Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 5139,84 гривень, а також судові витрати у розмірі 243,60 гривень, посилаючись на те, що у період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року включно позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою його проживання. На теперішній час [PERSON] не здійснив повну оплату за надані послуги, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5139,84 гривень. У судовому засіданні представники позивача усунули арифметичну описку в резолютивній частині позовної заяви, вказавши, що з відповідача вони просять стягнути вартість безпідставно набутої теплової енергії в сумі 5139,84 гривень. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначили, що відповідачу щомісячно направлялись рахунки за спожиту теплову енергію, які були зроблені відповідно до нормативно-правових актів України. Заперечень з боку [PERSON] на неналежну якість надання послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, а також щодо неправильного нарахування оплати за спожиту теплову енергію, на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, однак не зазначив в якій сумі, у зв'язку з тим, що позивач не надав суду повний розрахунок заборгованості за кожний місяць та не зазначив складові частини тарифу. Окрім цього, відповідач під час судових дебатів послався на неналежність відповідача, вказавши, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є споживач теплової енергії - Житлово-будівельний кооператив «Весна». Суд, заслухавши думку представників позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою (а.с.5). Згідно п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі» основною метою діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с.4). Відповідно до п.1 Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності міста Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «Міські теплові мережі» в будинках, межі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «Міські теплові мережі» (а.с.4, зворотна сторона). На загальних зборах Житлово-будівельного кооперативу «Весна» (протокол від 29.10.2007 року) виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву питної води було визначено Концерн «Міські теплові мережі» (а.с.10). Відповідно до довідки, наданої сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області на запит суду (а.с.14), та довідки вих.№34 від 17.06.2014 року, наданої головою Житлово-будівельного кооперативу «Весна» на запит суду (а.с.33), [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Особовий рахунок на зазначену квартиру оформлений на [PERSON] Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі», за адресою: [ADDRESS]. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Згідно розрахунку суми заборгованості (а.с.7-8, 48-76) [PERSON] станом на 01.03.2014 року має заборгованість за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води за період з жовтня 2011 року по лютий 2014 року включно в сумі 5139,84 гривень. На підставі ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.02.2013 року (справа №333/350/13-ц) судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги у розмірі 2157,28 гривень, виданий судом 07.12.2012 року за заявою Концерну «Міські теплові мережі», скасовано (а.с.11). Відповідно до ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України наймачі (власники) квартир зобов'язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, за отримані комунальні послуги, в тому числі послуги з централізованого опалення. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначені висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року №6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13). Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття житлово-комунальних послуг як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.7 вказаного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За нормами ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» у м.Запоріжжі застосовується двоставковий тариф на опалення для населення. Як вбачається з матеріалів справи, двоставковий тариф був введений з 01.08.2008 року рішенням Запорізької міської ради №327 від 28.07.2008 року з додатками (а.с.109-111). У зв'язку з коригуванням базових тарифів виконавчим комітетом у наступному були прийняті відповідні рішення, зокрема, рішення №535 від 28.11.2008 року з додатками (а.с.112-114), рішення №592 від 29.12.2008 року з додатками (а.с.115), рішення №31 від 30.01.2009 року з додатками (а.с.116), рішення №34 від 26.02.2009 року з додатками (а.с.117), рішення №298 від 27.07.2009 року з додатками (а.с.118), рішення №192 від 28.04.2010 року з додатками (а.с.119), рішення №39 від 31.01.2011 року (а.с.120-122). Рішенням Запорізької міської ради №62 від 05.09.2012 року з 01.01.2013 року запроваджено одноставковий тариф (без абонентської плати) на послуги з централізованого опалення комунального підприємства Концерну «Міські теплові мережі» (а.с.123). Вказані рішення є законною підставою для нарахування плати позивачем за надання споживачам передбачених вищевказаними рішеннями послуг, розмір заборгованості у зазначений в позові період визначений позивачем, виходячи з затверджених даними рішеннями тарифів. Незгоду відповідача з встановленими тарифами на послуги, що надаються позивачем, суд вважає неприйнятною з наступних підстав. Обставини визначення виконавця вказаних послуг, встановлення тарифів, економічне обґрунтування тарифів у силу положень ст.ст.11, 179 ЦПК України виходять за межі розгляду справи і не входять до предмету доказування у справі, оскільки цими доводами неможливо обґрунтувати заперечення проти вимог про стягнення заборгованості за надані позивачем послуги. Відповідач не звертався до суду з адміністративним позовом про визнання вищевказаних рішень незаконними. Щодо заяви відповідача про те, що він є неналежним відповідачем по справі, суд вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також дає визначення споживача як фізичної чи юридичної особи, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (до яких, зокрема, відноситься і забезпечення гарячою водою). Отже, за змістом вказаних норм, споживачем є особа, яка безпосередньо використовує теплову енергію, поставлену теплопостачальною організацією. В розумінні цих статей Житлово-будівельний кооператив не може бути споживачем теплової енергії, оскільки безпосередньо вказану енергію не споживає. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які виразились в порушенні строків та порядку оплати послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, позивач зазнав збитків, які підлягають відшкодуванню. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved