Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2010 року в м.Києві на перехресті вул.Газопровідна та вул.Стеценка з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ» з державним номерним знаком [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON] На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначає, що вина [PERSON] у вчиненні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Подільського районного суду м.Києва від 11.02.2011р. та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту спеціаліста складає 8174грн. 51коп. Вказує, що додатково поніс витрати в розмірі 536грн. у зв'язку із залученням аварійного комісара, 750грн. на оплату юридичних послуг. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, тому власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою. При цьому 20.04.2011р. позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 6812грн. 09коп. Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.ст.38, 40, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати [PERSON] у позивача - МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] - відповідача по справі. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6812грн. 09коп., 536грн. витрат за послуги аварійного комісара, судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 750грн. Повноважний представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні, додатково пояснив, що не вважає себе винним в дтп, постанову суду про притягнення до відповідальності не оскаржував, був присутній при огляді транспорту, не згоден з визначеною позивачем сумою, клопотань про призначення експертиз заявляти не буде. По справі допитана в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що являється дружиною відповідача, вважає його невинуватим в дтп, неодноразово з`являлись на судові засідання по розгляду адмінпротоколу, постанову суду не оскаржували, одразу сплатили штраф, оскільки були потрібні водійські права. Заслухавши учасників процесу,дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2010 року о 23год. 05хв. в м.Києві на перехресті вул.Газопровідна та вул.Стеценка з вини [PERSON], який керував автомобілем ВАЗ д.н.з. [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю Фольксваген д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], було завдано механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн., про що свідчить відповідна копія постанови Подільського районного суду м.Києва від 11.02.2011р. Вказана постанова суду ніким із можливих апелянтів не оскаржена, набрала законної сили. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до Звіту №20 про визначення вартості матеріального збитку від 15.03.2011р. складає 8174грн. 51коп. (з врахуванням 20% ПДВ). Як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу від 14.03.2011р. та визнається відповідачем, він особисто був присутній під час огляду автомобіля, зауважень до протоколу не було, пошкодження записані вірно, що підтверджено відповідними підписами учасників огляду. Нормами ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 41 вищевказаного Закону, позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України 20.04.2011р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 6812грн. 09коп. (без урахування ПДВ), що підтверджується копією наказу про сплату №1076 від 20.04.2011р. та копією платіжного доручення №1784 від 20.04.2011р. Додатково МТСБУ понесло витрати в зв'язку із збором документів, оглядом пошкодженого транспортного засобу, встановленням розміру завданих збитків, в розмірі 536грн., що підтверджується дорученням №13709 від 10.03.2011р., копією рахунку №10 від 21.03.2011р., актом виконаних робіт та копією платіжного доручення №1328 від 30.03.2011р. Ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після проведення виплати [PERSON] у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] З огляду на викладене, позивачеві заподіяно шкоду в розмірі 6812грн. 51коп., 536грн., що відповідно до ст.1166 ЦК України є підставою для її стягнення з відповідача, оскільки інтереси позивача підлягають судовому захисту. За положеннями ст.ст.57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова суду відносно [PERSON] набрала законної сили. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту встановлення та понесення фактичних витрат, цей факт не заперечується відповідачем, позов в цій частині підлягає до задоволення в розмірі, що доведений позивачем та не спростований стороною відповідача, оскільки на обґрунтування заперечень [PERSON] суду не надано будь-яких доказів на підтвердження, що він є невинуватим у вчиненні дтп та завданні збитків потерпілому [PERSON] - власнику пошкодженого автомобіля Фольксваген; розмір завданого матеріального збитку відповідачем жодними доказами не спростований. Суд вважає, що відшкодуванню підлягає саме сума, визначена спеціалістом; правом на призначення експертиз відповідач не скористався, відмовився від призначення експертиз, хоча судом неодноразово належним чином роз`яснювалось таке право відповідача та наслідки не вчинення відповідної дії. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню; згідно ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги; особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ст.ст.79,84 ЦПК України). В якості доказів надання правової допомоги суду надано контракт про надання правової допомоги №61 від 27.09.2012р., укладений між МТСБУ та ФОП [PERSON]., додаткову угоду №4 від 18.12.2013р. до контракту, копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] Суд вважає, що вимоги про стягнення 750грн. витрат на правову допомогу підлягають залишенню без задоволення, оскільки представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи на підставі довіреності №4/37154 від 27.12.2013р., наказу №390 від 03.06.2013р., витягу з протоколу №35/2013, що передбачено ст.ст.26, 42 ЦПК України, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. Оскільки ФОП [PERSON]. представляв інтереси позивача саме в якості представника за довіреністю від 27.12.2013р., а не особи, що надає правову допомогу (про що він сам прямо зазначив в позовній заяві, в заяві від 02.04.2014р. та в судовому засіданні), враховуючи також відсутність та ненадання будь-яких доказів на понесення відповідних витрат в розмірі 750грн., законних підстав для відшкодування таких витрат позивача у суду не має, і вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial