Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, обґрунтовуючи свій позов тим, що відповідач є споживачем теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , та відповідачу проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію. На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію, але в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.08.2004 року по 01.04.2019 року в розмірі 75511,92 грн. Вказану заборгованість позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позов в якому зазначив, що у позовній заяві позивач вказує адресу відповідача, яка не відповідає дійсності, також позивач вказує про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, хоча жодного договору між позивачем та відповідачем за весь період позовного строку не існує, і поняття послуга відсутня. Крім того з 2004 року позивач був зареєстрований в м. Одеса, і не міг користуватись послугами КПТМ «Криворіжтепломережа». Також, відповідач вказує період позовної давності з 2004 року по 2019 року, тому просить суд встановити період позовної давності у справі. Представник позивача в судовому засіданні присутня не була, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] 26.08.2020 року через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що оскільки відповідач є власником житлового приміщення за яким виникла заборгованість, то відсутня потреба доводити факт користування послугами підприємства [PERSON] , крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ №1875, п.1 ч.1 ст.7 ЗУ № 2189 споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 ЗУ №1875, п.5 ч.2 ст.7 ЗУ №2189 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Щодо позовної давності зазначила, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого праву або особу, яка його порушила. Вважає, що для позивача період позовної давності почався з моменту отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме з 25.07.2019 року, отже позовну заяву подано без порушення строків позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7). Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу відповідача за період з 01.08.2004 року по 01.04.2019 року становить 75511,92 грн. (а.с.9). Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII\~(далі - Закон № 2189-VIII),\~Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV\~(далі - Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(далі - Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 5 Закону № 2189-VIII,до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої\~статті 7 Закону № 2189-VIII\~встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя\~статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої\~статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб.метр) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством. Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Виходячи з тарифу за 1Гкал кожного місяця виконується розрахунок фактичних витрат теплової енергії (з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря за поточний місяць згідно довідки авіаційної метеорологічної станції м. Кривого Рогу) та вартість опалення 1 кв.м. опалювальної площі. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено з матеріалів справи за період з 01.08.2004 року по 01.04.2019 року Відповідач частково виконував свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг з опалення квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 75511,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] . Дослідивши заяву Відповідача про застосування позовної давності до вимог за період заборгованості з серпня 2004 року по 29 січня 2017 року, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з серпня 2004 року по березень 2019 року включно. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Між тим за вказаний період Відповідач частково виконував свої зобов`язання та здійснював періодичні платежі в рахунок погашення нарахувань за отримання послуг від Позивача, що встановлено з письмових матеріалів справи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Однак, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідачем сплачувались періодичні платежі, тому така сплата не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності за вимоги за період з серпня 2004 року по квітень 2011 року, вказане узгоджується з позицією висвітленою і у Постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року провадження № 61-15488 св 18. Відповідно до якої вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Дана обставина підтверджується Розрахунком заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.9) Суд також враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-43 цс 17, відповідно до якої якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 29 січня 2017 року по 01 квітня 2019 року, що становить 28365,92 грн. При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, як юридична особа у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про заборгованість в сумі 28365,92 грн. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 37,56% (28365,92х100:75511,92), а пропорційність вимог, в задоволені яких відмовлено становить 62,44 (100-37,56=62,44). Оскільки вимоги позивача задоволені на 37,56%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 789,51 грн. (2102,00 х 37,56=789,51). На підставі викладеного та

Outcome: partial