Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 09.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу, що утворилась за Договором позики від 01.03.2015 року в розмірі 60 000,00 доларів США, пеню за прострочення зобов`язання за період з 01.03.2020 року по 01.09.2020 року в загальному розмірі 55 200,00 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 10510,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно з Договором позики від 01.03.2015 року відповідач [PERSON] взяла в нього в борг 60 000 доларів США, що складало 1 665 787,20 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2015 року та зобов`язалась повернути грошові кошти до 01 березня 2020 року. П.2 Договору позики від 01.03.2015 року передбачено, що виконання цього договору, а саме повернення боргу має відбуватись в Київському районі м.Харкова за адресою фактичного проживання позичальника: [ADDRESS] . Вказав, що на теперішній час [PERSON] суму боргу не повернув, жодних плат не здійснював, віз зустрічі ухиляється. Договір позики був укладений в письмовій формі, підписаний власноручно сторонами, у відповідності до вимог п.2 ст. 1047 ЦК України. Крім того, п.5 Договору від 01.03.2015 року вставлено, що в разі порушення строків повернення боргу [PERSON] зобов`язується сплатити йому пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день затримки повернення боргу. Станом на 01 вересня 2020 року відповідачем допущено прострочення повернення боргу на 184 дні (з 01.03.2020 року по 01.09.2020 року). Отже, загальна сума заборгованості зі сплати пені за період прострочення з 01.03.2020 року по 01.09.2020 року складає 55 200,00 доларів США (184*60000*0,005). Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості зі сплати пені та основного боргу складає 115 200,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.09.2020 року складає 3 189 980,16 грн. 09 листопада 2020 року до суду відповідачем [PERSON] був наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно між нею та [PERSON] 01.03.2015 року було укладено Догорів позики, згідно якого вона отримала від позивача 60 000 доларів США, але повернути їх вчасно до 01.03.2020 року вона не мала змоги через фінансові труднощі. Зазначила, що вона брала в борг суму значно меншу, ніж зазначено в позові, а саме 60 000 доларів США, а не 115 200 доларів США, а тому, зважаючи на відсутність фінансової можливості на даний час повернути борг, вважає заявлені вимоги до неї необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. ІІ Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 17.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 14.12.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належним чином, причин неявки в судові засідання не повідомила. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за умовами якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти (іноземну валюту) в розмірі 60 000 доларів США строком до 01.03.2020 року та які вона зобов`язалась повернути в строк, вказаний в цьому договорі. Відповідно до П.2 Договору позики від 01.03.2015 року передбачено, що виконання цього договору, а саме повернення боргу має відбуватись в Київському районі м.Харкова за адресою фактичного проживання позичальника: [ADDRESS] . За п.5 Договору від 01.03.2015 року вставлено, що в разі порушення строків повернення боргу [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день затримки повернення боргу. Оригінал договору позики від 01.03.2015 року міститься в матеріалах справи (а.с.5). В своєму позові позивач зазначив, що в обумовлену дату повернення позики відповідач суми позики позикодавцю не повернув. Відповідач ухиляється від повернення позики до цього часу. V. Норми права, що підлягають застосуванню. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, у відповідності до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положень ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом безспірно встановлено, що 01 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за умовами якого [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти (іноземну валюту) в розмірі 60 000 доларів США строком до 01.03.2020 року та які вона зобов`язалась повернути в строк, вказаний в цьому договорі. Відповідно до ч.3 Договору, факт одержання грошових коштів підтверджується підписанням позичальником Договору. Наявність у позивача оригіналу договору позики від 01.03.2015 р., свідчить, що [PERSON] не повернула [PERSON] , позику в сумі 60 000 доларів США, внаслідок чого вона підлягає стягненню. Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач не оспорювала та підтвердила факт отримання нею коштів та прострочення взятих нею зобов`язань, а також зазначила, що не повернула борг у зв`язку з відсутністю фінансової можливості. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За п.5 Договору від 01.03.2015 року вставлено, що в разі порушення строків повернення боргу [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день затримки повернення боргу. Враховуючи наявність заборгованості за договором від 01.03.2015 р., [PERSON] має право на стягнення пені за період прострочення сплати суми позики. За наданим позивачем розрахунком, станом на 01.09.020 року відповідачем допущено прострочення повернення боргу на 184 дні, заборгованість зі сплати пені за період з 01.03.2020 року по 01.09.2020 року складає 55 200,00 доларів США (184*60000*0,005). Враховуючи вище вказане, беручи до уваги обставини, що стосуються спірного правочину, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача розмір судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved