Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 30.07.2019 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, в якому з урахуванням уточнень просили визнати за ними право постійного проживання та користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що позивачі упродовж 1985-1998 років проживали за адресою: [ADDRESS] та оскільки будинок визнаний аварійним, 18.11.1998 позивачам надано дозвіл на тимчасове заселення у квартиру [ADDRESS] , до отримання жилої площі. Так, з 1998 року дотепер позивачі постійно користуються спірною квартирою, сплачують квартирну плату, несуть витрати по оплаті комунальних послуг. На звернення позивачів до відповідача щодо надання їм квартири [ADDRESS] для постійного проживання, комісія виконкому погодила надати позивачам вказане житло на постійне проживання при умові відчуження на користь міськвиконкому власності за адресою: [ADDRESS] . Позивачі на вказану пропозицію погодились, однак міська влада відмовилась включити вказане житло на баланс, у зв`язку з його аварійним станом та позивачі отримували відмови від відповідача щодо надання спірної квартири в постійне користування. Зазначили, що спірна квартира є єдиним місцем проживання позивачів, не віднесена до житлових приміщень, з яких формується фонд житла для тимчасового проживання, позивачі перебувають на квартирному обліку в міськвиконкомі та включені до списку на першочергове одержання житла. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 05.08.2019 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків (а.с.20,21). 2.2. 22.08.2019 позивачами усунуто недоліки позовної заяви, шляхом подання уточненої заяви (а.с.24-30). 2.3. 04.09.2019 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі №296/7365/19, вирішено розглядати справи у загальному позовному провадженні (а.с.44,45). 2.4. 17.09.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити з підстав, що визнання права постійного користування не передбачено ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють спірні відносини. На момент вселення позивачів у спірну квартиру ордер не видавався та не був укладений договір найму. Позивачі уже двічі звертались до суду з вказаним позовом, а саме у 2010 позовну заяву залишено без розгляду, а у 2013 позивачам відмовлено у задоволенні позову про визнання права на постійне користування житлом. Зауважила, що позивачі при зверненні до суду пропустили строк позовної давності. При цьому, відповідач не чинить будь-яких перепон у проживанні позивачів у квартирі [ADDRESS] , яка не приватизована та відноситься до комунальної власності. Крім того, надання житла позивачам поза чергою перед десятками громадян, які перебувають в черзі на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов, буде порушенням конституційних прав цих громадян (а.с.50-53, 55-56). 2.5. 21.01.2020 від позивачів надійшла заява, у якій вони просили позов задовольнити з тих підстав, що фактично договір найму спірного житла з позивачами укладений з моменту їх заселення у спірну квартиру, у зв`язку з чим, у позивачів та наймодавця виникли права та обов`язки щодо спірного житла. При цьому, відповідач не заперечує, що позивачі з 1998 року дотепер постійного користується квартирою [ADDRESS] , будь-яких претензій зі сторони відповідача щодо вселення позивачів у квартиру не було, ніхто не порушував питання про їх виселення, а отже позивачі вселилися в спірне житло не самовільно. Позовна вимога щодо надання позивачам ордеру не заявлялась. Крім того, строки позовної давності щодо виселення або визнання недійсним договору найму житлового приміщення державного житлового фонду, що фактично укладений з позивачами з 1998 року закінчились. Разом з тим, на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, позовна давність не застосовується (а.с.74-77). 2.6. Ухвалою суду від 21.01.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті на 20.02.2020 (а.с.79,80). 2.7. 20.02.2020 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с.85). 2.8. 20.02.2020 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду (а.с.83). 2.9. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні 20.02.2020 позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві, просили задовольнити. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. Рішенням міськвиконкому від 28.08.1997 № 452 житловий будинок [ADDRESS] визнано аварійним, що підтверджується листом Управління житлово-комунального господарства № 1-825/2 від 09.09.1997 (а.с.7,31). 3.2. Управлінням житлово-комунального господарства надано дозвіл на тимчасове заселення сім`ї [PERSON] в складі чотирьох чоловік (вона, троє дітей) в квартиру [ADDRESS] до отримання житлової площі у зв`язку з неможливістю проживання в будинку [ADDRESS] , який рішенням міськвиконкому від 28.08.997 №452 визнано аварійним, таким, що загрожує обвалом, що підтверджується листом № 3-1185 від 18.11.1998 (а.с.8,32). 3.3. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 28.01.2013 визнано недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року та п.5 додатку до рішення в частині включення квартири [ADDRESS] до фонду житла для тимчасового проживання громадян (а.с.9,33). 3.4. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.03.2015 постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 28.01.2013 залишено без змін (а.с.10-13, 34-37). 3.5. 14.04.2009 на засіданні комісії при міськвиконкомі з формування та використання фонду житла для тимчасового проживання погоджено про виключення з даного фонду квартири [ADDRESS] , яку надано позивачам у зв`язку з неможливістю проживання у будинку [ADDRESS] , який рішенням міськвиконкому від 28.08.1997 № 452 визнано аварійним, та загрожує обвалом. Будинок [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності тому при наданні квартири [ADDRESS] на постійне проживання необхідно відчужити на користь міськвиконкому власність в будинку [ADDRESS] , що підтверджується листом від 17.04.2009 № 25/Д-2052 (а.с.40). 3.6. Листом № 25/Д-2052 від 22.06.2009 позивача [PERSON] повідомлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності, тому при наданні квартири [ADDRESS] на постійне проживання необхідно відчужити на користь міськвиконкому власність в будинку [ADDRESS] . Дане питання буде розглядатися на засіданні громадської комісії з житлових питань при міськвиконкомі (а.с.41). 3.6. На звернення [PERSON] від 15.11.2018 та 12.03.2019, виконавчий комітет Житомирської міської ради листами від 03.01.2019, 09.04.2019 повідомив останню, що її звернення та подані документи щодо виключення з фонду житла для тимчасового проживання громадян та надання в постійне користування квартири [ADDRESS] , 21.12.2018 розглянуті на засіданні комісії при міськвиконкомі громадян та громадській комісії з житлових питань при міськвиконкомі. Дане питання комісією не погоджено. Роз`яснено, що надання позивачам, на склад сім`ї три особи квартири [ADDRESS] з урахуванням квартири [ADDRESS] , яка належить позивачам на праві приватної власності, буде перевищенням норм, встановлених законодавством. Враховуючи тривалий час проживання (з 1998 року) позивачів у спірній квартирі, за захистом свої права останні мають право звернутись до суду (а.с.38,39). 3.7. Позивачам на праві приватної спільної часткової власності, а саме по ? частині належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 191363436 від 03.12.2019 (а.с.59-61). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. 4.2. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 4.3. Правилами статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 4.4. Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 4.5. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. 4.6. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. 4.7. Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 4.8. Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 4.9. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 4.10. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Встановлено, що між сторонами у справі виникли спірні правовідносини з приводу визнання права постійного проживання та користування житловим приміщенням. 5.2. З матеріалів справи вбачається, що упродовж 1985-1998 років позивачі проживали за адресою [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.08.1997 № 452 вказаний будинок визнаний аварійним, таким, що загрожує обвалом. У зв`язку з чим, позивачам 18.11.1998 надано дозвіл на тимчасове заселення у квартиру [ADDRESS] , до отримання жилої площі. 5.3. Будинок по [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності, однак, знаходиться в аварійному стані, у зв`язку з чим міська влада відмовилась включити вказане житло на баланс міста. 5.4. Водночас, квартира [ADDRESS] , в якій проживають позивачі, є їх єдиним постійним місцем проживання, а тому відповідно до вимог статті 9 Житлового Кодексу УРСР позивачі не можуть бути обмежені у праві користування жилим приміщенням. 5.5. Квартира [ADDRESS] не відноситься до фонду житла для тимчасового проживання громадян, що підтверджено судовими рішеннями, які набули законної сили та є обов`язковими на всій території України. 5.6. Враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] не належить до житлових приміщень, з яких формується фонд житла для тимчасового проживання, доводи відповідача щодо порушення черговості стосовно осіб, які перебувають на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов, є безпідставними. 5.7. Суд приймає до уваги доводи позивачів щодо спливу строків позовної давності для виселення або визнання недійсним договору найму жилого приміщення державного житлового фонду, що фактично укладений із позивачами з 1998 року. 5.8. Враховуючи викладене, та те, що квартира [ADDRESS] є єдиним постійним місцем проживання позивачів, які сплачують квартирну плату, несуть витрати по оплаті комунальних послуг, та не відноситься до фонду житла для тимчасового проживання громадян, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 5.9. Оскільки письмову відмову від відповідача позивачі отримали у 2019 році, суд вважає, що останніми не пропущено строк звернення до суду із позовом, а тому доводи відповідача у цій частині заперечень є безпідставними.

Outcome: approved