Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 06.05.2017 року, який зареєстрований Шаргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис за №40. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.05.2017 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери, відмінність поглядів на сімейне життя та виховання дитини, у зв`язку з чим шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, оскільки приблизно один рік однією сім`єю вона і відповідач не проживають. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе, суперечить її інтересам, оскільки шлюб існує формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, згідно із заявою, поданою до суду 27.04.2020 року, просить про розгляд справи у її відсутності (а.с.12). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 09.06.2020 року та 23.06.2020 року не прибув, а також не скористався своїм правом подати відзив на позов та не подав до суду відзиву із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог [PERSON] , не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 06.05.2020 року. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно із заявою, поданою до суду 27.04.2020 року, просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.12). 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 06.05.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відкрито провадження та визначено дати першого і другого судових засідань: 09.06.2020 року та 23.06.2020 року, відповідно (а.с.14-15). 2. 09.06.2020 року відкладено судове засідання на 23.06.2020 року через неприбуття відповідача [PERSON] (а.с.19). 3. 23.06.2020 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.20). За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. 4. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.05.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду (а.с.2, 12). Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стали різні характери та відмінність поглядів сторін на сімейне життя та виховання дитини, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як приблизно один рік однією сім`єю сторони не проживають, позивач не бажає миритися з відповідачем. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст.113 СК України). VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню. Оскільки позивач не просить після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, то, в силу вимог ст.113 СК України, має право надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ».

Outcome: approved