Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Керівник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням. Так, судом було встановлено, що 14 березня 2019 року приблизно о 10.00 годині у світлий час доби, [PERSON] керуючи технічно справним легковим автомобілем «ГАЗ 33021 ЗНГ», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , здійснював рух по проїзній частині проспекту Ювілейного в м. Кам`янське з боку площі Визволителів в напрямку вулиці Чапаєва. Наблизившись до перехрестя з вулицею Жовтневий проїзд та, в подальшому, маючи намір здійснити поворот ліворуч на вулицю Жовтневий проїзд, водій [PERSON] зупинив керований ним автомобіль в правій полосі для руху. Після цього, водій [PERSON] відновив рух керованого ним автомобіля та став виконувати маневр повороту ліворуч, перетинаючи другу смугу для руху проспекту Ювілейного. Перед відновленням руху керованого автомобіля з виїздом на другу смугу для руху водію [PERSON] необхідно було переконатись, що виконуваний ним маневр буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод іншим учасникам руху, тобто водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «п.10.1.: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Однак, в порушення вимог вищевказаного пунктів даних Правил, [PERSON] , керуючи механічним транспортним засобом, при відсутності перешкод механічного або технічного характеру, здійснюючи рух по проспекту Ювілейному з боку площі Визволителів в напрямку вулиці Чапаєва у м. Кам`янське, на сухому асфальтобетонному покритті, після зупинки керованого ним транспортного засобу, перед перетином другої смуги руху, відновив рух керованого ним автомобіля, виїхав на другу смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ Нексія», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по проспекту Ювілейному з боку площі Визволителів в напрямку вулиці Чапаєва у м. Кам`янське в лівій смузі для руху. Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/327 від 18.04.2019 року дії водія автомобілю «ГАЗ 33021 ЗНГ» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок даної ДТП постраждала пасажир автомобілю «ДЕУ Нексія» [PERSON] , якій згідно висновку судово-медичної експертизи № 369-Е від 16.04.2019 року спричинено тілесні пошкодження у вигляді сумісної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з ранами та саднами на голові, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, субарахнодальним крововиливом; тупа травма грудної клітини з контузією правої легені, переломом 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 11-го ребер праворуч по задній поверхні, які ускладнились гідротороксом малих об`ємів; закритого осколкового перелому тіл 11, 12-го грудних хребців без порушення функції спинного мозку чи тазових органів; некротичної рани лівої гомілки в нижній третині; синців на передній черевній стінці, лівій верхній та нижніх кінцівках - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня. У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій [PERSON] тілесних пошкоджень середньої тяжкості, знаходиться грубе порушення водієм [PERSON] вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події. З приводу отримання тілесних ушкоджень [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в ВАІТ, в хірургічному відділенні та нейрохірургічному відділенні КЗ «КМЛШМД» ДОР в період з 14.03.2019 року по 17.05.2019 року. Витрати на лікування потерпілої склали 92110 грн. 25 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. В судове засідання представник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Представник позивача - Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник позивача - КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач та представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.09.2019 року, який набрав законної сили 07.10.2019 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесне ушкодження. Як випливає зі змісту вищевказаного вироку, у прямому причинному зв`язку з вчиненням відповідачем [PERSON] вищевказаного кримінального правопорушення, є завдання потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно довідки калькуляції, наданої КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину, скоєного відповідачем, за період з 14.03.2019 року по 17.05.2019 року склали 92110,25 грн. Посилаючись на те, що відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, чинним законодавством покладено на особу, яка вчинила злочин, позивач, на підставі ст. 1206 ЦК України, просить суд стягнути завдану відповідачем шкоду на користь держави. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно роз`яснень, наданих у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.95р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», суддя чи суд при відданні обвинуваченого до суду зобов`язані перевірити, чи заявлено позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, чи є в матеріалах справи документи лікувального закладу про причину і термін перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні. Згідно роз`яснень, наданих у п.3 вищевказаної Постанови, термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно роз`яснень, наданих у п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Як випливає зі змісту вищевказаного вироку суду, позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, в рамках кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] заявлено не було. Як вбачається зі змісту наданого лікувальним закладом документу про причину і термін перебування потерпілої [PERSON] на стаціонарному лікуванні, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні у період з 14.03.2019р. по 17.05.2019р. через отримання тілесних ушкоджень, завданих внаслідок скоєння відповідачем вищевказаного злочину. При цьому, як зазначив вищевказаний лікувальний заклад, КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» із позовом про стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілої до суду не звертався. Отже, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що лікування потерпілої [PERSON] у період з 14.03.2019р. по 17.05.2019р. відбулося внаслідок злочинних дій відповідача, через що саме відповідач є особою, яка має відшкодувати понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілої. Водночас, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, вважає необхідним, на підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved