Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В липні\~2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~який обґрунтував\~тим,\~що він\~є власником\~автомобіля марки\~«ВАЗ 2107»,\~2006\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] .\~На підставі\~рішення Бориспільського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 04\~березня 2014\~року за\~ [PERSON] \~було визнано\~право власності\~на 1/2\~частину автомобіля\~марки «ВАЗ\~2107»,\~2006\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] .\~Відповідно до\~інформації з\~територіального сервісного\~центру №3241\~на автомобіль\~марки марки\~«ВАЗ 2107»,\~2006\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~на підставі\~заяви [PERSON] \~накладено арешт.\~02\~квітня 2016\~року [PERSON] \~отримала від\~ [PERSON] \~грошову компенсацію\~вартості 1/2\~частини вказаного\~автомобіля.\~ [INFO] [PERSON] \~померла.\~Спадщину після\~її смерті\~за заповітом прийняла її дочка [PERSON] . При зверненні до Бориспільського МВДВС ЦМУМЮ позивачу було роз`яснено, що зняти арешт неможливо в зв`язку з відсутністю документів виконавчого провадження. Таким чином, арешт, накладений на автомобіль, порушує права позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому [PERSON] просить зняти арешт з належного йому майна. 22 січня 2021 року представник позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову, в якій останнім викладено позовні вимоги в такій редакції: припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину автомобіля марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом викупу зі сплатою [PERSON] як спадкоємиці померлої [INFO] [PERSON] , грошової компенсації вартості автомобіля, в сумі 15140 гривень, що сплачені [PERSON] , а також визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.27-28). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування з Бориспільської міської нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.48-49). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування з Іванківської районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.61). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.70). ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] надав до суду клопотання з проханням проводити розгляд цивільної справи за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Натомість направила до суду заяву, в якій зазначила, що просить розглядати справу без її участі та при вирішенні спору покладається на думку суду. Додатково зазначила, що позивачем дійсно сплачена сума компенсації вартості Ѕ частини автомобіля, тому вона не має майнових претензій до [PERSON] (а.с.73). IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2012 року був розірваний шлюб ,укладений 01 листопада 1968 року між [PERSON] та [PERSON] та змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.8). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] (а.с.9-13). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] належить автомобіль марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 березня 2014 року зустрічні позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , орган опіки та піклування Бориспільської міської ради про поділ майна подружжя були задоволені частково, а саме: в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині автомобіля марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . За змістом розписки від 02 квітня 2016 року [PERSON] власноруч зазначила, що не має майнових претензій стосовно Ѕ частки автомобіля марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (згідно рішення суду від 04 березня 2014 року) (а.с.14). [INFO] [PERSON] померла, її спадкоємцем є донька [PERSON] , 1963 року народження, що підтверджується заповітом від 21 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г. (а.с.15,16). Відповідно до аналітичної довідки можлива та найбільш ймовірна вартість колісного транспортного засобу легкового автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 30280 грн.(а.с.45). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що відсутні обтяження рухомого майна належного [PERSON] (а.с.44). З листа завідувача Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. №195/01-16 від 16 березня 2021 року, вбачається, що після [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа №266/2018. Спадщину прийняла [PERSON] згідно з заявою від 16 червня 2018 року. 29 вересня 2018 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 17 листопада 2018 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0500 га, цільове призначення - для ведення колективного садівництва. 07 грудня 2018 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на садовий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Щодо надання спадкової справи відсутня технічна можливість (а.с.66). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.23 «Загальні положення про право власності», гл.25 «Припинення права власності», гл.26 «Право спільної власності» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ст.317\~та ст.319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Судом встановлено, що спільне володіння і користування автомобілем є неможливим, тому відповідач отримала грошові кошти за свою частку у автомобілі. Вказана обставина визнана у повній мірі відповідачем. У зв`язку з цим, припинення права власності [PERSON] не завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім того, суд враховує, що спірний автомобіль не перебуває в її користуванні. Зазначені обставини є визначальними при вирішенні даного спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника. Суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права відповідача на частку в майні, а саме: на Ѕ частину автомобіля марки «ВАЗ 2107», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та визнання за [PERSON] права власності на цю частку автомобіля. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат. Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.141ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З квитанцій, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1, 39-а), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1748 гривень 80 копійок. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1748 гривень 80 копійок. Крім цього, за змістом ч.1 та ч.2 ст.137\~ЦПК України сторони несуть також витрати, пов`язані з правничою допомогою. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Враховуючи те, що матеріали цивільної справи не містять детального опису робіт (послуг), наданих представником позивача Біликом Г.І., в ході розгляду даної цивільної справи. Крім цього, на переконання суду, заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень є неспівмірною, зокрема зі складністю справи та виконаною роботою, а також ціною позову у розмірі 15140 гривень. Тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved