Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ, 4669-СГ та 4670-СГ від 22.12.2015 про надання [PERSON] дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівсякого району Харківської області; визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№1591-СГ, 1592-СГ та 1593-СГ від 10.03.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельних ділянок [PERSON]; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 25.07.2016, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON], площею 32,5875 га (кадастровий номер [NUMBER]), площею 8,6119 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 14,801 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; визнати недійсними договори суборенди земельних ділянок від 25.08.2016, укладені між [PERSON] та ТОВ «Агросвіт Плюс», площею 32,5875 га (кадастровий номер [NUMBER]), площею 8,6119 га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 14,801 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; зобов'язати [PERSON] та ТОВ «Агросвіт Плюс» повернути Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області земельні ділянки площею 32,5875 га (кадастровий номер [NUMBER]), площею 8,6119га (кадастровий номер [NUMBER]) та площею 14,801га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оспорювані накази видано Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України, шляхом перетворення. Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №21. Згідно п.п.13 п.4 Положення, вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області. З огляду на вищевикладене, відповідачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. Пред'являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі у відання держави. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення були незаконно надані в оренду для ведення фермерського господарства. У ході вивчення правомірності передачі в оренду земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 4668-СГ - 4670-СГ від 22.12.2015 [PERSON] надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду трьох земельних ділянок площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801 га та 32,5875 га), розташованих за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. У подальшому, наказами ГУ Держгеокадастру у Харківській області №№ 1591 -СГ - 1593-СГ від 10.03.2016 затверджено проекти землеустрою щодо відведення 3 земельних ділянок та надано [PERSON] в оренду 3 земельні ділянки загальною площею 56,0004 га (8,6119 га, 14,801га та 3258га), за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. На виконання зазначених наказів між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] 19.05.2016 укладено 3 договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 7 років, які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2016 за №№ 15844669, 15848167 та 15844974. Крім цього, наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №4169- СГ від 18.05.2016 внесено зміни до наказів ГУ Держгеокадастру №№ 1591 -СГ - 1593-СГ від 10.03.2016, відповідно до якого, строк оренди з 7 років змінено на 20 років. Відповідно до п.2 вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, в оренду передаються земельні ділянки державної власності, землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Земельні ділянки передається в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14). Цільове призначення земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Рішеннями XII сесії VII скликання №№ 276-38, 277-39, 278-40 від 13.12.2016 затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки 3 земельних ділянок, що надані в оренду [PERSON] Так, відповідно до висновку ПП «Перспектива-Земля» нормативна грошова оцінка земельних ділянок складає: 198 000,06 грн., 340 296,43 грн. та 749 233,83 грн., тобто, загальна сума складає 1 287530,32грн. Крім цього встановлено, що наказами ГУ Держгеокадастру у Харківській області №№ 8770-СГ, 8771-СГ та 8772-СГ від 05.09.2016 [PERSON] надано згоду на передачу 3 земельних ділянок в суборенду. На виконання вказаних наказів [PERSON] передав 25.08.2016 на підставі договорів в суборенду вищевказані земельні ділянки ТОВ «Агросвіт Плюс» строком на 19 років. Вказані накази прийнято з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство». Поряд із цим, згідно даних Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - фермерське господарство не створено та запис про його реєстрацію відсутній. Враховуючи викладене, [PERSON] від Головного управління фактично отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності, оскільки він не створив фермерське господарство, не здійснив його реєстрацію та у подальшому надав в суборенду ТОВ «Агросвіт Плюс». Крім іншого, [PERSON] одержав в оренду для створення фермерського господарства 3 (три) земельні ділянки загальною площею 56,0004га. При цьому, останній не обґрунтував у заявах необхідності одержання землі такої значної площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, наявності в нього техніки для обробітку землі, не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. Вказаний факт свідчить про те, що останній не проводить діяльність на наданих йому земельних ділянках. Крім того встановлено, що на момент видачі у 2015 році наказів Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області фермерське господарство [PERSON] взагалі не було засноване, сільськогосподарська техніка та наймані працівники відсутні. Тобто, фактично законна мета оренди земельних ділянок не досягається, законні сподівання [PERSON] на здійснення майнового права - оренду землі не виникли, не існують та такі сподівання вважаються непрактичними у своїй реалізації. Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 11.05.2016 у справі №6-2903цс 15 та від 18.05.2016 у справі №6-248цс16. Крім того, відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 973-IV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. При цьому, [PERSON] отримав для ведення фермерського господарства чотири окремі земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані в різних місцях. Враховуючи, що земельні ділянки передані з порушенням вимог ст.ст. 122, 123, 134 Земельного кодексу України та ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», тобто незаконно, накази Головного управління Держземагенства у Харківській області підлягають визнанню незаконним та скасуванню, оскільки згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Суборенда є похідним договором, тому умови договору оренди у своїй основі залишаються чинними та не можуть бути порушені. Договір суборенди не може перевищувати строку договору оренди. У разі укладення договору суборенди орендар продовжує виконувати свої обов'язки за договором оренди і несе відповідальність за дії суборендаря. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» у разі притінення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Таким чином, у зв'язку з недодержанням сторонами в момент вчинення правочинів встановленого законом порядку надання спірної земельної ділянки в оренду - є підстави визнати недійсними договори оренди та суборенди земельних ділянок. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агросвіт Плюс» Муха А.І. позовні вимоги не визнав у повному обсязі зазначивши, що прокурором не обґрунтовано наявність підстави для набуття статусу позивача, оскільки голова Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Міністр аграрної політики та продовольства України мають право скасовувати акти управління Держгеокадастру у Харківській області. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що наявний орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Окрім того, оскаржувані накази та договори укладено у суворій відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. На виконання вимог ст. 7 Закону, [PERSON] подав до ГУ Держгеокадастру у Харківській області заяву, в якій зазначено необхідні реквізити та документи. Крім того, відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та Земельного Кодексу України не заборонено надавати в оренду для ведення фермерського господарства різні земельні ділянки, не вимагається громадянам, які просять в оренду земельні ділянки, надавати докази про наявність у власності сільськогосподарської техніки або інших засобів обробітку землі. Оскаржувані накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області не містять прохання або рішення про надання земельної ділянки вказаного розміру єдиним масивом. Відповідно до наказів ГУ Держгеокадастру у Харківській області встановлено розмір кожної окремої земельної ділянки, кожна із яких розміром 20,3701 га, 17, 4504 га, 41,0106 га, 12.3613 га відповідно. Отже, матеріали справи не містять даних, що [PERSON] просив надати дозвіл на виготовлення проектної документації на земельну ділянку єдиним масивом розміром загальної сукупності вищевказаних земельних ділянок. Крім того, Закон «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок. Ввжаєа помилковим висновок прокурора про незаконність спірного рішення із підстав ненадання [PERSON] при поданні документів для отримання земельних ділянок доказів створення фермерського господарства, оскільки відповідно до ст. 8 Закону фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладання договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації. У позові не зазначено, чиї саме та які саме цивільні права або інтереси були порушені цим наказом, скасування якого він вимагає, не наведено жодної невідповідності оскаржуваного наказу актам діючого цивільного законодавства, тому ГУ Держгеокадастру у Харківській області при прийнятті оскаржуваних рішень у формі Наказів, діяв в межах повноважень та відповідно до закону, а тому підстав для визнання вищевказаних документів незаконним та їх скасувань немає. Також не не підлягає задоволенню вимога про недійсність укладених у зв'язку із цими рішеннями договорів оренди спірних чотирьох земельних ділянок, оскільки останні укладені з урахуванням чинного законодавства та інших підстав їх недійсності прокурор не навів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення аналогічні, викладеним вище, у яких просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Суд вважає можливим розглянути справу без представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області за наявними у матеріалах справи доказами. Вислухавши пояснення представників, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 2015 році [PERSON] до Головного управління з заявою про надання йому в оренду трьох земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Заяву обґрунтував тим, що має намір створити фермерське господарство, членом якого буде особисто, має можливість частково обробити земельні ділянки власними зусиллями та використовуючи працю найманих робітників, з залученням техніки для обробітку землі та посіву сільськогосподарських культур, має повну вищу освіту в аграрному навчальному закладі та досвід роботи у сільському господарстві. До заяви [PERSON] додав графічні матеріали із зазначенням місця розташування земельних ділянок, документи, що підтверджують наявність освіти, обґрунтування розміру земельних ділянок. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4668-СГ від 22.12.2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 8,6119га із кадастровим номером [NUMBER] із земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с.72). Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4669-СГ від 22.12.2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 14,801га із кадастровим номером [NUMBER] із земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с.73). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4670-СГ від 22.12.2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташовану за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для подальшого оформлення права оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Сформована земельна ділянка площею 32,5875га із кадастровим номером [NUMBER] із земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с.74). Наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №№ 1591-СГ, 1592-СГ, 1593-СГ від 10.03.2016 [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області для ведення фермерського господарства та надано в оренду земельні ділянки площею 8,6119га із кадастровим номером [NUMBER], площею 14,801га із кадастровим номером [NUMBER], площею 32,5875га із кадастровим номером [NUMBER] із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовані за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради строком на 7 років з встановленням річного розміру орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.75-77). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 4169-СГ від 10.03.2016 до зазначених вище наказів внесено зміни у пункті 2 зазначено «строком на 20 років», у пункті 3 зазначено «в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки» (а.с.78). На виконання даних наказів між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та [PERSON] 19.05.2016 укладено три договори оренди земельних ділянок площею 8,6119га, 14,801га та 32,5875га, за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] відповідно, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, строком на 20 років, (а.с. 79-81, 85-87, 92-94), які зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2016 за №№ 15844669, 15848167 та 15844974, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.103-108). У подальшому, 05 вересня 2016 ГУ Держгеокадастру у Харківській області видано накази №№8770-СГ, 8771-СГ, 8772-СГ, відповідно до яких [PERSON] надано згоду на передачу в суборенду земельних ділянок площею 8,6119га, 14,801га та 32,5875га, за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с.98-100). На виконання зазначених вище наказів [PERSON] передав 25.08.2016 на підставі договорів в суборенду вищевказані земельні ділянки ТОВ «Агросвіт Плюс» строком на 19 років. Рішеннями Дергачівської районної ради ХІІ сесії VІІ скликання від 13.12.2016 №278-40, 277-39 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 8,6119га та 14,801га з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER] відповідно (а.с.101-102). З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, далі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Стаття 7 Закону визначала обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»). Згідно наданої позивачем копії заяви [PERSON] про надання йому в оренду земельних ділянок, вона відповідає вимогам ст. 7 Закону. Таким чином, Законом не встановлена необхідність при вирішенні питання надання земельної ділянки в оренду [PERSON] надання ним доказів наявності сільськогосподарської техніки. Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, твердження позивача про необхідність надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства єдиним масивом, а не у вигляді земельних ділянок, розташованих на відстані одна від одної, є помилковим. Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації. При цьому, норми Закону не містять імперативну норму щодо строку створення та державної реєстрації фермерського господарства. З урахуванням норм ст.ст. 3, 4, ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а також порушені державні та суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так як дана норма цивільного права містить єднальне судження, яке виражене сполучником «і», то скасування правового акту індивідуальної дії на підставі цієї правової норми можливе лише при одночасній наявності усіх складових у їх сукупності, а саме: невідповідності актам цивільного законодавства; - порушення цивільних прав або інтересів, оскільки в протилежному випадку, відсутність хоча б однієї із перелічених складових виключає можливість застосування вказаної статті. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду щодо визнання недійсними угод, укладених в порушення чинного законодавства. Так, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оспорювані накази ГУ Держгеокадастру у Харківській області суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси. Крім того, позивач просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 25.07.2016 та договори суборенди від 25.08.2016, посилаючись на порушення під час передачі земельних ділянок норм Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 ЗК України оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Презумпція правомірності правочину, а відтак і цивільно-правового договору, встановлена законодавцем у статті 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно із ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 набирає чинності. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; ч.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.5 - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч.6 - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі», п. 29 Договору оренди, орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Так, вказані спірні договори укладені сторонами в письмовій формі, як це встановлено законодавством, містять усі суттєві умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заборгованість щодо сплати орендної плати відсутня, [PERSON] в установленому порядку надано згоду на передачу в суборенду земельних ділянок. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання спірних договорів оренди, суборенди земельних ділянок недійсними, прокурор взагалі не зазначив, яким чином, які саме та чиї інтереси, за захистом яких прокурор звернувся до суду, зачіпають (порушують) вказані договори, та в чому вони суперечать моральним засадам суспільства. При розгляді справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі за № 6-2354цс16. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України залишаються за рахунок позивача. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: dismissed