Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22.08.2019 року є власником квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру їй подарувала мати, яка 14.11.2007 року уклала шлюб з відповідачем. Однак, 11.03.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказує, що після отримання квартири у власність звернулась до відповідача про звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, на що отримала відмову. Отже, її право на вільне користування та розпорядження своєю власністю порушується відповідачем, оскільки останній користується спірною квартирою без її згоди. За таких обставин, просить усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 06.12.2019 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що проживає у спірній квартирі з часу реєстрації шлюбу з [PERSON] . Про те, що колишня дружина була власником даної квартири він знав. Йому не було відомо про те, що позивач є новим власником. Вказує, що не чинить [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою. Відмовляється від зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою, оскільки на даний час не має іншого житла, в якому міг здійснити реєстрацію місця проживання. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин На підставі договору дарування, посвідченого 01 листопада 2004 року державним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кравченко А.Г. за реєстровим №1-5677, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.6-7). У 2007 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки УДМС в Чернігівській області від 02 грудня 2019 року та довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 17.12.2019 року у вищевказаній квартирі на [ADDRESS] з 14.08. 2007 року зареєстрований відповідач - [PERSON] (а.с.16, 21). Новозаводський районний суд м. Чернігова рішенням від 11.03.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвав (а.с.8-9). 22 серпня 2019 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст.391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до абзацу 2 п.34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,- під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Однією із підстав припинення сервітуту, у тому числі особистого, згідно із п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідач за згодою попереднього власника квартири [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою як член сім`ї власника та проживає в ній. Фактично попереднім власником було встановлено сервітут щодо права проживання відповідача в його квартирі. В даному випадку змінився власник квартири, у попереднього власника припинилося право власності на спірну квартиру, а відповідно припинилося і право користування цією квартирою у особи, якій попереднім власником надавалося право користування нерухомістю. Тобто припинилася обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту. Позивач є єдиним власником майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і в силу ст.391 ЦК України, має право на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом надання постійного безперешкодного доступу та визнання осіб такими, що втратили право користування. [PERSON] не є членом сім`ї власника майна, тому і використовувати його для проживання законних підстав не має. Отже, відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки його право було похідним від права власності попереднього власника. Суд вважає, що реєстрація та проживання відповідача у квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню ним права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Відповідач у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою, про що повідомив у судовому засіданні. Враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідач не є членом сім`ї, тому суд вважає можливим усунути перешкоди в користуванні [PERSON] власністю, а саме квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, а отже позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (а.с.1). Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 768 грн 40 коп. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. На обґрунтування вартості правничих послуг стороною позивача надано договір про надання правової допомоги №14 від 14 листопада 2019 року, укладеного з адвокатом Водолагіним С.М. (а.с.4), ордер та квитанція до прибуткового касового ордера від 14.11.2019 року (а.с.5, 28). Відповідно до п.3.1 Договору про надання правової допомоги за надання консультації щодо предмету спору, вивчення документів, що стосуються предмету спору, вивчення законодавчої бази, написання позову та перше судове засідання клієнт сплачує адвокату 4 000 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є надто завищеною, так як спір у справі не є складним, підготовка позову та участь у судовому засіданні не займає великого обсягу та часу на виконання відповідних робіт. За таких підстав суд застосовує співмірність винагороди за адвокатські послуги обсягу наданих послуг в межах даної справи адвокатом, у зв`язку з чим суд зменшує розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн. У стягненні решти витрат з надання професійної правничої допомоги слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: approved