Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. В червні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали на те, що [INFO] помер [PERSON] , якому належав житловий будинок [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У встановленому порядку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер [PERSON] . Позивачі своєчасно звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та відповідно отримали свідоцтва про право на спадщину, а саме по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] . На переконання позивачів заява [PERSON] від 12 лютого 1979 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , слід визнати недійсною. Оскільки в даній заяві відсутні дані щодо особи, яка посвідчила справжність підпису, а також форма посвідчення заповнена тією ж особою, що і заява. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.57-58). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.77). ІІІ. Ставлення сторін до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, якою просила розглянути цивільну справ за її відсутності. Державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Бровченко С. надала до суду заяву з проханням розглянути цивільну справу за відсутності представника нотаріальної контори та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте поштовий конверт з судовою повісткою повернувся з відміткою «за невостребованием». IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18 березня 1974 року, виданого Бориспільським комбінатом комунальних підприємств. Вказана обставина підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №14707350 від 29 травня 2007 року (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я (а.с.11). На випадок своєї смерті [INFO] [PERSON] склав заповіт, посвідчений Фартушною Н.К., нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори, зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій за №1155 (а.с.14). Згідно з яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) заповів своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються розділом VII «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, а також книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. За правилом, визначеним п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.549 цього ж Кодексу визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України 2004 року підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України 2004 року зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ч.1 ст.77 та ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У відповідності до положення ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. З матеріалів спадкової справи №2, заведеної 06 січня 1979 року Бориспільською державною нотаріальною конторою Київської області, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом про щодо подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.6,7,9). 10 липня 2018 року [PERSON] , як спадкоємиця зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.47). В той самий день, [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.51). Обґрунтовуючи вимоги за пред`явленим позовом позивачі вказали на те, що заява [PERSON] від 12 лютого 1979 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є недійсною. Зважаючи на те, що при її посвідчені нотаріусом були порушені вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, зокрема в заяві відсутні дані щодо особи, яка посвідчила справжність підпису, а форма посвідчення заповнена тією ж рукою, що і заява. На підтвердження своїх вимог представник позивача [PERSON] надав до суду висновок експерта №07/20 від 05 березня 2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.83-87). За змістом якого рукописний текст на першій сторінці заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] від 12 лютого 1979 року та на посвідченні підпису тієї ж заяви, виконано однією особою зі спеціальним зниженням швидкості рухів у заяві для скриття ознак свого почерку. Разом з цим, судом критично сприймається вказаний висновок експерта в якості належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що текст заяви про прийняття спадщини та посвідчення підпису на цій заяві виконані однією і тією ж особою. Оскільки у висновку експерта не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Викладене у повній мірі відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (провадження 14-270цс19). Крім цього, за змістом п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5, та пункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених цим же наказом Міністерства юстиції України, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Допускається проведення експертизи за фотознімками та іншими копіями об`єкта, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, однак крім об`єктів почеркознавчих досліджень. Із поданого висновку вбачається, що на дослідження були надані не оригінали, а зображення заяви по прийняття спадщини від імені [PERSON] від 12 лютого 1979 року та зображення копії посвідчення підпису цієї ж заяви (а.с.84-85). З вказаних міркувань суд вважає, що висновок експерта №07/20 від 05 березня 2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи не є належним та допустимим доказом на підтвердження того, що рукописний текст в заяві про прийняття спадщини від 12 лютого 1979 року та в посвідчення цієї заяви виконано однією особою. Таким чином, на переконання суду, позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин щодо порушення порядку посвідчення заяви про прийняття спадщини [PERSON] від 12 лютого 1979 року, посвідченої 12 лютого 1979 року посадовою особою виконавчого комітету Нижньогаванської сільської ради депутатів трудящих Хабаровського краю, зареєстрованої в реєстрі за №7. Тому суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.56а, 56б) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] та [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі по 840 гривень 80 копійок кожна. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ними позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed