Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Кредитна спілка «Самопоміч» звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором договору №2136 від 05.09.2012 року станом на 25.05.2015 року в сумі 9212.13 грн. та понесених судових витрат по справі. Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги (збільшення суми та строку нарахування) та остаточно просив стягнути заборгованість станом на 25.05.2015р. становить 9212.13 грн. Представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов. Відповідач заперечив щодо позовних вимог, вважаючи позов таким що задоволенню не підлягає, оскільки хоча кредит і отримував, але кредитний договір не підписував, а тільки заяву на видачу коштів, тому у нього відсутні договірні відносини з позивачем. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Кредитна спілка «Самопоміч» 05.09.2012 року уклала з [PERSON] кредитний договір на суму 3000грн. строком повернення до 05.09.2013 року зі сплатою 60% річних на залишок заборгованості по кредиту, та підвищених процентом у разі несвоєчасного надходження платежу повністю чи частково, або із запізненням (п.2.1, 2.4 та 2.5) у розмірі 108% річних, кошти виплачені за видатковим касовим ордером (а.с.3-4). Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК). Відповідно до ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 25.05.2015року заборгованість [PERSON] становить 9212.13 грн., з яких сума позики - 2688.91 грн. та 6523.22 грн. відсотки, що підтверджується розрахунокм (а.с.98). Зазначена обставина нічим не спростована. При цьому, судом встановлено, що погашення відбувалося позичальником тричі протягом дії договору на суму 311.09 грн. та 828.91 грн. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача щодо відсутності між сторонами договірних умов. Так, заперечуючи особистий підпис відповідачем, на його клопотання судом було призначено почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта (а.с.110-116) підписи та рукописні тексти в кредитному договорі від 05.09.2012 р., заяві-анкеті від 01.02.2011р., заяві на отримання кредиту від 25.08.2012р. та у видатковому касовому ордері від 05.09.2012 року виконані [PERSON]. А тому, доводи відповідача про відсутність з його боку будь-яких узгоджень за договірними кредитними відносинами, спростовані належними та допустимими доказами у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: approved