Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 1. 08 листопада 2019 року [PERSON] (далі позивач) звернулась з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з квітня 2017 року не приділяє належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку їх спільної малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]: не виконує своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на його утримання, маючи заборгованість зі сплати аліментів у сумі 17557,50 грн., півтора роки не відвідував сина, хоча будь-яких перешкод у цьому йому не чиниться. У зв'язку із цим позивач просив позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. 2. В судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що дитина з квітня 2017 року проживає разом із нею. Відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про сина, фактично не спілкується з ним та не надає матеріальної допомоги на його утримання, маючи значну заборгованість по сплаті аліментів, яка тільки збільшується. Вона ж неодноразово пропонувала йому спілкуватися з сином, купувати йому одяг, іграшки, брати участь у вихованні, утриманні, але він цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина, не дбає про його розвиток та інтереси. Син фактично знає як батька її теперішнього чоловіка, який виховує його змалечку. 3. Відповідач у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлений вчасно, належним чином. Відзиву на позов не подав. Проте, , подав до канцелярії суду заяву, у якій визнав позовні вимоги і просив справу розглядати без його участі. 4. Представник третьої особи особа у судове засідання не з*явилась. Про день і час слухання справи повідомлена вчасно. Подала до суду заяву, у якій просилм справу розглядати без їх участі. Позов задовольнити. ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 5. Позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. 6. Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано 07.11.2017 року, дитина залишена проживати з матір'ю до повноліття, що підтверджується рішенням Іванківського районного суду від 07.11.2017 року (справа № 366/3333/17). 7. Відповідно до виконавчого листа від 26.03.2018 року, який виданий позивачу 03.05.2018 року (справа № 366/280/18), відповідач має сплачувати на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, з моменту подання позовної заяви - 02.05.2018 року. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2018 року становить 17557,50 грн., що підтверджується довідкою, виданою державним виконавцем. 8. 07.11.2018 року відповідач звернувся до нотаріуса за посвідченням заяви, у якій завив про відмову від батьківських прав на малолітню дитину [PERSON], [INFO] та просив позбавити його батьківських прав у судовому порядку. 9. Орган опіки і піклування - служба у справах дітей та сім'ї Поліської РДА Київської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача з метою соціального захисту малолітнього, забезпечення державних гарантій на виховання та розвиток, відповідно до європейських стандартів, ратифікованих Україною. Рішення відповідача про відмову від батьківських прав прийнято свідомо, що він підтвердив у нотаріально посвідченій заяві. 10. Актом обстеження умов проживання від 2 листопада 2018 підтверджується факт проживання дитини з матір'ю та той факт, що відповідач з 01.приймає участі у вихованні сина. 11. Відповідно до приписів статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав має бути заслухана думка дитини, яка може її висловити. З огляду на те, що дитині у на початку квітня 2016 року виповнилося трохи більше одного року, а на даний час лише чотири роки, суд вважає, недоцільним заслуховування думки дитини, оскільки, фактично не знаючи відповідача як батька, та у в силу свого віку, він ніяким чином не зможе висловити свою думку щодо необхідності позбавлення його батьківських прав. ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. 12. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). 13. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). 14. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». 15. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. 16. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON], [INFO], і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). 17. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). 18. Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. 19. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач фактично з моменту досягнення дитиною одного року, розірвання шлюбу з його матір'ю, самоусунувся від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, її матеріального утримання, духовного розвитку, дитиною взагалі не цікавиться. Написав до компетентних органів заяву, яку посвідчив нотаріально про добровільну відмову від батьківських прав щодо неї, що судом також розцінюється як обдуманий та виважений крок, та свідому поведінку, яка підтверджує факт відмови від виконання своїх батьківських обов'язків. 20. Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що чотирирічна дитина протягом останніх майже двох років проживає разом з матір'ю, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім'ї (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ними не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною, про що не заперечували третя особа та позивача. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між ним та дитиною. 21. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). 22. Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батька позбавлена. 23. З огляду на те, що розлучення з батьком має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами, Суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки відповідач добровільно відмовляється від своїх батьківських прав, діючи свідомо. 24. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і, в такому випадку, Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). 25. Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved