Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд витребувати із чужого незаконного володіння відповідача та зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] належний йому автомобіль марки та моделі Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник посилався на те, що 25.03.2019 року ПН ХМНО Орловською В.Г. було посвідчено довіреність на право експлуатувати та розпоряджатись автомобілем марки Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] (рік випуску 2015, об`єм двигуна 2359 см.куб., номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 25.01.2019 року ТСЦ 6341. Після оформлення зазначеної довіреності відповідач [PERSON] забрав належний позивачу автомобіль із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та поїхав. 26.03.2019 року за заявою власника автомобіля [PERSON] дія зазначеної довіреності була припинена ПН ХМНО Кішкіною О.О. Відповідно до довідки №6341/1137 від 19.07.2019 року спірний автомобіль і на теперішній час належить на праві власності позивачу [PERSON] 09.09.2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача електронне повідомлення № 000002 з вимогою повернути належний йому автомобіль та технічний паспорт до 21-00 год. 11 вересня 2019 року. Дана вимога на момент подання позову не виконана. 05.11.2019 року до суду був наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, позивач [PERSON] 22 березня 2019 року позичив у нього грошові кошти в розмірі 600 000 грн. за договором позики, яку повинен був повернути до 22 квітня 2019 року, але не повернув. За даним фактом він був змушений звертатись до Чугуївського міського суду Харківської області, де за його позовом порушено провадження у справі №636/2295/19 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 600 000,00 грн. за договором позики. ІІ Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Ніколаєнко І.В. від 11 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання. 21 квітня 2020 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав звільнення судді Ніколаєнко І.В. у відставку цивільна справа передана в провадження судді Якуші Н.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 2020 року справу призначено до судового розгляду. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань чи заяв до суду не надходило. Представник відповідача адвокат Заворотний А.В.., який діє на підставі ордеру, в надав заяву, в якій виклав, що заперечує проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні через його необґрунтованість. Зазначив, що доказів того, що спірний автомобіль перебуває у відповідача, матеріали справи не містять. Просив розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача. Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує сторін належним чином користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки. Враховуючи те, що більше клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами. Приймаючи рішення про ухвалення рішення, суд також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з довідки №6341/1137 від 19.07.2019 року Територіальним сервісним центром №6341 м. Харків Регіонального сервісного центру в Харківській області автомобіль Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] (рік випуску 2015, об`єм двигуна 2359 см.куб., номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] зареєстрований на [PERSON] з 25.01.2019 року на підставі посвідчення митниці [NUMBER] виданого 17.10.2018 року Одеською митницею ДФС. Згідно бази НАІС арешти та обмеження не накладені (а.с.11). 25 березня 2019 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального кругу Орловською В.Г. було посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважив за попереднью домовленістю [PERSON] на право експлуатувати та розпоряджатись автомобілем марки Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] (рік випуску 2015, об`єм двигуна 2359 см.куб., номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 25.01.2019 року ТСЦ 6341, реєстровий №1035 (а.с.9). Зазначена довіреність була скасована 26.03.2019 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального кругу Кішкіною О.Ю. за заявою власника автомобіля [PERSON] . Згідно висновку консультативного повідомлення №358/2019 від 05.09.2019 року складеного ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобіля Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] (рік випуску 2015, об`єм двигуна 2359 см.куб., без корегування по пробігу та технічному стану на травень 2019 року може складати 366080,00 грн. V. Норми права, що підлягають застосуванню. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407 цс15 зроблено висновок, що «витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речового-правового характеру зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою сатті388 ЦК України. До того ж одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.» Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 37-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.» Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до положень ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. З обґрунтування позову вбачається, що позивач стверджує, що 25.03.2019 року ПН ХМНО Орловською В.Г. було посвідчено довіреність на право експлуатувати та розпоряджатись автомобілем марки Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] (рік випуску 2015, об`єм двигуна 2359 см.куб., номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 25.01.2019 року ТСЦ 6341. Після оформлення зазначеної довіреності відповідач [PERSON] забрав належний позивачу автомобіль із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та поїхав. 26.03.2019 року за заявою власника автомобіля [PERSON] дія зазначеної довіреності була припинена ПН ХМНО Кішкіною О.О. Аналіз заведених вище норм права свідчить про те, що позивач має надати докази на підтвердження його права власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не доведено факту вибуття майна з його володіння поза його волею та факту наявності майна у незаконному володінні відповідача, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача спірного майна, а саме автомобіля марки марки Hyundai Sonata, д.н.з. [NUMBER] , не надано, що є однією з умов для застосування статті 387 ЦК України. Обов`язок доказування зазначених обставин покладено на особу, яка оспорює договір, при цьому докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають положення статей 77 і 78 ЦПК України, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив, що належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених в позові обставин позивачем не надано, а тому суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі. Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed