Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач МТСБУ) 23.12.2015 року, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 6787,21 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 632,00 грн., та судовий збір 1218,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03.07.2012 року з вини відповідача, який керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2012 року винним у ДТП визнано [PERSON] Розмір завданих збитків власнику транспортного засобу - автомобілю марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], відповідно до звіту № 776-У, становить 6878,21 грн. Витрати на оплату послуг аварійного комісара становлять 632,0 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована та в добровільному порядку він не відшкодував заподіяну шкоду [PERSON], позивач, відповідно до чинного законодавства, здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 6787,21 грн. Також, МТСБУ зазначило, що понесло додаткові витрати на аварійного комісара у розмірі 632,00 грн. та 1500,00 грн. витрат на правову допомогу. Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат в добровільному порядку, однак, відповідач на звернення не відреагував. На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. У судове засідання 23.05.2016 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак, надав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності. Проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 43). У судовому засіданні 23.05.2016 року відповідач позов визнав частково, а саме в частині понесення позивачем витрат у розмірі 6787,21 грн., щодо інших понесених витрат позивачем - заперечував. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.07.2012 року о 09.30 год. по вул. Прирічній в м. Києві, з вини відповідача, який керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] у період з 28.04.2012 року по 27.04.2013 року була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом №АВ/6183878 (а.с. 5). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER], зазнав пошкоджень. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2012 року винним у ДТП визнано [PERSON], на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 6). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки відповідач не надав даних про наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, власник автомобіля «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] звернувся із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до МТСБУ (а.с. 4). Так, як визначено у п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку. Відповідно до підпункту а) п. 41.1 ст. 41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як визначено у п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1 та п. 9.2 ст. 9 цього ж Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 29 цього ж Закону, У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно звіту № 776-У від 01.08.2012 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Пежо», д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток складає 6787,21 грн. (а.с. 9-13). Про огляд транспортного засобу марки ««Пежо», д.н.з. [NUMBER], відповідач повідомлялась належним чином, проте, на огляд не прибув (а. с. 10). Як стверджує позивач, за надання послуг аварійного комісара МТСБУ було сплачено 632,00 грн., проте, жодних доказів понесення таких витрат суду не надає. 21.01.2012 року МТСБУ видало наказ № 77 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] (а.с. 8), на підставі якого грошові кошти в розмірі 6787,21 грн. були перераховані [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 274 від 23.01.2013 року (а.с. 7). Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: зокрема, відповідно до п. 38.2.1. цієї ж статті та цього Закону, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Аналогічне положення містить ст. 1191 ЦК України, відповідно до частини першої якої, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що з моменту виплати страхового відшкодування у МТСБУ виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат позивача, що складаються з суми страхового відшкодування в розмір 6787,21 грн. Що стосується додаткових витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 632,00 грн., суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, для задоволення в цій частині позовних вимог, в зв'язку з відсутність належних доказів, понесення таких витрат. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Позивач на підтвердження витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, надав додаткову угоду № 192 до контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року, якою визначено умови контракту та визначено вартість послуг (а.с.16). Проте, позивачем не надано суду належних доказів оплачених послуг, а саме: квитанцій про сплату послуг та акту про виконання робіт, яке це передбачено п. 2 додаткової угоди № 192 до контракту про надання правової допомоги № 77 від 04.10.2012 року (а.с. 17). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення в цій частині позовних вимог, в зв'язку з відсутність належних доказів, оплати таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 цього ж Закону, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана: юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (в редакції на час подання позову). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, поданий юридичною особою, ціна позову становить 7419,21 грн., позов задоволений частково в розмірі 6787,21 грн., тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що 1218,00 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1218,00 грн., яка сплачена позивачем згідно платіжного доручення №40602 від 23.12.2015 року (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: partial