. В той же час безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Суд враховує, що відповідачем не надано суду доказів повідомлення позивача новим кредитором, перед вчиненням виконавчого напису, про наявність заборгованості та необхідність її погашення, що безперечно є порушенням прав боржника. Як вбачається з матеріалів справи, згідно оспорюваного виконавчого напису нотаріуса Поляченко С.І. має заборгованість 82862,46 грн, з яких: 35043,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14524,97 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 33244,19 грн. - заборгованість по комісіям та 50 грн. - плата за винесення виконавчого напису. У виконавчому написі, який вчинено 21.05.2021 року, також вказано, що стягнення проводиться за період з 02.12.2020 р. по 30.04.2021 р. (а. с. 46-47). З кредитного договору, укладеного 09.03.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] вбачається, що кредит надано строком на 48 місяців, тобто до 09.03.2021 року. П. 2.1 цього договору передбачено обов`язок позичальника здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами, за кожним з яких існує окремий строк пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим не можливо встановити безспірність вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, враховуючи дату укладення договору, строк дії договору закінчився 09.03.2021 року. При цьому згідно виконавчого напису заборгованість стягується за період з 02.12.2020 р. по 30.04.2021 р. і включає в себе заборгованість за процентами. Як визначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісії припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. З огляду на вказані висновки, сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною. Крім того, у даній справі встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Вказаний пункт 2 Переліку (зі змінами внесеними Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662) передбачав, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в т.ч. в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 21.05.2021 р., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до зазначеного кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, у простій письмовій формі. За встановлених обставин справи та вимог закону, оскаржуваний напис, не відповідає умовам вчинення виконавчих написів, що передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та положенням Порядку вчинення нотаріальних дій. З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). VІ. Судові витрати. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 908,00 грн судового збору. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 908,0 грн. судового збору.

Outcome: approved