Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності (а.с.1-5), згідно якого просить суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н/97-0656, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 22,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 08 липня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований за №Н/97-0656 08.07.1997; - визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 22,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] . Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт на все своє майно на користь [PERSON] , крім земельної ділянки площею 2,16 га, що розташована на території ьМолодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. 09.04.2020 Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області була відкрита спадкова справа №80/2020 після смерті [PERSON] . До складу спадкового майна входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/97-0656, укладеного 08 липня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований за №Н/97-0656 08.07.1997. Позивач прийняла спадщину та несе витрати по утриманню зазначеної квартири,. Повідомленням Чорноморської міської державної нотаріальної контори №1008/02-14 від 07.08.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири укладений на біржі не відповідає нормам законодавства і не був посвідчений нотаріально. Недійсність договору купівлі-продажу перешкоджають позивачу вступу у спадщину, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідачі відзиву на позов не надали, були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному обсязі (а.с.70). Відповідач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с.71). Інші співвідповідачі були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не язвились. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 3108.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.35). Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2020 справу прийнято до свого провадження (а.с.48-49). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, народження, одруження (а.с.13-16, 19). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт на все своє майно на користь [PERSON] , крім земельної ділянки площею 2,16 га, що розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (а.с.17-18). До складу спадкового майна входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/97-0656, укладеного 08 липня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] та Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований за №Н/97-0656 08.07.1997 (а.с.20-25). 09.04.2020 Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області відкрита спадкова справа №80/2020 після смерті [PERSON] . Повідомленням Чорноморської міської державної нотаріальної контори №1008/02-14 від 07.08.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири укладений на біржі не відповідає нормам законодавства і не був посвідчений нотаріально (а.с.26). Згідно інформації Чорноморської міської державної нотаріальної контори за №183/01-16 від 22.02.2021, яка надана до суду на виконання запиту суду, зазначено, що після смерті [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа №80/2020, спадкоємцями є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заповіт [PERSON] , посвідчений 16.01.2016 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотарільного округу Одеської області Мирошниченко Л.М. за реєстровим №21 є чинним. V. Оцінка Суду. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1997 році, до нього застосовуються положення Цивільного кодексу в редакції 1963 року, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст.47 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст.224 ЦК (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З положень ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 №121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, народження, одруження (а.с.13-16, 19). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт на все своє майно на користь [PERSON] , крім земельної ділянки площею 2,16 га, що розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (а.с.17-18). До складу спадкового майна входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/97-0656, укладеного 08 липня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені, а також від імені і в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] та Одеській універсальній товарній біржі «Центр», зареєстрований за №Н/97-0656 08.07.1997 (а.с.20-25). 09.04.2020 Чорноморською міською державною нотаріальною конторою Одеської області відкрита спадкова справа №80/2020 після смерті [PERSON] . Повідомленням Чорноморської міської державної нотаріальної контори №1008/02-14 від 07.08.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири укладений на біржі не відповідає нормам законодавства і не був посвідчений нотаріально (а.с.26). Згідно інформації Чорноморської міської державної нотаріальної контори за №183/01-16 від 22.02.2021, яка надана до суду на виконання запиту суду, зазначено, що після смерті [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа №80/2020, спадкоємцями є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заповіт [PERSON] , посвідчений 16.01.2016 приватним нотаріусом Іллічівського міського нотарільного округу Одеської області Мирошниченко Л.М. за реєстровим №21 є чинним. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , спадкування на яку здійснюється за заповітом на користь [PERSON] , який є чинним. Враховуючи те, що на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства за спільною згодою сторін, умови договору сторонами повністю виконано, право власності Покупців на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до діючого на момент укладення договору законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна, зареєстрований на товарній біржі підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном). Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Outcome: approved