Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Прокуратури Полтавської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути на її користь 155031,50 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24.04.2015 СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області відносно неї було розпочато кримінальне провадження №12015170090001470 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. 04.12.2015 Автозаводським районним судом м. Кременчука відносно неї ухвалено виправдувальний вирок. Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 23.03.2016 було скасовано вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.12.2015 та визнано її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.354 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило 4250 грн. Вказана сума була сплачена нею в рахунок держави. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ обвинувальний вирок від23.03.2016 було скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 19.07.2017 ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишено без змін вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.12.2015. Загальний строк перебування її під слідством та судом становить 26 місяців та 26 днів. За вказаний період вона зазнала значних моральних втрат, які полягали у її приниженні перед студентами, колегами та керівництвом коледжу, де вона працювала, порушенні нормальних життєвих звязків. Моральну шкоду вона оцінює в 150781,50 грн(3723 грн(мінімальна заробітна плата з 1 січня 2018 року)*1,5 * 27 місяців). Також вважає, що відшкодуванню підлягає сума сплаченого нею штрафу - 4250 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Головне управління Національної поліції в Полтавській області в судове засідання не зявилось, надіслало суду відзив на позов в якому зазначило, що позов не визнає. В своєму відзиві відповідач вказав, що вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої внаслідок проведення слідчих дій, може здійснюватися в судовому порядку лише після звернення до відповідного органу, який проводив слідчі дії у разі незгоди із прийнятим цим органом рішенням. У зв'язку із тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звернення позивача до органу досудового розслідування, відповідач вважає її вимоги передчасними. Відповідач звертав увагу суду на те, що ГУНП в Полтавській області є неналежним відповідачем у справі. Також ГУНП в Полтавській області вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт спричинення шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування, що свідчить про недоведеність вимог. Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в судове засідання не зявилось, надіслало суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також, в своєму клопотанні відповідач просив відмовити позиву у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві ГУНП в Полтавській області. Представник відповідачів, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області - [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що позивачем не наведено належних доказів, які б підтверджували розмір визначеної нею моральної шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між ймовірним настанням моральної шкоди та діями відповідачів. Вказала, що кошти не повинні стягуватись з Державної казначейської служби України, як з окремої юридичної особи, оскільки Державна казначейська служба України лише здійснює виконання рішень судів про списання коштів Державного бюджету. Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області у будь-які відносини з позивачем не вступали і не вчиняли щодо позивача протиправних дій. Представник Прокуратури Полтавської області, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Вказав, що згідно пп.1,3,9 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Зазначив, що позивачем не обґрунтовано в чому полягає завдана їй моральна шкода, з яких міркувань вона виходила визначаючи її розмір та не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували її вимоги. Вважає, що у разі доведеності позивачем факту заподіяння моральної шкоди на її користь може бути стягнуто 43200(27 міс * 1600(прожитковий мінімум для працездатних осіб)) Звертав увагу суду на те, що питання про повернення сплаченого позивачем штрафу підлягає вирішенню в порядку кримінального провадження, а тому провадження в цій частині необхідно закрити. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом було встановлено, що [PERSON] з 02.10.2000 по 28.08.2015 працювала викладачем в комунальному вищому навчальному закладі 1-го рівня акредитації Полтавської обласної ради «Кременчуцький медичний коледж» ім. В.І. Литвиненка. 24 квітня 2015 року до ЄРДР за №12015170090001470 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України за фактом отримання неправомірної вигоди в розмірі 800 грн, викладачем комунального вищого навчального закладу 1-го рівня акредитації Полтавської обласної ради «Кременчуцький медичний коледж» ім. В.І. Литвиненка. 27 квітня 2015 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та 19 травня 2015 року Прокуратурою м. Кременчука скеровано обвинувальний акт до суду. 04 грудня 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області по справі № 524/4170/15-к ухвалено вирок, яким [PERSON] у пред'явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.368 КК України виправдано за недоведеністю її вини. 23 березня 2016 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області скасовано вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука від 4 грудня 2015 року та ухвалено новий вирок, яким [PERSON]М визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 354 КК України та призначено покарання у виді штрафу 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 4250 гривень у прибуток держави. Вказаний вирок Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2016 року скасовано Ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2016 та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 19 липня 2017 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури залишено без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2015 року щодо [PERSON] залишено без змін. На виконання вироку Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2016 року [PERSON] було сплачено на користь держави 4250 грн, що підтверджується копією квитанції №0.0.538277309.1 від 18.04.2016. Також, за вироком Апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2016 року до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення внесено відомості відносно позивача. Отже, загальна тривалість перебування [PERSON] під слідством та судом становила 26 місяців та 26 днів. V. [PERSON] Відповідно до ст.55 Конституції\~України права\~і свободи\~людини і\~громадянина захищаються\~судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин\~1,\~2,\~7\~статті 1176\~ЦК України\~передбачено,\~що шкода,\~завдана фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт,\~відшкодовується державою\~у повному\~обсязі незалежно\~від вини\~посадових і\~службових осіб\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 23\~ЦК України\~передбачено,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна\~шкода відшкодовується\~грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від майнової\~шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов'язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі\~статтею 3\~Закону №\~266/94-ВР\~У наведених\~в статті\~1\~цього Закону\~випадках громадянинові\~відшкодовуються (повертаються): 1)\~заробіток та\~інші грошові\~доходи,\~які він\~втратив внаслідок\~незаконних дій; 2)\~майно (в\~тому числі\~гроші,\~грошові вклади\~і відсотки\~по них,\~цінні папери\~та відсотки\~по них,\~частка у\~статутному фонді\~господарського товариства,\~учасником якого\~був громадянин,\~та прибуток,\~який він\~не отримав\~відповідно до\~цієї частки,\~інші цінності),\~конфісковане або\~звернене в\~доход держави\~судом,\~вилучене органами\~досудового розслідування,\~органами,\~які здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~а також\~майно,\~на яке\~накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4)\~суми,\~сплачені громадянином\~у зв'язку\~з поданням\~йому юридичної\~допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Частинами 1,2\~статті 12\~Закону №\~266/94-ВР\~передбачено,\~що розмір\~відшкодовуваної шкоди,\~зазначеної в\~пунктах 1,\~3,\~4\~статті 3\~цього Закону,\~залежно від\~того,\~який орган\~провадив слідчі\~(розшукові)\~дії чи\~розглядав справу,\~у місячний\~термін з\~дня звернення\~громадянина визначають\~відповідні органи,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратура і\~суд,\~про що\~виносять постанову\~(ухвалу).\~Якщо кримінальне\~провадження закрито\~судом при\~розгляді кримінальної\~справи в\~апеляційному або\~касаційному порядку,\~зазначені дії\~провадить суд,\~що розглядав\~справу у\~першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом(стаття 13 Закону № 266/94-ВР). Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення) передбачено, що Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції. В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VІ. ОЦІНКА СУДУ Оцінюючи доводи відповідачів ДКС України, ГУ ДКС України в Полтавській області, УМВС України в Полтавській області, ГУНП в Полтавській області щодо того, що вони не є належними відповідачами по справі, оскільки не вчиняли щодо позивача протиправних дій, суд відзначає, що положення статті 1176 ЦК України передбачають відшкодування державою шкоди у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а тому суд приходить до висновку про безпідставність вказаних доводів. Суд також не може погодитись з доводами представника ДКС України, ГУ ДКС України в Полтавській області про те, що кошти не можуть бути стягнуті з ДКС України, так як вона є самостійною юридичною особою, оскільки здійснюючи в межах своїх повноважень контроль за дотриманням бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, Казначейство України, відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів. Необґрунтованими суд\~також вважає\~доводи ГУНП\~в Полтавській\~області про\~те,\~що вимоги\~позивача є\~передчасними,\~оскільки вона\~не зверталась\~до органів\~досудового розслідування\~та не\~отримувала відмову,\~у звязку\~із тим,\~що згідно\~Порядку для\~визначення розміру\~шкоди,\~що полягала\~у стягнутому на виконання вироку суду штрафі, громадянин протягом\~шести місяців\~після направлення\~йому повідомлення\~при винесенні\~виправдувального вироку\~може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції, а питання про стягнення моральної шкоди вирішуються безпосередньо судом. Стосовно доводів представника Прокуратури Полтавської області щодо необхідності закриття провадження в частині стягнення матеріальної шкоди, що становить суму сплаченого позивачем штрафу, суд відзначає наступне. Відповідно до п.3 ст.3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Отже, стягнення сплаченого на виконання вироку суду штрафу прямо передбаченого спеціальним законом, а тому вказані доводи представника відповідача суд вважає необґрунтованими. Крім того суд відзначає, що ст.539 КПК України міститься в розділі VIIІ «ВИКОНАННЯ СУДОВИХ РІШЕНЬ», що передбачає набрання законної сили судовим рішенням і вказана стаття не містить положень про повернення виконаного за скасованим судовим рішенням. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача в частині стягнення на її користь матеріальної шкоди в сумі 4250 грн, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, суд відзначає наступне. З аналізу ст.1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР можна зробити висновок, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом № 266/94-ВР необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода. Оцінюючи доводи позивача з приводу заподіяння їй моральної шкоди суд враховує, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 524/4170/15-к [PERSON] виправдано за недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.368 КК України. Вказана обставина, на переконання суду свідчить про встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування та прокуратури, що є однією з необхідних передумов для стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду. Також, проаналізувавши надані позивачем докази, а також матеріали кримінального провадження №2015170090001470(справа №524/4170/15-к) суд приходить до наступного. Так, за освітою [PERSON] є лікарем за спеціальністю санітарія, гігієна, епідеміологія. З 02.10.2000 по 28.08.2015 вона працювала викладачем в комунального вищого навчального закладу 1-го рівня акредитації Полтавської обласної ради «Кременчуцький медичний коледж» ім. В.І. Литвиненка та неодноразово була нагороджена грамотами. Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що 24 квітня 2015 року огляд місця події та вилучення коштів в сумі 800 грн відбувались у день на робочому місці позивача в приміщенні №1 Кременчуцького медичного коледжу, в зв'язку із чим про вказаний факт стало відомо невизначеному колу студентів та працівників коледжу. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що 28 серпня 2015 року, через 3 місяці після направлення обвинувального акту до суду, позивач звільнилась з посади. Також суд враховує, що на даний час відомості про [PERSON] не вилучені з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Встановлені обставини, на думку суду, підтверджують те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури відбулись негативні зміни у житті позивача і їй була завдана моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди яка підлягає стягненню на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. З огляду на вказане, необґрунтованим є посилання представника відповідача [PERSON] на положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 щодо необхідності застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки положеннями Закону № 266/94-ВР чітко визначено застосування саме мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини при обрахунку розміру моральної шкоди. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши наявні у суду докази та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за можливе часткового задовольнити вимоги позивача та стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 100024,60 грн(26\~м 26\~днів(строк\~перебування позивача\~під слідством\~та судом)* 3723 грн(мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2018 року). Відтак, суд частково задовольняє позов [PERSON] та стягує на її користь в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду 104274,60 грн(100024,60 грн + 4250 грн) Судові витрати по справі відсутні.

Outcome: partial