Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON], про визнання останньої такою, що втратила право користування житлом, а саме, житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом. В даному будинку крім неї зареєстрована [PERSON]. Протягом останніх п'ятнадцяти років відповідач не проживає у вказаному житловому будинку. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 04.10.2018 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п'ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21128222 від 03.12.2008 року, реєстраційний №21651292, виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину / ВМА №127943 / 29.10.2008 / Монастириська державна нотаріальна контора / зареєстровано в реєстрі за №2954. Згідно довідки виданої Монастириською міською радою за №2318 від 20.09.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS], крім власника житлового будинку зареєстрована його дочка - [PERSON], 1964 року народження - відповідач по справі. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] права на користування житлом є відсутність останньої протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підтверджується Актом обстеження будинковолодіння від 20.09.2018 року, згідно якого встановлено, що у вищевказаному житловому будинку [PERSON] на протязі останніх дев'яти років не проживає про що сусуди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали відповідні розписки. Жодних доказів про поважність причин непроживання відповідача у спірному будинку суду надано не було. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин непроживання відповідача у спірному будинку. За вказаних обставин судом установлено, що відповідач [PERSON] відсутня у житловому будинку [ADDRESS] понад один рік без поважних на це причин, тому відповідно до ст. 405 ЦК України втратила право на користування спірним житлом.

Outcome: approved