Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Яворівська РДА Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2213. Після одруження вони з відповідачем проживати в будинку її батьків за адресою [ADDRESS] . За час спільного подружнього життя вона народила доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є малолітньою та фактично проживає нею. З самого початку подружнього життя через поведінку відповідача у них не склалися сімейні відносини, а на четвертому місяці вагітності відповідач фактично залишив її та почав зраджувати їй у подружній вірності. Аморальна поведінка відповідача привела до того, що життя ненародженої дитини на сьомому місяці вагітності опинилося під загрозою і вона змушена була звернутися до лікувального закладу на збереження вагітності до часу народження дитини. Після народження доньки вони з відповідачем помирились та намагалисть відновити сімейне життя, однак відповідач знову став порушувати подружню вірність, відновив свою аморальну поведінку та на початку червня 2017 року остаточно залишив їх з донькою. За позовом відповідача [PERSON] рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 року їх шлюб було розірвано. З того часу вона залишилася проживати з малолітньою дитиною, а відповідач [PERSON] з часу окремого проживання жодних коштів на їх з дитиною утримання в добровільному порядку не надавав, тому вона звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року присуджено стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року було присуджено стягнення аліментів з відповідача на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного ріку. Після розірвання шлюбу та стягнення аліментів вона з дитиною залишились проживати в [ADDRESS] . Однак відповідач з часу припинення спільного проживання по даний час жодного разу не відвідав дитини та не поцікавився її здоров`ям і умовами проживання, не турбувався про її фізичний та духовний розвиток, не надає моральної та матеріальної підтримки. Також відповідач з нагоди дня народження, свята «святого Миколая», не дарував дитині ніяких подарунків, іграшок. При цьому жодних перешкод для виконання своїх батьківських обов`язків відповідач [PERSON] не мав. Незважаючи на визначений законом та рішенням суду обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач [PERSON] тривалий час ігнорував свої зобов`язання. Однак після відкриття кримінального провадження щодо несплати аліментів відповідач [PERSON] частково погасив заборгованість. З часу народження по даний час донька [PERSON] проживає з нею, вона самостійно піклується про здоров`я дитини, забезпечує якнайкращі умови проживання та виховання за свій рахунок та за рахунок допомоги батьків. Наведені обставини свідчать, що відповідач [PERSON] своєю поведінкою, діями та бездіяльністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Стислий виклад позиції сторін: Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав, зазначених у позовній заяві, суду пояснили, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та утримання дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просили суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також просили стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Не заперечують проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Яворівської РДА Львівської області в судове засідання не з`явилась, однак від неї поступила заява, в якій просить справу розглядати у її відсутності, при вирішення спору просить суд врахувати обставини, викладені у висновку комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській РДА Львівської області, на засіданні якої було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивача підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2019 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2020 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 (а.с. 6). За час шлюбу у них народилась дочка [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.05.2018 і до повноліття дитини. Також вказаним рішенням присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.05.2018 і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років (а.с. 8-9). Як вбачається з розрахунку із сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем [PERSON] , загальна сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини станом на 01.09.2019 становить 16320,33 грн. (а.с. 10). Згідно довідок про склад сім`ї від 01.10.2019 № 988 та від 09.01.2020 № 20, виданих Рясне-Руською сільською радою вбачається, що позивач [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] (а.с. 12, 63). Як вбачається з повідомлення Служби у справах дітей Яворівської РДА Львівської області від 17.07.2019 № 625, питання встановлення днів та годин побачень [PERSON] з його малолітньою дочкою [PERSON] на комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській РДА з лютого 2017 року по даний час не розглядалось (а.с. 13). Згідно висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , складеного Яворівською РДА Львівської області 04.12.2019 № 3492/19 вбачається, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини при Яворівській РДА на її засіданнях 12 і 26 листопада 2019 року. При розгляді матеріалів позовної заяви, заслухання сторін по справі було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.08.2016 до [INFO] . У шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини не склалися і подружжя майже відразу стало проживати окремо: [PERSON] разом з донькою проживають за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрований в с. Пнів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Зі слів заявника відповідач не бере участі у вихованні своєї доньки, не цікавиться її життям, не піклується про її здоров`я, духовний та моральний розвиток. На даний час існує значна заборгованість по сплаті аліментів. Також повідомила членів комісії, що з її боку відповідачу ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною, колишньому чоловікові відомо про їх місце проживання, але він, маючи фактичну можливість, не виявляє вольового бажання налагодити будь-які стосунки з донькою, батьківство відповідача носить виключно формальний характер. [PERSON] не цікавиться як росте дитина, не вітає з днем народження, не купує одягу, іграшок, продуктів харчування, остання зустріч батька з дитиною мала місце півтори року тому. Зі слів [PERSON] їй відомо, що колишній чоловік проживає на даний час у м. Познані (Республіка Польща) з іншою жінкою і її дітьми. На засідання комісії [PERSON] двічі не з`явився, про час і місце засідання двічі був повідомлений рекомендованим листом за місцем реєстрації. За цією ж адресою, зі слів [PERSON] також проживають батьки відповідача, які пітримують зв`язок з сином і мали можливість повідомити його про дані засідання. За результатом розгляду даного питання комісія вирішила рекомендувати органу опіки та піклування визнати за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Яворівська РДА, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] № 3 від 09.01.2020, складеного комісією Рясне-Руської сільської ради, [PERSON] проживає разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , в будинку своєї матері [PERSON] . Дитина забезпечена одягом, іграшками, та всім необхідним для повноцінного виховання. Матеріально-побутові умови задовільні (а.с. 64). Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка вказала, що проживає по сусідству з позивачем [PERSON] та знає малолітню [PERSON] з народження. Стверджує, що після того, як позивач та відповідач припинили спільне проживання, відповідач [PERSON] не відвідував дитину та не цікавився нею, її здоров`ям, добровільно не надавав матеріальну дороги на її утримання, також не дарував дитині подарунки на дні народження та свята, не купляв їй іграшки та одяг. З того часу позивач сама займається вихованням та утриманням дитини, піклується про її здоров`я, а також їй допомагають її батьки. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з обставин, викладених позивачем в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач не проявляє жодної батьківської турботи про дитини, не відвідує її, не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров`ям, не бере участі у її вихованні, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, добровільно не надає коштів на її утримання, не вітає дитину на дні народження та свята та не купляє дитині подарунки та іграшки, чим свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Вказані обставини повністю доведені в судовому засіданні. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому прийшов до висновку, що є передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: Враховуючи вище наведене суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору в користь позивача згідно квитанції № ПН1270 від 30.09.2019 (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 8, 150, 157, 164, 165, 166, 171 СК України, постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved