Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я. звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах [PERSON] до Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: - земельну ділянку площею 0,6048 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0201 що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928; - земельну ділянку площею 0,1518 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0975, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна. Представник позивача вважає, що саме позивач повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки відноситься до спадкоємців за законом першої черги, вказану спадщину прийняла та вступила у фактичне управління спадковим майном. [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно - оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 16.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 13.07.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області по даній цивільній справі оголошено перерву на підставі п. 3 ч. 5 ст. 198 ЦПК України та призначено наступне підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача вважає, що саме [PERSON] повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину належним чином прийняла, оскільки проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем. Представник позивача, позивач в підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача в поданій при подачі позовної заяви до суду заяві просить розгляд справи проводити в його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що позов визнає повністю з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 60 років в с.Яргорів Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 20.02.1997 року. Ще за життя померлому належали: - земельна ділянка площею 0,6048 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0201 що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-61107075822019, сформованого 18.06.2019 року, довідкою виданою виконавчим комітетом Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 18.10.2017 року №509; - земельна ділянка площею 0,1518 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6124289800:01:001:0975, що розташована на території Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6110707692019, сформованого 18.06.2019 року, довідкою виданою виконавчим комітетом Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 18.10.2017 року №509. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлим [INFO] [PERSON] підтверджуються: - свідоцтвом про одруження № [NUMBER] згідно якого позивач [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відповідності до Довідки виданої виконавчим комітетом Яргорівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 18.10.2017 року за №509 встановлено, що на день смерті [PERSON] з ним проживала позивач [PERSON] за адресо : [ADDRESS] де спадкодавець [INFO] помер. З інформації Державного нотаріального архіву Тернопільської області від 23.08.2019 року за №598/01-21, наданого на запит Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.08.2019 року, встановлено, що після смерті [PERSON] Монастириською державною нотаріальною конторою в 1998 році була заведена спадкова справа №16, проте спадкове майно у вигляді земельних ділянок згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928 після смерті [PERSON] ніхто не успадковував. Окрім зазначеного судом встановлено, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928, виданий Монастириським районним відділом земельних ресурсів 10.09.2004 року [PERSON] втрачено, про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Вісті Придністров`я» від 06.07.2018 року №27 (7259). В зв`язку з втратою вищевказаного оригіналу Державного акту, приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Садівським М.А. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса від 17.06.2019 року за №128/01-30. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Визначаючись із заявленою вимогою щодо права позивача [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд враховує наступне. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанова №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини у вигляді земельних ділянок та визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в п.65 правових позицій від 01.12.97 «vd971201» висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році роз`яснила, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вже було встановлено судом, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . В зв`язку з наведеним та у відповідності до роз`яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд дійшов висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом у відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Щодо відсутності у позивача [PERSON] оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928 через що їй було нотаріусом відмовлено у відповідності до ч. 3 ст. 47 та п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у прийнятті документів, які не відповідають вимогам законодавства, суд враховує наступне. Як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045928, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу у Тернопільській області Садівського М.А. від 17.06.2019 року №128/01-30, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. З матеріалів справи встановлено, що оригінал Державного акту був втрачений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а тому Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обов`язковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, судом встановлено, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно закону після смерті [PERSON] в нотаріальному порядку. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved