Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.1997 року вона є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку, крім неї з 2003 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] та її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], які є відповідачами у справі. Відповідачі зареєстровані у спірному будинку, але жодного дня з моменту реєстрації в ньому не мешкали, проживаючи спочатку в м.Донецьку, а потім переїхавши до Російської Федерації. Позивач одноособово несе всі обов`язки по сплаті комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у будинку осіб. Оскільки, через реєстрацію відповідачів у належному їй будинку, позивач не може розпорядитися належним нїй майном, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач та її представник до судового засідання не з?явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали в судове засідання заяви з проханням справу розглянути без їх участі, позивач на позовних вимогах наполягала, її представник підтримав позовні вимоги. Третя особа до судового засідання не з?явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала в судове засідання заяву з проханням справу розглянути без участі його представника та висновок № 022 від 12.07.2021, відповідно до якого, з огляду на той факт, що малолітній [PERSON] , [INFO] має громадянство та реєстрацію в Російській Федерації: за адресою: [ADDRESS] , не заперечує проти визнання його таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Відповідачі до судового засідання не з?явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в порядку передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі 24.05.2021 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год 07.07.2021, відповідачам запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). 07.07.2021 на підставі ухвали суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 09.00 год 23.07.2021. Через неявку відповідачів розгляд справи відкладений на 14.00 год 17.08.2021. В судовому засіданні 17.08.2021 у зв`язку з повторною неявкою відповідачів, що були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ними відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.1997 року [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку, крім позивача також зареєстровані її донька [PERSON] , [INFO] та онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], які є відповідачами у справі (а.с. 15, 16, 17-19, 20, 21). Згідно з довідкою з місця мешкання та про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] , [INFO], її чоловік [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO], онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). 18.05.2021 представником координаційного комітету органів самоорганізації населення Савіною Л. М., за участі квартальної КК № 8 [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , складені акти, згідно з якими [PERSON] [INFO] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та її повнолітній син [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 2003 року до теперішнього часу мешкають у Російській Федерації (а.с. 12, 13). З 02.10.2020 малолітній [PERSON] , [INFO] є громадянином Російської Федерації та з 14.10.2020 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31, 32). Крім того, факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації з 2003 року підтверджений в судовому засіданні свідками. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її сусідка, [PERSON] - це донька позивача, інші відповідачі - її онуки. Останній раз бачила відповідачів до війни, приблизно о 2010 році. З тих пір їх не бачила. Навіть коли вона їх бачила у 2010 році, відповідачі там не мешкали, просто приїхали провідати позивача. На той час вони мешкали у м. Донецьк Донецької області. Зараз відповідачі є громадянами РФ, мешкають у Краснодарі . У позивача відповідачі взагалі не мешкали. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім`ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з`ясуванні причин відсутності відповідачів у спірному будинку понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідачі не користувалась житлом та були відсутніми, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з 2003 року. Даних про укладення угод між позивачем та відповідачами щодо порядку користування зазначеним будинком, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування спірним будинком. У відповідності до частини другої статті 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання. Відповідно до частини першої статті 3 зазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що, діти - члени сім?ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише при наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 206/4028/18. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] є громадянином Російської Федерації та зареєстрований за місцем мешкання на її території. Крім того, органом опіки та піклування наданий висновок № 022 від 12.07.2021, згідно з яким орган опіки не заперечує проти визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житлом на території України. З огляду на викладене, а також з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає можливим визнати малолітню дитину такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. На підставі ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: partial