Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Люблинецькою селищною радою Ковельського району заявлено позов до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Позовні вимоги обгрунтовано наступними доводами . Відповідач являється власником земельної ділянки по вулиці Жовтневій , 43 в селищі Люблинець Ковельського району . 12 грудня 2014 року було виявлено порушення норм земельного законодавства [PERSON] , яка самовільно зайняла земельну ділянку площею 55.5 кв.м. , яка є суміжною з належною їй ділянкою та встановила металеві секції огорожі по земельній ділянці , належній Люблинецькій селищній раді . До самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем вона слугувала пішохідним проходом , який сполучав вулиці Жовтневу та Зелену і використовувалася громадою селища. З метою врегулювання спору виконавчим комітетом Люблинецької селищної ради було прийнято рішення 29 грудня 2014 року , яке зобовязувало [PERSON] протягом двох тижнів усунути порушення земельного законодавства та звільнити самовільно зайняту земельну ділянку , однак остання проігнорувала рішення виконавчого комітету та не звільнила самовільно зайняту нею земельну ділянку , яка є суміжною з земельними ділянками №43 та №45 по вулиці Жовтневій в смт. Люблинець . Прохає суд зобовязати [PERSON] звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку площею 55.5 кв.м. , яка розташована по вулиці Жовтневій та є суміжною з земельними ділянками №43 та №45 по вулиці Жовтневій в смт. Люблинець шляхом знесення(демонтажу) встановлених огорож та повернути її Люблинецькій селищній раді та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні Люблинецький селищний голова [PERSON] позовні вимоги підтримав вище викладеними доводами та наголосив , що захоплена відповідачем земельна ділянка перебуває у комунальній власності селищної ради та використовувалася як прохід для мешканців селища. Відповідач дійсно зверталася до ради з приводу виділення у її користування вказаної ділянки , однак у цьому їй було відмовлено . Після встановлення огорожі відповідачем мешканці селища були позбавлені проходу , яким постійно користувалися . Селищна рада пропонувала [PERSON] встановлення за її рахунок огорожі проходу , однак остання відмовилася. Крім того , в ході розгляду спору відповідачем встановлено нову більш капітальну горожу. Прохає повністю задовольнити заявлений позов. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнав , вважає , що вказаною земельною ділянкою користувалися батьки відповідачки і вона правомірно нею користується і прохає суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доводи сторін , свідків , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає , що заявлений позов підставний і підлягає до задоволення . Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Статтею 14 Конституції України встановлено , що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Статтею 12 ЗК України встановлено , що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~ Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною 1 ст. 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Як встановлено судом і дана обставина не оспорюється сторонами [PERSON]П є власником земельної ділянки №43 по вулиці Жовтневій в селищі Люблинець загальною площею 956 кв.м. , дана обставина також стверджується планом земельної ділянки . 12 грудня 2014 року землевпорядником Люблинецької селищної ради виявлено , що відповідач самовільно встановила огорожу , яка перешкоджає вільному доступу до пішохідного переходу між вулицями Зеленою та Жовтневою з приводу чого комісією з питань планування , обліку та бюджету Люблинецької селищної ради 17 грудня 2014 року складено відповідний протокол , а 29 грудня 2014 року виконавчим комітетом прийнято рішення щодо зобовязнання [PERSON] в двотижневий термін усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою , яка перебуває в комунальній власності. Наявність пішохідного проходу між земельними ділянками №43 та №45 по вулиці Жовтневій в смт. Люблинець стверджується планом земельної ділянки , ситуатаційним планом розміщення пішохідного проходу та актом про винос в натурі меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку , затвердженого 20 лютого 1990 року , долученими представником позивача . Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається з плану розміщення пішохідного проходу з вулиці Жовтневої на вулицю Зелену земельна ділянка площею 55.5 кв.м. межує з земельною ділянкою , належною відповідачці . Посилання представника відповідача на те , що погодження меж земельної ділянки в натурі між суміжними землекористувачами 22.11.2010 року відбулося без участі [PERSON] як на підставу для відмови у позові суд не приймає до уваги , оскільки сама відповідач шляхом звернення до селищної ради з приводу виділення у її користування земельної ділянки , яка використовувалася як прохід для мешканців селища не заперечувала відсутності в останньої прав на вказану земельну ділянку . Крім того , остання мала право звернутися до селищної ради з приводу встановлення меж суміжного землеволодіння відповідно до ст.. 107 ЗК України, однак цього не зробила . Суд звертає увагу , що при придбанні 16 травня 1989 року [PERSON] у [PERSON] житлового будинку по вулиці Жовтневій , 43 в смт. Люблинець Ковельського району у користування покупця перейшла земельна ділянка розміром 900 кв.м., на даний час площа земельної ділянки , належної [PERSON]П складає 956 кв.м., чого ніхто не оспорює. Посилання представника відповідача на те , що погріб , який придбав [PERSON] при купівлі будинку був частково розміщений на місці пішохідного проходу суд не приймає до уваги , оскільки вони спростовуються планом земельної ділянки , ситуатаційним планом розміщення пішохідного проходу та актом про винос в натурі меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку , затвердженого 20 лютого 1990 року . Крім того , сама відповідач , набувши права власності на земельну ділянку оспорювала доцільність існування проходу, який порушував її права як власника суміжної земельної ділянки та житлового будинку і зверталася з заявами до органу місцевого самоврядування з приводу його закриття та передачі земельної ділянки у її користування у чому їй було відмовлено . Відповідно до\~ ст. 212 ЗК України,\~ самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земель]ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Частиною 8\~ ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні\~ передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки у [PERSON] відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, вказана земельна ділянка належить до земель загального користування, згідно плану земельної ділянки на території спірної земельної ділянки має бути прохід з вулиці Жовтневої на вулицю Зелену, а самовільним захопленням та обгородженням земельної ділянки відповідачем завдається шкода інтересам місцевої громади. Згідно ч.3 ст. 152 ЗК України,\~ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі викладеного та

Outcome: approved