Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

КП «Єдиний розрахунковий центр» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеним з 01 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем на підставі нормативного акту обов'язкової дії.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та користується послугами, які надаються позивачем та відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг, оскільки їх отримує. Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х, позивача визначено виконавцем послуг з 01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. На підставі рішення від 02.06.2011р. КП «Єдиний розрахунковий центр» після прийняття будинку [ADDRESS] на баланс (01.11.2011р.) почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затверджених рішенням Івано-Франківської міської ради №383-14 від 15.09.2011р. (зі змінами та доповненнями). Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, слугувало здійснення всіх залежних від позивача дій, які полягали в укладенні договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» у спосіб передбачений ст. 634 ЦК України, як договір приєднання, а саме: здійснено публікацію даного договору в офіційному виданні «Західний кур'єр» від 29.09.2011р. та на сайті www.domivka.if.ua, крім цього відкрито особовий рахунок та направлено на адресу відповідача претензії про несплату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та необхідність укладення відповідного договору. Протягом періоду з 01.11.2011р. по час звернення до суду актів-претензій з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача не надходило. Оскільки сторони тривалий час виконують конклюдентні дії, а саме: КП «Єдиний розрахунковий центр» виконує свої обов'язки , визначені законодавством України стосовно житлово-комунальних послуг і надає споживачам послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а відповідач отримує ці послуги, не відмовився від їх надання, тому позивач вважає, що між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на викладені в ньому обставини, крім цього суду пояснив, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій цілком відповідає типовому договору затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», в подальшому подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник заперечили проти позову, посилаючись на те, що позивачем не надаються належним чином послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, а також не погоджуються з деякими умовами договору. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011р., №212-Х позивача визначено виконавцем послуг з 01.11.2011р.: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд (а.с.38). Будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому проживає відповідач як уповноважений власник квартири, згідно довідки про склад сім'ї №02-02/2075 від 26.06.2013 року (а.с.14), віднесено до переліку будинків, щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі об'єкта з управління в управління (на баланс) (а.с.27). Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та після цього слугувало здійснення всіх залежних від позивача дій, які полягали в укладенні договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» у спосіб передбачений ст. 634 ЦК України, як договір приєднання, а саме: здійснено публікацію суті житлово-комунальної реформи та даного договору в офіційному виданні «Західний кур'єр» від 29.09.2011р. (а.с.6-9) та на сайті www.domivka.if.ua. Згідно зі ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідачем не було надано суду підтверджуючих доказів того, що вона відмовилася від отримання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, подавши відповідну заяву до позивача. Так як відповідач належних дій не вчиняв, та продовжував отримувати вказані послуги, такі дії відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, продовжують цивільні права та обов'язки сторін. Тобто можна вважати, що відповідач з моменту взяття будинку позивачем в управління отримує від нього послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тобто сторони знаходяться у фактичних договірних відносинах. Отже, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме, позивач зобов'язаний надавати споживачеві вказані послуги, а відповідач зобов'язаний сплачувати кошти за отримані послуги. Окрім того, як вбачається з довідки про розрахунок за надані послуги [PERSON] за період з листопада 2011 р. по травень 2013р., відповідач оплатив 300 грн. за надані послуги (а.с.16). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року. Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 та підпунктом 3п. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти Договір на виконавців житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового Договору. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками даних відносин є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач отримує житлово-комунальні послуги, тобто є споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону, виконавець зобов'язаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 -IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій»(далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19 -21 Закону № 1875 -IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Разом з позовною заявою до суду позивачем був наданий договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», підготовлений КП «Єдиний розрахунковий центр» (а.с.7-8). Дослідивши вищевказаний договір, суд приходить до висновку, що він відповідає типовому договору, а тому відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 -IV від 24 червня 2004 року. Окрім того, не погоджуючись з деякими умовами договору, відповідач не надав ні позивачу, ні суду протокол розбіжностей. Разом з тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків суд приходить до висновку про те, що в разі невизнання відповідачем (споживачем) права позивача (виконавця) послуг на укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Враховуючи формулювання позовних вимог із зазначенням дати укладення договору в минулому часі, що фактично є проханням визнати його укладеним, враховуючи вищезазначені положення закону, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання договору укладеним, що також відповідає принципу публічності цивільного процесуального права.

Outcome: approved