Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

КС «Злагода» звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 21.03.2012 року між КС «Злагода» та відповідачем [PERSON] було укладено відповідний кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 9400 грн. строком на 24 місяців від дати отримання кредиту, а остання взяла на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів позивачу на умовах, визначених цим договором. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором 21.03.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. В порушення своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, станом на 18.07.2014 року, [PERSON] заборгувала позивачу 36383,70 грн., з яких: 9400 грн. - основна сума боргу; 23223,70 грн. - заборгованість по відсоткам; 3760 грн. - штраф. Погашати заборгованість по кредиту в добровільному порядку відповідачі відмовляються, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідачів солідарно вищевказану суму боргу. В судових засіданнях 13.10.2014 року та 31.10.2014 року було оголошено перерву в розгляді справи за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] При цьому останнім було подано заперечення проти позову (а.с. 44 - 47), згідно яких відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає. Також в запереченнях зазначено, що з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - до 21.03.2014 року. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання грошового зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.03.2012 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу було пред'явлено лише 25.02.2014 року, тобто після спливу зазначеного строку. Крім того, відсутній належний розрахунок заборгованості, а отже відсутні підстави для задоволення позову. Таким чином, просить винести рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, зокрема стягнути борг з [PERSON] у сумі 18000 грн., а в решті позовних вимог до [PERSON] відмовити повністю, в зв'язку з пропуском строку пред'явлення вимог до поручителя. В судове засідання, призначене на 21.11.2014 року, сторони не з'явились. Представник позивача Головчук С.В. через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. В поданій заяві також зазначив, що позовні вимоги та пояснення, надані в минулому судовому засіданні, підтримує в повному обсязі. Крім того, долучив до заяви розрахунок боргу за договором кредиту № 6958к від 21.03.2012 року станом на 18.07.2014 року. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання 21.11.2014 року не з'явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відомостей про поважність причин своєї неявки в судове засідання суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву представника позивача про підтримання позовних вимог та заперечення проти позову представника відповідача [PERSON] - [PERSON], суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21.03.2012 року між позивачем КС «Злагода» та відповідачем [PERSON], яка є членом цієї спілки відповідно до заяви № 4536 від 17.11.2010 року, копія якої надана суду (а.с. 43), було укладено кредитний договір № 6958к, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 9400 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, строком на 24 місяці від дати надання кредиту, а саме до 21.03.2014 року, а відповідач прийняла на себе зобов'язання повернути суму кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 65 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, щомісячними платежами (не пізніше 21 числа кожного місяця) згідно графіку розрахунків (а.с. 6, 7). Позивач свої зобов'язання по наданню в кредит відповідачу [PERSON] відповідних коштів виконав, що підтверджується копією видаткового касового ордера № 1811 від 21.03.2012 року (а.с. 9). Проте, в зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 6958к від 21.03.2012 року, враховуючи умови договору про несвоєчасне виконання зобов'язань, згідно наданого (уточненого) розрахунку заборгованості станом на 18.07.2014 року [PERSON] заборгувала позивачу 36383,70 грн., з яких: 9400 грн. - основна сума боргу; 23223,70 грн. - заборгованість по відсоткам; 3760 грн. - штраф (а.с.58, 69). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Крім того, в забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором 21.03.2012 року між позивачем КС «Злагода» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № П-38, відповідно до умов якого поручитель прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором (а.с. 8). Згідно з п. 1 договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання зобов'язань боржника по кредитному договору № 6958к від 21.03.2012 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі (всім належним поручителю майном, коштами та всіма активами, що належать йому на праві власності), що визначаються на момент фактичного задоволення, а саме: вимогу про повернення кредиту (основного боргу) в сумі 9400 (дев'ять тисяч чотириста) грн., вимогу по оплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 65 % річних та інших штрафних санкцій, які передбачені основним кредитним договором. Пунктом 4 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується погасити заборгованість боржника на протязі 3-х днів з моменту одержання письмової вимоги кредитної спілки про погашення заборгованості боржника по основному договору. Про необхідність виконати зобов'язання за кредитним договором в добровільному порядку відповідачам 25.02.2014 року та повторно 12.06.2014 року направлялись досудові вимоги, які були отримані ними, проте залишились без виконання (а.с. 15, 16, 17, 18). Крім того, відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення також відображені у вищезазначеному договорі поруки (а.с. 8). Проте, відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, «регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». З договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], вбачається, що ним не встановлено строку припинення поруки. Пунктом 5 даного договору передбачено, що цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та припиняється з виконанням зобов'язань в повному обсязі. Як вже було встановлено судом, боржник [PERSON] первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.03.2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком розрахунків (а.с. 10). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Тому в даному випадку строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя розпочався з 21.04.2012 року, тобто з дати, коли відповідач [PERSON] вперше порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме не здійснила платіж з повернення кредиту з відповідними процентами 21.04.2012 року, а закінчився - 21 вересня 2013 року, після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. Також судом встановлено, що протягом строку дії поруки позивач з позовною вимогою до поручителя не звертався. Таким чином, саме відповідач [PERSON] істотно порушила умови укладеного з нею кредитного договору, так як позивач вчасно не отримав належні йому кошти і не використав їх в своїй діяльності. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не дотримується умов укладеного з нею договору, в порядку та в передбачені ним строки, кредит не повернула, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту. В зв'язку з вищезазначеним, вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 6958к від 21.03.2012 року підлягає частковому задоволенню, а саме: заборгованість за кредитним договором слід стягнути лише з відповідача [PERSON] Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення № 2624 від 23.07.2014 року сплачено судовий збір в розмірі 363,84 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного, враховуючи правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, та

Outcome: partial