Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину. У даному будинку зареєстрований [PERSON] 22.10.2019 року шлюб з відповідачем розірвано. Протягом останніх трьох років відповідач у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в будинку немає, тому позивач вважає, що він втратив право на користування цим приміщенням. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явивсь, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку із перебуванням за межами міста Чернігова, з позовними вимогами згоден, просить їх задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.05.1991 року [PERSON] належить 12/25 частини будинку по [ADDRESS] (а.с.3). 09 січня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований 09.01.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Радянського району м. Києва, актовий запис № 07. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с.14). Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.01.1999 у відділі реєстрації актів громадянського стану Радянського району м. Києва, актовий запис № 07 розірвано. Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9-12). Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 09.09.2020 року, складеного з участю голови вуличного комітету № 26, Пишовець У.С. та сусідів, за адресою : [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але за даною адресою не проживає з січня 2005 року (а.с.4). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються статтями 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Як встановлено судом, 12/25 частини будинку по [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, відповідач не є членом її сім`ї, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В позові [PERSON] стверджувала, що відповідач понад три роки, тобто більше 1 року, не проживає в будинку, належному позивачу. На думку суду позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Оскільки позивач вимогу про відшкодування судових витрат не заявляла, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved