Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.04.2017 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] (далі Відповідачем),\~\~було укладено Договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 1\~000 (одна тисяча) доларів США 00 центів, а відповідач зобов`язалася повернути позивачу вказану грошову суму до 30.08.2017 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноруч написаною розпискою від 13.03.2017 року. Оскільки, у вказаний строк відповідач обов`язок з повернення грошових коштів у розмірі 1\~000 (одна тисяча) доларів США 00 центів, не виконала, порушила умови договору, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON] , користь суму заборгованості за Договором позики від 13.04.2017 року у розмірі 1\~000 (одна тисяча) доларів США 00 центів, що на день подання уточненого позову до суду (10.01.2018 року) еквівалентна сумі у розмірі 28\~203(двадцять вісім тисяч двісті три) грн. 20 коп. До початку розгляду даної цивільної справи по суті [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування зустрічного позову така особа посилалась на обставину того, що вона, [PERSON] , не укладала з [PERSON] Договору позики від 13.04.2017 року і навіть не пам`ятає тексту розписки, оскільки вона написала її у незвичайному (збудженому) стані. Разом з цими обставинам (перемовини з подружжям [PERSON] в їхній машині 13.04.2017 року) були саме тими тяжкими обставинами які вплинули на дії [PERSON] та якими скористалась [PERSON] , щоб змусити її, [PERSON] , написати безгрошову розписку. У зв`язку із викладеним, позивач за зустрічним позовом також змушена звернутися до суду та просити суд визнати недійсним Договір позики від 13.04.2017 року, з моменту його вчинення, між нею, [PERSON] , та [PERSON] . Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги\~\~підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.\~Зустрічні позовні вимоги позивач та її представник не визнали\~\~та просили у їх задоволені відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідач та її представник за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги не \~\~визнали, просили у їх задоволені відмовити.\~\~Зустрічні позовні вимоги відповідач та її представник підтримали\~\~та просили їх задовольнити в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. від 08.05.2018 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним була прийнята до свого провадження. Судом було задоволено клопотання про виклик та допит в якості свідків по даній цивільній справі [PERSON] , [PERSON] , а також за згодою [PERSON] та [PERSON] Ухвалою судді\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська Мовчан\~Д.В.\~ від\~27.09.2018\~року було\~призначено по\~даній цивільній\~справі судово\~ почеркознавчу\~експертизу та\~зупинено провадження\~по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. від 25.01.2019 року було відновлено провадження по цивільній справі. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, пояснення свідків, експерта, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 13.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач надала відповідачу у позику 1\~000 (одну тисячу) доларів США 00 центів. Позичальник зобов`язалася повернути позичальнику зазначену грошову суму до 30.08.2017 року. Судом також встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач свої зобов`язання із повернення грошових коштів не виконала. Як підставу не виконання такого договірного зобов`язання відповідач за первісним позовом зазначає про недійсність вказаного договору. При цьому така сторона посилається на ті обставини, що вказаний договір є недійсним через: а) відсутність факту реальної передачі грошей, оскільки він мав на меті приховати інший правочин попередній договір щодо об`єкту нерухомого майна, б) відсутності волевиявлення відповідача на укладання саме договору позики, в) укладання такого договору внаслідок помилки, щодо обставин які мають істотне значення, г) такий правочин було укладено внаслідок тяжкої для відповідача за первісним позовом обставини хвороби та наступної смерті чоловіка [PERSON] . Таким чином, між сторонами виник спір із вказаних обставин, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За змістом ч. 1\~ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. А відтак суд не може погодитись із стороною відповідача за первісним позовом щодо того, що вказаний договір має безгрошовий характер. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми. \~ \~ \~ \~Суд критично відноситься до посилання сторони відповідача на ту обставину, що вказаний договір позики має ознаки недійсності через те, що такий договір мав на меті приховати інший правочин попередній договір щодо об`єкту нерухомого майна та через відсутність волевиявлення відповідача на укладання саме договору позики. Відповідно до ст.1053 ЦК за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію та здійснюється у формі, установленій для договору позики (ст.1047 цього кодексу). За своїм змістом новація це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Тобто, матеріальний закон не пов`язує заміну боргу позиковим зобов`язанням із недійсністю правочину. Оскільки в даному випадку вказана розписка як документ, своїм змістом підтверджує вказане боргове зобов`язання, і містить умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, то суд вважає, що між сторонами виникли дійсні договірні зобов`язання, за умовами яких відповідач за первісним позовом зобов`язувалася \~прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Із приводу посилання сторони відповідача на обставину написання такої розписки внаслідок помилки, щодо обставин які мають істотне значення та наявної тяжкої для відповідача за первісним позовом обставини, суд зазначає про наступне. З роз`яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Так само, згідно роз`яснень, які викладені у пункті 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Таким чином, відповідач повинна була в даному випадку довести наявність обставини помилки під час складання вказаної розписки та її істотне значення, та обставину того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Такому обов`язку відповідача також кореспондують норми ч.1\~ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, згідно яких саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. При цьому згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Посилаючись на обставину існування помилки під час складання розписки, сторона відповідача наполягала на тому що така помилка була наслідком незадовільного психологічного стану [PERSON] . На підтвердження такої обставини сторона відповідача наполягала на призначенні в межах розгляду даної справи відповідної почеркознавчої експертизи, яка має встановити наявність відповідних «збиваючих факторів» у вигляді надмірного хвилювання, емоційної напруги тощо. Судом для встановлення таких обставин справи була призначена відповідна експертиза та поставлені перед експертом відповідні питання із вказаного приводу. Згідно висновку судового експерта № 5596-18 від 14.01.2019 року (а.с. 142-145) при виконанні тексту боргової розписки [PERSON] від 13.04.2017 року на [PERSON] чинили вплив «збиваючи» фактори тимчасового, природного характеру (до яких відносяться як внутрішні фактори (стан операційної або емоційної напруги, зокрема виконання тексту під впливом факторів, які посилюють збуджуючи процеси, у стані стресу, тощо) так і зовнішні (зокрема, незвична поза, фізична втома тощо. При цьому, згідно мотивувальної частини вказаного експертного висновку, встановити конкретний «збиваючий фактор», що мав вплив на виконавця досліджуваних рукописних записів не надається за можливе з причини однотипності прояву комплексу діагностичних ознак в межах однієї групи (а.с. 144). Під час допиту у судовому засіданні судового експерта [PERSON] такий експерт підтвердив суду свої висновки, викладені у вказаному висновку № 5596-18 від 14.01.2019 року у тому числі щодо не можливості встановити конкретний «збиваючий фактор». Оскільки сторонами визнається та обставина, що вказана спірна розписка була складена 13.04.2017 року в автомобілі позивача, то суд, враховуючи вказані висновки експерта, місце та умови складання такого боргового документу, вважає, що в даному випадку вважається доведеною обставина наявності саме зовнішніх збиваючих факторів у вигляді незручної пози тощо, що само по собі не обумовлює недійсності такого договору позики. Суд також вимушений критично віднестись до доводів відповідача за первісним позовом, що вказана розписка була складена внаслідок тяжкої для відповідача за первісним позовом обставини хвороби та наступної смерті чоловіка [PERSON] . Адже із матеріалів справи вбачається, що чоловік такої сторони помер [INFO] , а вказана розписка складена 13.04.2017 року, тобто через значний проміжок часу від виникнення події, з якою [PERSON] пов`язує існування такої обставини. Суду так само не представлені докази вчинення на [PERSON] психологічного, психічного чи фізичного тиску або застосування будь-якого виду примусу до написання такого спірного боргового документу, або докази, які б свідчили про те, що розписка написана відповідачем за первісним позовом без її згоди. Натомість матеріали справи свідчать про те, що така розписка від 13.04.2017 р. містить всі необхідні дані для встановлення факту добровільності її складання. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд не може взяти до уваги. Адже покази вказаних свідків не суперечать висновкам суду, але суд враховує те, що свідки перебувають у родинних стосунках із сторонами по справі, їх твердження під час допиту у судовому засіданні носили суб`єктивний характер, містили не фактичний опис обставин справи, а власну емоційну суб`єктивну оцінку таких подій, про які вони були обізнані, у тому числі, зі слів самих сторін. Фактично,в даному випадку, стороною відповідача за первісним позовом не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували твердження відповідача про наявність помилки під час складання вказаної розписки та її істотне значення, та обставину того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Оскільки доказів повернення позивачеві вказаної грошової суми, що зазначена у спірній розписці, матеріали справи не містять, суд доходить висновку про наявність невиконаного договірного зобов`язання з боку відповідача за первісним позовом. За правилами\~ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Відповідно\~\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~\~\~ Згідно з частиною першою\~статті 533 ЦК України грошове\~зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини друга, третя\~статті 533 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту як єдиний засіб платежу на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземні валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземні валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадках зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Вищевикладене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 04 липня 2011 року у справі № 3-62гс11, від 07 жовтня 2014 року у справі № 3-133гс14 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 В даному випадку, що позивач, як кредитор за договором позики відповідно до вимог статей\~6,\~627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики визначивши розмір заборгованості в еквіваленті національній валюті - гривні України. Враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання у встановлений сторонами строк виконанні не були, внаслідок чого у позивача виникає право вимоги на стягнення з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 1\~000\~(одна\~тисяча)\~доларів США, що станом на день ухвалення рішення складає за офіційним курсом Національного банку України складає 26\~375\~(двадцять\~шість тисяч\~триста сімдесят\~п`ять)\~грн.\~02коп. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вказаних вимог, оскільки відповідачем не виконано договірних зобов`язань перед позивачем, а відтак первісний позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою статті 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У частині другій статті 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Як зазначалось вище,\~статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт власноручного написання розписки від 13.04.2017 року [PERSON] не оспорює. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, згідно з якою, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме на [PERSON] в даному випадку, покладено обов`язок довести, що грошові кошти насправді не були одержані нею від позикодавця, а сам факт заперечення, про неотримання коштів від позивача, а також покази свідків, не може свідчити про таке. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів [PERSON] про неотримання нею грошових коштів 13.04.2017 року у борг. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору позики недійсним. З огляду на це, безпідставними є доводи [PERSON] про неотримання грошових коштів за оспорюваним договором позики. Також, безпідставними є доводи позивача за зустрічним позовом про написання розписки під примусом з боку особи, яка не була стороною у даних договорах, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів позивача. Доводи [PERSON] про те, що грошей у позику від [PERSON] не отримувала, а розписку написала вимушено, під тиском з боку іншої особи спростовані також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги первісного позивача задоволені частково, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. У зустрічному позові відмовлено, тому судові витрати за зустрічним позовом у вигляді судового збору та оплати вартості проведення судової почеркознавчої експертизи віднести на рахунок позивача за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial