Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі, разом - сторони) про виселення їх з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивувала такими обставинами. Згідно ордера № 10568 від 14.10.1985, виданого [PERSON] , квартира [ADDRESS] була надана на сім`ю з семи осіб, до кола яких входили сторони по справі. З 2011 р. відповідачі створюють умови, за яких позивач не має можливості проживати у спірній квартирі. За попередньою змовою відповідачі відключили електропостачання до помешкання позивача та позбавили позивача вільного доступу до належного їй майна. Рішенням суду від 19.10.2012 встановлено провокаційну поведінку мешканців квартири, які при підтримці працівників правоохоронних органів намагаються перешкоджати не лише у проживанні позивача у квартирі, а і у вході до неї. За заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення відповідачами злочину, передбаченого ст. 162 КК України. Позивач вважає, що відповідачі, які створюють умови, за яких вона не може проживати у спірній квартирі, мають бути виселені на підставі статті 116 ЖК УРСР. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала пославшись на вищенаведені обставини. Додатково пояснила, що її колишній чоловік [PERSON] , чоловік її сестри [PERSON] та дочка сестри [PERSON] , будучи зареєстрованими у спірній квартирі, фактично у ній не проживають, оскільки мають інше житло, а її дочка [PERSON] з сином теж може переселитися до свого батька. Послалась також на численні випадки застосування щодо неї та її чоловіка [PERSON] насильства з боку відповідачів, що зафіксовано у їх заявах до правоохоронних органів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позов не визнали пославшись на його безпідставність. Свої заперечення обґрунтували тим, що саме позивач своїми провокативними та неправомірними діями порушує правила співжиття. Вказали, що у 2011 р. позивач хотіла вселити до спірної квартири свого чоловіка [PERSON] , проте інші мешканці були категорично проти його проживання, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт. В подальшому відбувалися численні сварки, які супроводжувались насильством з боку [PERSON] , зокрема щодо дочки позивача [PERSON] , яка мешкає у квартирі з неповнолітнім сином. У тому ж 2011 р. позивач сама зібралась і виїхала з квартири. Ураховуючи, що наразі у квартирі зареєстроване місце проживання восьми осіб, позивач має право на користування 1/8 часткою жилої площі квартири, у зв`язку з чим їй запропонували зайняти одну кімнату, однак така ситуація її не влаштовує, оскільки вона вважає, що має право користуватися трьома кімнатами. Позивачу також неодноразово пропонувалось приватизувати квартиру, а потім продати її і роз`їхатись, однак вона висуває умову, щоб після продажу спірного житла їй купили трикімнатну квартиру, що є для них неприйнятним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не подали. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 30.10.2017 суд залишив позов без руху з підстав подання його без дотримання вимог ст. 119 ЦПК України (2004 р.) (а.с. 20-21). 21.11.2017 позивач подала позовну заяву з усуненими недоліками (а.с. 23-24). Ухвалою від 04.12.2017 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 07.02.2018 (а.с. 34). 07.02.2018 позивач подала клопотання про приєднання письмових доказів та допит свідків (а.с. 47-48, 66). 07.02.2018 суд вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, задовольнив клопотання позивача про приєднання письмових доказів та частково про допит свідків і оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.04.2018 (а.с. 67-69). Ухвалою від 12.04.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.07.2018 (а.с. 73). 24.07.2018 суд оголосив перерву в судовому засіданні для виклику свідків до 24.10.2018 (а.с. 93-94). 24.10.2018 суд оголосив перерву в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів до 31.01.2019 (а.с. 113-114). Ухвалою від 31.01.2019 суд зупинив провадження у справі на час хвороби позивача (а.с. 128-129). Ухвалою від 29.07.2019 суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання на 19.02.2020 (а.с. 134). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Спірним жилим приміщенням є п`ятикімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 68,71 кв м, яка згідно ордера № 10568 серії Б від 30.10.1985 була надана [PERSON] на сім`ю з семи осіб - він, дочка [PERSON] , чоловік дочки [PERSON] , онука [PERSON] , дочка [PERSON] , чоловік дочки [PERSON] , онука [PERSON] (а.с. 2). Квартира не приватизована і відноситься до державного житлового фонду. З пояснень сторін, рішень судів, ухвалених у цивільних справах за позовами відповідачів до позивача про виселення та про зміну договору найму жилого приміщення (а.с. 13-14, 15-16) та довідки житлово-експлуатаційної організації Форми 3 від 2015 р. (а.с. 92) вбачається, що на даний час у спірній квартирі зареєстроване місце проживання сторін та двох неповнолітніх дітей [PERSON] , 2005 р.н., та [PERSON] , 2006 р.н., тобто восьми осіб. Відповідач [PERSON] є наймачем даної квартири та власником особового рахунку. [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи від загального захворювання (а.с. 101). Судом встановлено, що починаючи з серпня 2011 р. між сторонами почали виникати непорозуміння і конфліктні ситуації з приводу порядку користування кімнатами в квартирі, які переростали в скандали та бійки, що стало підставою для неодноразових звернень до правоохоронних органів. За результатами розгляду даних звернень були прийняті рішення про відмову у порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину. За змістом постанов про відмову у порушенні кримінальної справи неправомірні дії вчинялися як відповідачами, так і позивачем, тобто були обоюдними. Вищенаведені обставини встановлені рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2012 у цивільній справі № 02/2-6274/2012 за аналогічним позовом відповідачів до позивача про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, яке набрало законної сили (а.с. 13-14). У 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну договору найму жилого приміщення (справа № 753/14156/15-ц), однак рішенням від 14.11.2015 у задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що зміна договору найму призведе до істотного погіршення житлових умов інших мешканців квартири. Зі змісту даного рішення вбачається, що [PERSON] просила виділити [PERSON] у користування кімнату площею 10 кв.м., натомість [PERSON] претендувала на виділення їй трьох кімнат площею 15 км.м., 17,1 кв. та 10 кв.м. Судом встановлено, що після подій 2011 року [PERSON] постійно у спірній квартирі не проживає, але періодично там з`являється, внаслідок чого між сторонами виникають нові сварки, які нерідко перестають у бійки, що підтверджується численними фактами звернень сторін до правоохоронних органів (а.с. 6-7, 8-9, 10-10-а, 11-12, 62, 63, 64, 65). Дані обставини підтверджуються і показаннями допитаних на проханням позивача свідків [PERSON] та [PERSON] , які були очевидцями таких конфліктів Дарницьким УП ГУ НП у м. Києві розслідується низка кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами позивача та її чоловіка [PERSON] , в тому числі і за ознаками порушення недоторканості житла (а.с. 18). IV. Зміст спірних правовідносин, оцінка суду, норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливо лише у разі: а) систематичного руйнування чи псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказала, що відповідачі систематично порушують правила співжиття у спірній квартирі, що є підставою для їх виселення без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що між сторонами існує тривалий і стійкий конфлікт з приводу користування спірною квартирою, проте позивач не довела, що виключно відповідачі систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для неї проживання із ними в одній квартирі. Доказів, які б свідчили про притягнення відповідачів до кримінальної, адміністративної відповідальності чи вжиття щодо них передбачених законом заходів попередження чи громадського впливу,суду не надано. Не є доказами вжиття таких заходів факти звернень позивача до правоохоронних органів та відкриття на підставі таких звернень кримінальних проваджень, оскільки не приймались судові чи інші рішення за даними кримінальними провадженнями, які б містили попередження відповідачів про неприпустимість вчинення протиправних дій. Окрім того, як встановив суд при розгляді цивільної справи № 02/2-6274/2012, і як вбачається з пояснень сторін та наданих ними доказів у даній справі, ініціаторами конфліктів між сторонами виступали як відповідачі, так і позивач, кримінальні справи відкривались як за зверненням позивача і її чоловіка, так і відповідача [PERSON] , а фізичне насильство під час бійок застосовувалась обома сторонами. Отже ураховуючи, що факти неправомірних дій були обоюдними, сварки сторін з приводу користування квартирою, які нерідко переростали у бійки, не можуть розцінюватися судом як такі, що тягнуть за собою наслідок застосування положень статті 116 ЖК України - виселення без надання іншого жилого приміщення. Більше того, з пояснень відповідачів вбачається, що спірна квартира є для них єдиним помешканням, іншого житла вони не мають, а жодних доказів протилежного суду не надано. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність вимог [PERSON] про виселення відповідачів зі спірної квартири. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed