Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

На адресу Садгірського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява представника Синюка С.Л. , в інтересах позивача Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 30 серпня 2020 року між сторонами, позивачем та відповідачем було укладено Поліс № АР/0719497 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Dodge Caliber», реєстраційний номер [NUMBER] . 14 січня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача та іншим транспортним засобом «Renault Dokker», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року ДТП сталося в результаті порушення ПДР [PERSON] 11 березня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування», звернулося АТ «Страхова компанія «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки транспортний засіб «Renault Dokker», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 371000а0, укладеного між АТ «Страхова компанія «АРКС» та ТОВ «ДАЛІС АУТОМОТІВ ГРУП» 26 жовтня 2020 року. Відповідно до Рахунку № Рх20210139 від 20 січня 2021 року, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 5 398, 20 грн., який сплачено АТ «Страхова компанія «АРКС», відповідно до платіжного доручення № 744868 від 27 січня 2021 року. За результатом розгляду наданих АТ «Страхова компанія «АРКС» документів позивачем складено страховий акт № 151772 та виплачена сума страхового відшкодування - 5 398, 20 грн., згідно платіжного доручення 7127 від 23 квітня 2021 року. Згідно ч.2 ст. 1187, ст. 1191 ЦК України, підпункту «в» п. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач залишив місце ДТП, позивач звернувся до відповідача з регресоною вимогою щодо виплати вказаної вище суми, однак відповідач не відреагував. З посиланням на відповідні правові норми, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування», затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 5 398,20 грн. Крім того, просить стягнути також понесені судові витрати по оплаті судового збору у справі і витрати у розмірі 5000 грн., пов`язані з оплатою професійної допомоги, на підтвердження чого долучає ряд документів (а.с.1-67). Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Згідно даних протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями вказана цивільна справа 04.10.2021 передана на розгляд судді Асташева С.А. (а.с.68). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 19.10.2021, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Судове засідання у справі призначено на 03.11.2021 з викликом сторін, яке відкладено, у зваязку із неявкою відповідача у справі на 22.11.2021 (а.с. 71). Заходів спрямованих на забезпечення доказів не вживалось, як і заходів щодо забезпечення позову. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив 06.12.2021 на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Таким чином, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] було укладено Поліс № АР/0719497 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Dodge Caliber», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dodge Caliber», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача та іншим транспортним засобом «Renault Dokker», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року ДТП сталося в результаті порушення ПДР [PERSON] та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а також за ст. 122-4 КУпАП, враховуючи, що водій [PERSON] залишив місце ДТП (а.с.8-9). 11 березня 2021 року АТ «ПРОСТО-страхування» отримано заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування від представника АТ «Страхова компанія «АРКС» (а.с.11-12) Транспортний засіб «Renault Dokker», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 371000а0, укладеного між АТ «Страхова компанія «АРКС» та ТОВ «ДАЛІС АУТОМОТІВ ГРУП» 26 жовтня 2020 року (а.с.13-29), а відповідно до Рахунку № Рх20210139 від 20 січня 2021 року, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 5 398, 20 грн.(а.с.45), який сплачено АТ «Страхова компанія «АРКС», відповідно до платіжного доручення № 744868 від 27 січня 2021 року (а.с.48). Також надані інші документи, що буди підставою для розрахунку страхового відшкодування та сам розрахунок (а.с.30-44, 4-48). За результатом розгляду наданих АТ «Страхова компанія «АРКС» документів позивачем складено 22 квітня 2021 року страховий акт № 151772 та виплачена сума страхового відшкодування - 5 398, 20 грн., згідно платіжного доручення 7127 від 23 квітня 2021 року (а.с.6-7). Оскільки відповідач після скоєння ДТП самовільно залишив місце автопригоди, позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до нього з регресною вимогою № 04-1186 від 12 травня 2021 року, щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 5 398, 20 грн., в порядку регресу (а.с.10). Даних щодо оплати відповідачем вказаної суми матеріали справи не містять та сторонами не надано. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк. Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між винними діями відповідача під час керування транспортним засобом марки «Dodge Caliber», реєстраційний номер [NUMBER] та отриманням іншим транспортним засобом «Renault Dokker», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , механічних пошкоджень наявний причинний зв`язок, зважаючи надану суду постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (підпункт «в» п. 38.1.1). У зв`язку з тим, що відповідач, як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, оскільки притягнутий до відповідальності за вказане, позивач набув права вимоги на повернення раніше виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 398, 20 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.8 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачем і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що оскільки з вини відповідача, який залишив місце ДТП, сталася дорожньо-транспортна пригода, до якої він причетний, і внаслідок якої його транспортним засобом, заподіяно матеріальну шкоду іншому транспортному засобу в розмірі 5 398, 20 грн., яку позивач відшкодував, згідно з полісом, суд вважає, що позивач в такому випадку набув право регресної вимоги до відповідача у відповідності до вищезазначених вимог закону в розмірі фактично відшкодованої шкоди, що підтверджено документально. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення в порядку регресу з відповідача в користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 5 398, 20 грн. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що звертаючись з позовом позивач заявив вимогу про покладення судових витрат на відповідача. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Для підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу до суду подано договір про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2020 року, реєстр справ від 02.08.2021, Акт виконаних робіт від 25 серпня 2021 року, рахунок-фактуру № 16 від 02.08.2021; платіжне доручення № 14039 від 09.08.2021 та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги від 25.08.2021 (а.с.56-61). Таким чином, суд приходить до висновку, що сума гонорару в розмірі 5 000,00 грн. є документально підтвердженою, співмірною із складністю справи, відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат, а тому, слід стягнути судові витрати на професійну правову допомогу, заявлені позивачем, в розмірі 5 000,00 грн. Також, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і судовий збір в розмірі 2 270,00 грн., що сплачений позивачем, згідно платіжного доручення № 16740 від 20 вересня 2021 року (а.с. 65). На підставі наведеного, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 993, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved