Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, 28 липня 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . Оскільки шлюбні стосунки в них не склалися, 3 жовтня 2011 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області шлюб розірвано, доньку залишено на вихованні та утриманні матері. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2014 на відповідача покладено обов`язок зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв ніякого бажання спілкуватися з дитиною. Відповідач взагалі не спілкується з дочкою, не піклується про неї, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та лікування, повністю самоусунувся від виховання та утримання власної дитини. Через пасивну поведінку відповідача дитина не пам`ятає батька, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Дитина ніколи не запитувала в неї про батька, не цікавиться його існуванням. Донька зареєстрована з нею та її батьками у селищі Новогуйвинське. Фактично вона з дочкою проживають в її чоловіка [PERSON] , який фактично замінив доньці її батька, та з яким у неї склалися теплі, дружні стосунки. Всі батьківські обов`язки вона здійснює разом зі своїм чоловіком. На даний час її донька навчається у Новогуйвинській гімназії Житомирської районної ради. Всім належним приладдям, підручниками та іншим її повністю забезпечує вона. Батько участі в утриманні та забезпеченні всім необхідним своєї дитини не приймає. Відповідач також не приймав участі у житті доньки коли вона відвідувала дошкільний заклад «Дзвіночок» в період з 1 вересня 2011 року по 1 серпня 2014 рік. На її звернення до відповідача стосовно відпочинку за кордоном, для надання дозволу, він відмовив їй, мотивуючи свою відмову тим, що йому байдуже і цим займатись він не буде. Дитина тривалий час професійно займається східними танцями. Приймає участь у різних змаганнях та конкурсах. Через байдужість відповідача дитина не змогла прийняти участь в танцювальних змаганнях, які відбувалися за кордоном. Нехтування своїми батьківськими обов`язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права, а також обов`язки батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. З метою захисту інтересів дитини позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 1 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву на позов не подав. Аргументи учасників справи Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися в поданій до суду заяві просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся за зареєстрвоаним місцем проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, в поданому до суду клопотанні селищний голова просив розгляд справи проводити у відсутності представника органу опіки та піклування. Враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Фактичні обставини справи В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 29 квітня 2008 року, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2011 року (а.с., а.с. 9, 13-14). Судовим рішенням від 26 грудня 2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів визначено в твердій грошовій сумі в розмірі 550 гривень щомісячно і до повноліття дитини (а.с.15). Позивач та її малолітня дочка [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS] . Ця обставина підтверджена даними довідки про реєстрацію місця проживання особи № 990 від 10 вересня 2018 року виданої начальником Новогуйвинського ВЖРЕКП Житомирського району Житомирської області (а.с.10). В довідці, виданій класним керівником Новогуйвинської гімназії Житомирської районної ради від 6 вересня 2018 року за № 128 зазначено, що батько [PERSON] - [PERSON] впродовж чотирьох років навчання у гімназії з 2014 по 2018 навчальні роки не брав участі у вихованні доньки, не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківські збори, дитиною опікується мама (а.с. 11). В довідці виданої завідувачем Новогуйвинського дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» зазначено, що [PERSON] , не брав участі у вихованні доньки [PERSON] , під час відвідування нею дитячого садочка «Дзвіночок» з 1 вересня 2011 року по 1 серпня 2014 року та не спілкувався з вихователем (а.с. 12). Органом опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради розглядалося питання про виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Головою опікунської ради у висновку за № 8 від 17 жовтня 2017 року органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав було рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з питанням позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки (а.с.16). Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області розглядалося питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету № 19 від 16 січня 2020 року було рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з питанням позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 72). Органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] . Дитина проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] на території селища Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області, яка піклується її духовним та фізичним розвитком, утримує дитину, забезпечує її відвідування у закладах освіти. [PERSON] від виконання батьківських обов`язків ухиляється, малолітню доньку не відвідує, не цікавить її життям, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Не приймає участі у забезпеченні малолітньої доньки здобуття освіти (а.с. 69-70). Висновок мотивований тим, що в діях батька [PERSON] вбачаються злісні факти ухилення від виконання ним батьківських обов`язків по вихованню доньки та наявні підстави вважати доцільним позбавити його батьківських прав відносно неї. Висновок є достатньо обґрунтованим. Мотиви суду та застосовані норми права Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За змістом статтей 51, 52 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що після припинення спільного проживання відповідач не намагався зустрітися з дитиною, не цікавився її життям, здоров`ям, успіхами, матеріальним забезпеченням. Відповідачу відомі місце проживання, місце навчання дитини, проте він жодного разу не цікавився станом здоров`я дочки, її успішністю - в закладах освіти, не намагався налагодити відносини з дочкою за допомогою соціальних служб та органу опіки та піклування. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідач не виконує батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини та її утриманню, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов`язками. Будучи зобов`язаним створити умови для проживання, виховання та розвитку, відповідач самоусунувся від піклування та виховання дочки [PERSON] , постійного спілкування з нею. Судом встановлено, що [PERSON] неналежно виконує батьківські обов`язки та взагалі нехтує ними, зокрема, не створив належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку дитини, не піклується про її духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує дитині необхідного харчування, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє батьківського піклування відносно дитини. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків є навмисним. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на батька, який неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно дітей. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , не забезпечує дитину мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання, і єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є позбавлення її батька батьківських прав щодо неї. Вказаний захід є крайнім, проте єдиним для захисту прав малолітньої дитини з урахуванням ставлення до неї батька. Щодо розподілу судових витрат Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved