Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 01 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 13 від 19 лютого 2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 лютого 2019 року. Від стосунків з відповідачем у них є троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними припинено в липні 2020 року. Причиною цьому послужила систематична подружня зрада зі сторони відповідача. Наразі він покинув сім`ю та вступив у фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою. Їх сім`я фактично розпалася, а тому позивач вважає, що зберегти її неможливо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам їх спільних з відповідачем дітей. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду (а.с.25-26) було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №13 (а.с. 19). Від стосунків сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 14); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с. 15); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с. 16). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви. На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. VI. Розподіл судових витрат. При подачі до суду позову про розірвання шлюбу позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.

Outcome: approved