Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Із лютого 2011 року в провадженні судів знаходиться справа за позовом [PERSON] до Городищенської сільської ради Рівненського району та [PERSON] про визнання недійсним та скасування Державного акту про право власності на землю, виданого на ім»я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення садівництва на території Городищенської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6159, та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 квітня 2006 року на ім»я [PERSON], виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого за р. № 3-440. В позовній заяві зазначено, що, 29.11.1998 року померла [PERSON], з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі із 13.09.1972 року, за час спільного проживання із якою сім»я користувалась земельною ділянкою площею 0,08 га садівничого кооперативу «Елекстрон-3» на території Городищенської сільської ради, членом садівничого кооперативу була [PERSON] Після смерті дружини членом садівничого кооперативну став позивач, відповідно довідки №99 від 06.05.2009 року цього ж кооперативу, постійно користувався до видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину земельною ділянкою. Навесні 2009 року від відповідача, що є дочкою покійної дружини від першого шлюбу та її спадкоємцем по заповіту, йому стало відомо, що на ім»я його дружини 26.08.1998 року, за три місяці до її смерті, виданий Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, який вона не отримувала, бо була дуже хворою та приймала наркотичні препарати. Вона також не писала заяву на виготовлення технічної документації по складанню державного акту про право приватної власності на земельну ділянку від 14.08.1998 року та заяву від 19.08.1998 року про передачу їй у власність земельної ділянки. Вважає, що Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку видано із порушенням норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 3,17 ЗК України /1990 рік/, Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.19923 року та зареєстрованого Мінюстом 26.02.1993 року №7, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю…, затвердженої наказом Держкомітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 року №8. Всі питання приватизації земельної ділянки [PERSON] вирішувала на свій розсуд без повідомлення та згоди його дружини. Після смерті дружини відповідачка незаконно оформила на себе свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємець по заповіту, про що йому стало відомо весною 2009 року. Оскільки Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку виданий незаконно, то відповідачка не може бути спадкоємцем і законним власником такої земельної ділянки і свідоцтво про спадщину повинно бути визнане недійсним. Письмових заперечень відповідачів на позовну заяву суду надано не було. Позивач та його представники повністю підтримали позовні вимоги в суді. Додатково пояснили, що Державний акт виданий з порушенням вимог чинного законодавства та в порушення встановлено порядку /процедури видачі/ на підставі рішення Городищенської сільської ради, яке не передбачає передачу спірної земельної ділянки [PERSON], а стосується затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель садівничого кооперативу «Електрон-3» Городищенської сільської ради. Рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] не існує, оскільки не було відповідної заяви [PERSON] про передачу ділянки у власність, як підстави для прийняття рішення і виготовлення акту, тому Державний акт підлягає визнанню його недійсним. Вважають доведеним, що [PERSON] не писала і не підписувала заяву від 14.08.1998 року на виготовлення технічної документації по складанню Державного акту на право приватної власності на землю, а також заяву від 19.08.1998 року про передачу земельної ділянки їй у власність, як і не погоджувала межі земельної ділянки. Так, дослідження підписів у вказаних документах було проведено за дорученням прокуратури м. Рівне спеціалістом НДЕКЦ УМВСУ на Львівській залізниці 02.03.2011 року та встановлено, що підписи виконані не громадянкою [PERSON], а іншою особою. Експертне дослідження надане до суду. За дорученням СВ Рівненського МВ УМВСУ, в межах кримінального провадження №42013190180000150 по факту кримінального правопорушення за ст. 357 ч.1 КК України, НДЕКЦ УМВСУ в Рівненській області проведена додаткова почеркознавча експертиза, висновок якої за №1.1-161/15 від 19.11.2015 року наданий суду, якою встановлено, що підписи від імені [PERSON] в заяві директору ПП «Конвест-Проект» від 14.08.1998 року та від імені заявника [PERSON] Л,П. від 19.08.1998 року про передачу земельної ділянки у приватну власність виконаний не [PERSON], а іншою особою. Щодо строків позовної давності вказали, що про порушення його права та інтересів позивачу стало відомо після отримання ним копії Державного акта на адвокатський запит в кінці квітня 2009 року. Про існування Свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо в 2009 році від державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в Рівненській області. Доводи відповідача та свідків відповідача в частині пропущеного строку слід оцінювати критично, такі спростовуються рішенням Рівненського міського суду від 11.12.2006 року в справі №2-5851/06. Щодо рішення апеляційного суду Рівненської області від 05.10.2010 року, таке рішення не встановлює обставин, які мають значення по суті вирішення позову, а містить міркування, які не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу вирішення спору. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що сторона позивача заявила позов та просить прийняти рішення суду за тими ж обставинами і з тих же підстав, як було заявлено позов 15.05.2009 року в справі Рівненського районного суду 2-380/2010, в якій апеляційним судом Рівненської області ухвалене рішення суду від 05.10.29015 року, яке вступило в законну силу і є чинним на даний час, тим самим порушуючи вимоги ЦПК України та встановлений цивільно-процесуальним законодавством порядок перегляду судових рішень. Вважає, що при наявності рішення Городищенської сільської ради Рівненського району №263 від 28.11.1997 року, яким було затверджено проект роздержавлення і приватизації земель садівничого кооперативу «Електрон-3», та прийнято рішення про видачу кожному члену кооперативу Державного акту на право приватної власності на землю, де згідно списку під №93 значиться [PERSON], заяви від імені [PERSON] за 1998 рік, на які покликається сторона позивача, не мають будь-якого правового значення для вирішення вимоги про визнання Державного акту недійсним. Доводи позивача не спростовують вищевказаного рішення апеляційного суду. Надані стороною позивача докази у вигляді трьох досліджень експертиз із кримінального провадження, яке знаходиться на стадії досудового розслідування, за відсутності вироку суду, не мажуть бути прийняті належними допустимими доказами в цивільній справі в силу положень ст.ст.60,61 ЦПК України. Відповідно вважає, що вимоги в частині визнання Державного акту недійсним підлягають до закриття в порядку ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України. Позовні вимоги в частині визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину не ґрунтуються на правових підставах, вважає їх такими, що до задоволення не підлягають, в задоволенні таких просить відмовити. Представник Городищенської сільської ради Рівненського району, будучи повідомленим у встановленому порядку про час і місце судового розгляду цивільної справи, в судові засідання не з»явився, згідно наданих суду заяв просить справу розглянути без участі представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані в справі письмові докази, матеріали цивільної справи Рівненського районного суду №2-380/2010, покази свідків позивача [PERSON], [PERSON], свідків відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлені судом обставини, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно дослідженого рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 05.10.201010 року в справі 22-1242 /Рівненський районний суд №2-380/10// встановлено, що [PERSON] , 13 червня 1994 року була прийнята в члени садівничого кооперативу «Електрон-3» згідно поданої заяви від 31 травня 1994 року 28 Листопада 1997 року Городищенською сільською радою, на землях якої розташований даний кооператив, прийняте рішення №263, яким було затверджено проект роздержавлення і приватизації земель садівничого кооперативу «Електрон-3», розроблений фірмою «Конвест-Проект» і погоджений загальними зборами цього кооперативу та прийнято рішення про видачу кожному члену кооперативу Державного акту на право приватної власності на землю, де згідно списку під №93 значиться [PERSON], а належна їй земельна ділянка - під №120. 26 Серпня 1998 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, який у Книзі записів Державних актів зареєстрований під № 6159.. Порушень процедури видачі оспорюваного Державного акта, які могли би вплинути на законність його видачі, колегія суддів не вбачає. Висновок про те, що [PERSON] не зверталась до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки спростовується матеріалами справи і фактичними обставинами. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області, що набрало законної сили і є чинним на даний час, в цивільній справі по спору між тими самими особами, щодо яких встановлені ці обставини, і з тих же підстав, що підтверджується дослідженням матеріалів та документів на а.с. 141-142, 4-6 справи №2-380/10, не потребують нового доказування при розгляді даної справи в силу ч.3 ст.61 ЦПК України. Встановлено, що рішення Городищенської сільської ради №263 від 28 Листопада 1997 року прийняте під час дії Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Відповідно до правової позиції Верховного суду України /Потсанова від 30.05.2012 року№6-31 ЦС12/, документом, що посвідчує право на земельну ділянку визначені в ст.23 ЗК України в редакції 1990 року. Проте дію ст.. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. П.3 Декрету №15-92 встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, а саме … ведення садівництва, дачного і гаражного будівництва , посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис в земельно кадастрових книгах, а право власності на земельну ділянку посвідчувалось самим рішенням уповноваженого органу. Згідно п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність земельні ділянки зберігають право на ці ділянки. Із урахуванням до вказаних позицій Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що [PERSON] законно отримала Державний акт на земельну ділянку №120 площею 0,08 га, розташовану в кооперативі «Електрон-3» на території Городищенської сільської ради для ведення садівництва на підставі чинного рішення Городищенської сільської ради №263 від 28.11.1997 року, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6159. Вказане рішення Городищенської сільської ради №263 від 28.11.1997 року не оспорюється. Обставини та порядок проведення приватизації земельних ділянок садівничого кооперативу «Електрон-3» на території Городищенської сільської ради на підставі рішення №263 від 28.11.2007 року підтверджений в судовому засіданні показаннями допитаної в якості свідка голови кооперативу [PERSON]. Доводи сторони позивача тій частині, що в результаті порушення кримінальної справи по факту підробки підписів [PERSON] та в результаті призначеного почеркознавчого дослідження підписів з висновками про те, що підписи [PERSON] в книзі про видачу державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, в заяві про виготовлення технічної документації, а також в заяві про надання земельної ділянки в приватну власність виконані не [PERSON], а іншою особою, що порушенням встановленого порядку і підставою для визнання Державного акту недійсним оцінюються критично. З такими доводами суд не може погодитись, оскільки відповідно ст. 59 ЦПК України судом не приймаються до уваги докази одержані з порушенням порядку встановленого законом. Відповідно ч.2 ст. 60 ЦПК України, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Витребування і дослідження процесуальних документів незакінченого кримінального розслідуванням провадження цивільно-процесуальне законодавство не передбачає. Як встановлено із пояснення позивача та його представників оригінали заяви від імені [PERSON], які стали предметом почеркознавчого дослідження в кримінальному провадженні, були підкинуті невстановленими особами за адресою по місцю проживання та передані ними слідчим органам для проведення експертизи. В ході розгляду цивільної справи такі заяви судом за участю сторони відповідача не досліджувались. [PERSON] повідомлення про підозру не вручалось, вирок суду в кримінальному провадженні відсутній. За наведених обставин судом не може бути прийнятий до уваги Висновок почеркознавчої експертизи експерта НДЕКЦ УМВСУ в Рівненській області від 19.11.2015 року №1.1.-161/15 та інші висновки, як належний допустимий доказ в цивільній справі. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним і скасування Державного акту про право власності на землю, виданого на ім»я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення садівництва на території Городищенської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6159. За змістом позовної заяви та на підставі доводів сторони позивача вбачається, що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 квітня 2006 року на ім»я [PERSON], виданого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого за р. № 3-440, є похідними від вимоги №1 про визнання незаконним та скасування Державного акту на землю. Відповідно, наведена позовна вимога вважається безпідставною, необґрунтованою, такою що до задоволення не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed