Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів та Державного підприємства « Харківська - лісова науково дослідна станція» звернувся з позовом в Дергачівський районний суд Харківської області до [PERSON] «Про скасування права власності , скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки ». Позивач просить , скасувати право власності [PERSON] (інн: [NUMBER]) на земельну ділянку площею 0,2171 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану за адресою: [ADDRESS] Витребувати з незаконного володіння [PERSON] (інн: [NUMBER]) на користь держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0, 2171 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану за адресою: [ADDRESS] Представник Дергачівської місцевої прокуратури в судове зсідання не зявився , відповідно до поданої заяви просив суд розглядати справу у його відсутність без фіксації технічними засобами , наполягав на задоволенні позову, просив винести зачоне рішення у справі , що суд вважає за можливе. Представники Державного агентства лісових ресурсів та Державного підприємства « Харківська - лісова науково дослідна станція» в судове засідання не з'явились , причини неявки суд не повідомили . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд , вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів . Судом встановлено , що Дергачівською місцевою прокуратурою на виконання доручення прокуратури Харківської області вивчено питання реального виконання рішень суду, постановленими за позовами органів прокуратури. Відповідно до перевірки , встановлено що Черкасько-Лозівською сільською радою 03.07.2009 на 47 сесії 5 скликання питання щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,2171 га, по [ADDRESS] - не вирішувалося. Рішення щодо передачі [PERSON] у приватну власність зазначеної земельної ділянки Черкасько-Лозівської сільської радою не приймалося. Однак, на виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] від 12.11.2009 на право власності на земельну ділянку, площею 0,2171 га. Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку по [ADDRESS] З метою захисту інтересів держави прокуратурою Харківської області до Дергачівського районного суду подано позовну заяву в інтересах держави до [PERSON] про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25.02.2014 у справі №2010/2959/12, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено частково та визнано недійсним державний акт серія [NUMBER] від 12.11.2009 на право власності на земельну ділянку площею 0,2171 га по [ADDRESS] Дергачівського району Харківської області, виданий на ім'я [PERSON]. Разом із цим, прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Вироком Жовтневого суду м. Харків від 05.06.2013 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.006.2014 задоволено апеляційну скаргу засудженого [PERSON] Вирок Жовтневого суду м. Харків від 05.06.2013 відносно [PERSON] в частині засудження по ч.3 ст. 365 КК України відмінено у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину та справу в цій частині припинено. Згідно з вимогами п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014, звільнено [PERSON] від відбуття призначеного йому даним вироком за ч.2 ст. 366 КК України покарання у виді 4 років позбавлення свободи з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 25.02.2014 (справа №2010/2959/12) вартість земельної ділянки за вищевказаною адресою складає 707 214 грн. Оскарженим державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Однак, при вивчені рішень суду та інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що у подальшому на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 5006, виданого 27.11.2009 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Пугачовою І.В., право власності на спірну земельну ділянку 03.02.2014 зареєстровано за [PERSON]. Факт незаконності набуття відповідачами права власності на земельні ділянки виключає саму можливість відчуження права власності на ці землі іншій особі на законних підставах. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, спрямований на протиправне відчуження об'єкта права власності українського народу - земель, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним. З огляду на положення ст. 216 ЦК України вказаний правочин не створив юридичних наслідків. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. При встановленні недійсності таких правочинів, відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, сторони зобов'язані повернути одна одній все, що вони одержали на виконання таких правочинів. За змістом положень ст.ст. 317, 319 ЦК власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст. 387 ЦК). Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч.1 ст. 388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам законодавства, суд вважає , що незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику. У зв'язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] як у добросовісного набувача. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула без відповідної правової підстави з власності держави, тому вказана ділянка повинна бути повернута за вимогою власника. Виходячи з даної позиції підлягає скасуванню також рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2171 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Крім того, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. На необхідність визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи звертав увагу і Верховний Суд України у постанові від 18.10.2013 у справі № 6-92цс13 за позовом прокурора про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю набувається на підставі Конституції України, Земельного кодексу України. Стаття 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Суд вважає, що наявність державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, виданого всупереч встановленому законом порядку, а також подальше відчуження вказаної земельної ділянки порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для втручання органів прокуратури. З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної власності діють як органи, через які держава реалізує повноваження власника земельних ділянок. Відповідно до абзацу 7 п. 12 Прикінцевих положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. В результаті протиправних дій посадових осіб сільської ради порушено інтереси держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», яка є власником (користувачем) земельної ділянки лісогосподарського призначення відповідно до ст. 83 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу Статтею 88 Цивільного процесуального України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами згідно якого стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved