Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. У вересні 2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс, за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни, Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійник Олега Івановича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 14.05.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9114 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс, заборгованості у розмірі 5940 грн. 00 коп. Зазначений виконавчий напис відповідач пред`явив до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійник О.І. на підставі якого останній 11.08.2021 року відкрив виконавче провадження ВП № 66463571 про стягнення з [PERSON] вищезазначеної суми. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено із грубим порушенням законодавства, не погоджується із фактом отримання кредитних коштів та наполягає на тому що відсотки за кредитним договором нараховані незаконно, тому витребування суми коштів щодо якої виданий виконавчий напис нотаріусу, і тому така сума не має ознак безспірності. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд визнати виконавчий напис за №9114 вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., 14.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс, заборгованості у розмірі 5940 грн. 00 коп. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, справу просив розглянути за своєї відсутності, вимоги просив задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача адвокат Лещенко С.В. що діє на підставі ордеру серія ДН №141047 від 18.08.2021 року (а.с.10), в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, справу просив розглянути за своєї відсутності (а.с.24). Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідач представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Третя особа Приватний нотаріус\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Грисюк\~О.В. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І., в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження за зазначеним позовом та призначене до підготовчого засідання, витребувано у приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни належним чином завірені копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису № 9114 від 14.05.2021 року та витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійник Олега Івановича належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 66463571. (а.с.14). Ухвалою суду від 14.09.2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрованого в реєстрі за № 9114 від 14.05.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 5\~940 грн. 00 коп. (а.с.19). На виконання ухвали суду від 10.09.2021 року приватним виконавцем Олійник О.І. надані копії документів, а саме: копії виконавчого напису № 9114 від 14.05.2021 року виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, копії постанови виконавчого провадження, копія кредитного договору, копія заяви стягувача про примусове виконання рішення (а.с.27-49). 01.10.2021 року по справі проведено підготовче засідання (а.с.51). Справу призначено до судового розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин по справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 02.04.2020 року укладено кредитний договір № 859154-А між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] відповідно до якого надано кредит на суму 2000,00 грн. на 30 днів з загальною сумою, що підлягає поверненню 2300,00 грн. (а.с.37-43). 02.04.2020 року укладена угода до кредитного договору № 859154-А від 02.04.2020 року (автопролонгація) між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] сума кредиту 2000,00 грн. з процентами за користування кредитом у сумі 2590,00 грн., термін платежу до 21.05.2020 року з загальною сумою, що підлягає сплаті у сумі 4590,00 грн. (а.с.44-47). Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 40071779-72 від 15 жовтня 2020 року укладеними з ТОВ «СС ЛОУН», де ТОВ Фінфорс є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «СС ЛОУН», далі іменований стягував має право грошової вимоги за Кредитним договором № 859154-А від 02.04.2020 року укладеним між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] (а.с.48). Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9114 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ Фінфорс, заборгованості у розмірі 5940 грн. 00 коп. (а.с.9). Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійник О.І. за виконавчим написом № 9114 від 14.05.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 66463571 від 11.08.2021 року (а.с.7). V. Оцінка Суду. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв`язку з викладеним, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постановах Верховного Суду у справі від 19 вересня 2018 року № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18), Постанові КЦС ВС від 06.05.2020 року № 320/7932/16-ц (61-38989св18): Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалюючи рішення по даній справі, суд приходить до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання банком письмової вимоги до боржника, оскільки доказів отримання письмової вимоги боржником відповідачем надано не було, а тому відсутні підстави стверджувати, що у боржника була об`єктивна можливість ознайомитися, в разі її наявності, із розміром заборгованості, а у разі необхідності його спростувати або усунути порушення умов кредитного договору. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс, щодо стягнення з нього суми заборгованості зазначені у виконавчому написі неправомірні та є спірними. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що доводи [PERSON] щодо наявності спору по кредитному договору, який був підставою вчинення нотаріусом виконавчого напису, є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому суд приймає ці доводи та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судових витрат, а саме судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.4). На підставі викладеного та

Outcome: approved