Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що внаслідок роботи на підприємстві відповідача в період з 08.08.1989 по 05.04.2021 року, в умовах впливу шкідливих факторів, отримала професійне захворювання. Проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого встановлено вину відповідача у його виникненні. Первинним оглядом МСЕК 19.10.2021 позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% (25% - радилулопатія, 15% - сидеросилікоз) з 12.10.2021, группу інвалідності не визначено. У зв`язку з отримання ушкодження здоров`я позивач змушена періодично проходити стаціонарне лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль, недостатність рухливості. Негативні наслідки захворювання позначаються на душевному та фізичному станах позивача, що завдає їй моральних страждань. Тому просить суд стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на її користь 150 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Процесуальні дії у справі. 27.10.2021 позовна заява надійшла до суду. 02.06.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У позовній заяві позивач зазначила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем знаходження відповідача. Інших заяв та клопотань від сторін не надходило. Відзив на позов відповідачем у встановлений строк не подано. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] в період з 08.08.1989 по 05.04.2021 працювала машиністом конвеєра Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». 05.04.2021 року її звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бавжанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.13-18). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.07.2021, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: Сидеросилікоз першої стадії (1/1, s/q, em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - лругої стадії, группа В. ЛН-другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова, L-5, S-1 та шийгна С6, С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) (а.с.20). Вказаний діагноз встановлений медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Український НДІ промислової медицини від 08.06.2021 (а.с.33-34). Згідно з пунктами 17,18 вказаного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра, керувала конвеєрами, елеваторами, шнеками, живильниками, перевантажувальними візками, приводною станцією конвеєра. Під час виконання робіт підпадала під дію пилу переважно фіброгенної дії, показники котрої перевищували ГДК та фізичного перевантаження через недосконалість технології збагачення залізної руди. Причиною виникнення професійного захворювання є пил з вмістом вільного ділокстиду від 2 до 10 % в повітрі робочої зони 8.6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 за ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования воздуха рабочей зоны» (а.с.21). Враховуючи роботу [PERSON] більше 21 року в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та зміну керівників структурних підрозділів, осіб, які порушили законодавство про працю встановити неможливо (а.с.22). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] первинно 19.10.2021 пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% (25% - радилулопатія, 15% - сидеросилікоз) з 12.10.2021, группу інвалідності не визначено (а.с.24). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з медичних карток та випискою з історії хвороби, з яких вбачається що вона неодноразово проходила лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.25-32). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 40%, безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання змінилися образ та якість життя позивача. Ушкодження здоров`я, неможливість працювати у звичайних виробничих умовах, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє їй моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 21 року 05 місяців в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, який встановлений - 40% безстроково, без встановлення інвалідності, що вказує на погіршення стану її здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial