Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , з метою зняття їх з реєстраційного обліку, та стягнути з [PERSON] суму витрат щодо оплати комунальних послуг та утримання будинку у розмірі 18 046, 00 грн, судові витрати - 1 705, 20 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачу було надано вказану квартиру для проживання, оскільки працювала двірником у житлово-комунальній сфері у Печерському районі м. Києва, у подальшому квартира була включена до числа службових і надано право проживання позивачу і її сину [PERSON] . Відповідач [PERSON] була дружиною [PERSON] , але після розлучення з ним свого місця проживання не змінила, [PERSON] - онук позивача, які проживали у даній квартирі у зв`язку із відсутністю у них власного житла, досі залишаються зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . На час прийняття розпорядження № 1545 по виключення квартири з числа службових та надання [PERSON] з нею проживали: чоловік [PERSON] , молодший син [PERSON] , який змінив прізвище на [PERSON] , старший син [PERSON] з дружиною [PERSON] та онуком [PERSON] . За час спільного проживання у вказаній квартирі стосунки між сторонами не склалися. [PERSON] на постійній основі ставиться з неповагою до позивача та членів її сім`ї, лається нецензурною лайкою, зловживає алкоголем, зневажливо виконує батьківській обов`язки, не доглядає та не приймає участі у вихованні сина [PERSON] . Раніше позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку у квартирі, адже у квартирі вона мешкає постійно, однак протягом всього часу реєстрації не сплачувала ані квартплату, ані комунальні платежі, а також жодного разу не надавала грошові кошти для їх сплати. Так як фактично у квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] , відповідно на них відбувається нарахування обов`язкових комунальних платежів, однак у сплаті яких вони не беруть участі, а фактично сплачує їх позивач за власні кошти. Позивач не має можливості оформити субсидію, так як у квартирі зареєстровані особи, про яких вона не може надати будь-яку інформацію у зв`язку із з тим, що відповідач не бажає надати будь-яку інформацію, яка необхідна для призначення субсидії. До того ж позивач не має можливості приватизувати квартиру, оскільки у ній значаться зареєстрованими відповідач та її син, які не приймали участі в отриманні даної квартири, однак у разі приватизації вони отримають у власність частку даної квартири, що призведе до порушення права власності позивача. Відповідач [PERSON] має можливість зареєструватися і проживати у своїх батьків. Крім того, [PERSON] не підтримує кватиру у належному санітарно-технічному стані, не вчиняє жодних дій щодо прибирання квартири та підтримання її у чистому вигляді для належного проживання. Під час проведення позивачем ремонтних робіт у квартирі [PERSON] жодної участі не приймала, ні фінансово, ні фізичною активністю, але без погодження та будь-якого дозволу з боку фактичного власника квартири та проживаючих у ній людей неодноразово намагалася здійснити перепланування квартири, ставити перегородки та двері у кімнаті. Крім постійної нецензурної лайки, відповідач декілька разів без належних підстав з метою принизити та будь-яким чином зневажити позивача та членів його сім`ї, викликала наряд патрульної поліції та надавала неправдиві покази відносно [PERSON] та [PERSON] , відповідач навмисно та безпідставно створює конфліктні ситуації, які підтримує її син. У своєму відзиві відповідачами позов не визнано, у заперечення вказано, що позивач не є власником квартири [ADDRESS] - на підставі розпорядження № 1545 від 15 грудня 2006 року квартира була надана для сім`ї [PERSON] , яка складалася з шести осіб, до складу яких відносяться і відповідачі. У позовній заяві безпідставно зазначено, що [PERSON] не підтримує квартиру у належному санітарно-технічному стані, не вчиняє жодних дій щодо прибирання квартири та підтримання її у чистому вигляді для належного проживання. Позивач посилається на те, що відповідач не бере участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг, не надаючи жодних підтверджень відмови сплачувати повністю або частково рахунки за комунальні послуги та утримання будинку. Саме позивач постійно палить цигарки та, незважаючи на неодноразові зауваження та проживання у квартири як її меншого сина, так і неповнолітнього онука, робить це майже цілодобово по всій квартирі, як на кухні, так і у кімнаті, а також у ліжку. Чоловік позивача - [PERSON] , який з 2013 року проживає без реєстрації у вказаній квартирі, облаштував щось на кшталт копі-центру і виготовляє копії різноманітної літератури, яку у подальшому реалізує через Інтернет. Періодично друк може здійснюватися до пізньої ночі, що створює відповідний шум та унеможливлює забезпечення нормальних умов відпочинку для оточуючих, у тому числі неповнолітнього онука позивача. У відповіді на відзив стороною позивача вказано, що позивач при отриманні ордеру на службову квартиру подавала документи, де зазначено членом сім`ї лише сина [PERSON] . При прийнятті розпорядження № 1545 від 15 грудня 2006 року, відповідачі у справі не були членами сім`ї позивача у розумінні положень Сімейного кодексу України, лише спільно проживали, не були пов`язані спільним побутом та не мали взаємних прав та обов`язків, що виключає можливість визнання відповідачів у справі членами сім`ї. У розпорядженні № 1545 чітко зазначено, що квартира була надана позивачу, а не всім іншим. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, тому твердження відповідача, що позивач нібито вводить в оману суд не відповідає дійсності, а дана квартира надана позивачу за тяжку працю двірником. Інші твердження відповідача про якісь міфічні протилежні факти, що нібито позивач постійно палить цигарки у квартирі не відповідають дійсності та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Надані відповідачем характеристики не відповідають дійсності, адже у час, коли відповідач знаходиться у спірній квартирі, поведінка останньої не відповідає тим описаним характеристикам, а взагалі навпаки. Це підтверджується зав`язуванням відповідачем скандалів та сварок на постійній основі з позивачем та членами її сім`ї. [PERSON] на постійній основі ставиться зі зневагою до позивача та членів її сім`ї, лається нецензурною лайкою, зловживає алкоголем, зневажливо виконує батьківські обов`язки, не доглядає та не приймає участі у вихованні сина [PERSON] . Крім постійної нецензурної лайки, відповідач декілька разів без належних підставі з метою принизити та будь-яким чином зневажити позивача та членів його сім`ї, викликала наряд патрульної поліції та надавала неправдиві покази відносно [PERSON] та [PERSON] , за результатами яких відносно них складалися адміністративні протоколи про вчинення адміністративних правопорушень. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Підпалого В. В. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 16 квітня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з повідомленням сторін. 26 листопада 2020 року суддею Підпалим В. В. заявлено самовідвід від розгляду справи, і на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 45 від 15 лютого 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 16 лютого 2021 року матеріали справи передано судді Литвиновій І. В., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2021 року. 24 березня 2021 року від представника відповідача [PERSON] та [PERSON] до суду надійшов відзив на позов /а. с. 103-138/. У судовому засіданні 17 червня 2021 року свідок [PERSON] - чоловік позивача, проживаючий за адресою: [ADDRESS] , надав покази суду, що має конфлікти з відповідачем, яка розлучилася з сином позивача через аморальну поведінку, за квартиру вона не сплачувала. У помешканні відповідач створює конфліктну обстановку, провокує скандали. Свідок підтвердив, що не бачив такого, щоб відповідач руйнувала квартиру. Свідок [PERSON] , який є сином позивача та проживає разом з нею та свідком [PERSON] , будучи допитаним, надав суду покази, що з відповідачами перебуває у конфліктних відносинах, останні не піклуються про квартиру, йому з [PERSON] доводиться постійно щось змінювати в устаткуванні квартири, вони зробили ремонт у частині квартири, за комунальні послуги частково сплачує він. Вказав, що відповідач заважає йому грати на гітарі, що робить грубо та некоректно. Проте свідок вказав, що не бачив, щоб відповідачі навмисно руйнували квартиру. Допитаний свідок [PERSON] - син позивача, колишній чоловік відповідача [PERSON] і батько відповідача [PERSON] - надав покази суду, що з 2015 року не проживає за вказаною адресою, але приїжджав до сина [PERSON] . Останні три роки між позивачем та відповідачем, які проживають у квартирі, є конфлікти за користування нею і речами загального вжитку. 23 червня 2021 року третьою особою у справі Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією подано до суду висновок про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] (2005 року народження) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. 30 червня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява третьої особи у справі Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, враховуючи наданий висновок. 05 жовтня 2021 року суд ухвалою, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про долучення додаткових доказів. Позивач, надаючи пояснення суду, зазначила, що немає майна, яке б відповідач зламала, всі користуються квартирою і відповідач вимагає ремонту, доказів того, що вона псує приміщення, не має. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у заявах по суті. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову і просили відмовити, посилаючись на доводи, наведені у заявах по суті. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце якого повідомлявся належним чином, до суду 30 червня 2021 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 16 березня 1994 року виконавчим комітетом районної ради народних депутатів видано [PERSON] , яка працювала на посаді двірника-доглядача ЖЕК-305, ордер № 184 на її проживання та її сім`ї, яка складалася з неї та її сина [PERSON] , у службовому житловому приміщенні (однокімнатна квартира) [ADDRESS] , житловою площею 25,7 кв м, на період її роботи /а. с. 24/. У 2000 році [ADDRESS] перейменовано на честь К. Білокур. 15 грудня 2006 року розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 1545 виключено з числа службових однокімнатну квартиру [ADDRESS] та надано її [PERSON] на родину з 6 осіб: у тому числі [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , який у подальшому змінив прізвище на [PERSON] , син [PERSON] , дружина сина [PERSON] - [PERSON] та їхній син - [PERSON] /а. с. 23/. 13 березня 2007 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано /а. с. 26/. 05 вересня 2019 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] /а. с. 27/. 11 липня 2015 року на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 липня 2005 року /а. с. 35-36/. Відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 30 березня 2020 року зареєстрованими значаться: [PERSON] з 14 квітня 1994 року, [PERSON] з 20 червня 2000 року, [PERSON] з 20 вересня 2005 року, [PERSON] - 13 грудня 2005 року /а. с. 86/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За приписами частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до положень пунктів 26, 27 постанови Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові приміщення», на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення. Наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї. Згідно з статтею 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, що передбачено частиною третьою вказаної статті Кодексу. Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що наймачем житла - квартири [ADDRESS] є позивач, відповідач [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою, будучи дружиною сина позивача, неповнолітній [PERSON] - вселений до своїх батьків. Сторони проживають разом за вказаною адресою щонайменше з часу реєстрації у передбаченому законом порядку: [PERSON] з 20 вересня 2005 року, [PERSON] - 13 грудня 2005 року, незважаючи на розірвання шлюбу з [PERSON] . Згідно з статтею 71 та частиною першою статті 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців, провадиться у судовому порядку. За приписами частини першої статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. За місцем роботи (з Комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня № 7 Печерського району м. Києва», де працює на посаді медичної сестри кабінету охорони зону Консультативно-діагностичного відділення) та проживання (з ЖЕД «Печерськжитло» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва) відповідачу [PERSON] надано позитивну характеристику, зазначено, крім того, що заборгованість по квартплаті та комунальним послугам станом на 01 грудня 2019 року відсутня /а. с. 108, 109/. Матеріали справи містять копії судових рішень, зокрема: постанови від 22 листопада 2019 року у справі № 757/54541/19-п, провадження у якій закрито у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] відносно [PERSON] складу і події адміністративного правопорушення, а також постанови від 19 лютого 2021 року у справі № 757/41313/19-п, провадження у якій закрито у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] відносно [PERSON] складу адміністративного правопорушення /а. с. 41-42, 147-148/. В той же час неодноразові звернення до поліції свідчать про конфлікти між сторонами, що не заперечується жодною із сторін. Окрім того, комісія Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної державної адміністрації у своєму висновку визнала недоцільним визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Зазначено, що квартира, загальною площею близько 40 кв м, знаходиться на першому поверсі триповерхового будинку, місцями не прибрана, потребує ремонту, складається з однієї кімнати, жила площа - 23, 8 кв м. Житлова кімната, спільний санвузол, кухня та інші допоміжні приміщення знаходяться у задовільному санітарно-гігієнічному стані. Кімната розділена на дві малесенькі кімнати: в одній знаходиться диван, на якому спить дитина з матір`ю, ще одне ліжко, на якому спить [PERSON] , шафа, комод, стіл, телевізор, в іншій кімнатці - диван, «стінка», телевізор, два крісла /а. с. 208-211/. Судом встановлено, що відповідачі були вселені проживати до квартири [ADDRESS] як члени сім`ї [PERSON] , одночасно з цим набувши рівного з іншими членами сім`ї права користування цим жилим приміщенням, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням не укладалося. Вже будучи колишнім членом сім`ї позивача, відповідач [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] продовжувала проживати у квартирі, твердження, вказані у позовній заяві, про псування та / або руйнування квартири збоку відповідачів не знайшли свого підтвердження, відсутні докази таких дій, і спростовуються показами свідків і поясненнями власне позивача. Позивач у позовній заяві також просила стягнути з [PERSON] витрати щодо оплати комунальних послуг та утримання будинку у розмірі 18 046, 00 грн, проте суду не було надано обґрунтований розрахунок суми, за який період сплати, за які надані комунальні послуги і якого розміру тарифи. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і тому не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову у повному обсязі позивач відмовлено, судові витрати, у тому числі і судовий збір, покладаються на стороною позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed