Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист авторських прав. В позові зазначено, що позивач є автором статті «Виктор Грицаненко: Эпизоды интересной жизни», яку було опубліковано в додатку-2 «Чертова дюжина» до міськрайонної газети «Новий день» від 5 11 листопада 2003 року. 21 листопада 2016 року відбулась презентація альманаха «Мой город. Наши Мелитопольцы. Том 1», автором якого зазначено [PERSON] . У вказаному альманасі використано написану позивачем статтю, присвячену колишньому директору Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , проте в альманасі відсутнє посилання на позивача як автора цієї статті. Позивач зазначає, що під час підготовки альманаху відповідач звернувся до нього з проханням надати цю статтю, він надав відповідачеві написану ним статтю, а відповідач, в свою чергу обіцяв, що в альманасі буде зазначено, що автором цієї статті є саме позивач. Однак, у презентованій першій частині альманаху жодного посилання на те, що саме позивач є автором статті про [PERSON] , не було, натомість відповідач у другій частині альманаху висловив вдячність позивачу за допомогу в підготовці матеріалу. Позивач вважає, що відповідач такими своїми діями порушив його авторське право на зазначений твір. Позивач просить суд зобов`язати відповідача опублікувати за власний рахунок протягом місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням на інтернет сторінці http://tribunanaroda.info «Трибуна народа» інформацію про те, що опублікування та використання статті, присвяченої колишньому директору Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , в альманасі «Мой город. Наши Мелитопольцы. Том 1» є порушенням авторського права [PERSON] з одночасним наведенням тексту рішення суду у цій цивільній справі, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем були надані відповідачу не рукописні нотатки, а повністю стаття. Використання відповідачем написаної позивачем статті відбулося із порушенням авторських немайнових прав, а саме: без зазначення імені автора у зв`язку з використанням твору. При цьому висловлена позивачу подяка не може вважатися зазначенням того факту, що саме він є автором статті, присвяченої [PERSON] .. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає, обґрунтування заперечень проти позову викладені в відзиві на позовну заяву. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки при підготовці до видання першого тому літературно-художнього альманаху «Мой город. Наши Мелитопольцы», відповідачу допомагало багато людей, серед яких був і позивач, який надав відповідачу свої рукописні нотатки з описом життєвого шляху колишнього директора Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , для їх використання відповідачем в публікаціях в альманасі. Жодних заборон щодо використання цих матеріалів позивач не висловлював. Матеріали, які містилися в наданих позивачем нотатках, а також фотокартки, на яких був зображений [PERSON] , були опубліковані відповідачем у першому томі альманаху. У розділі « [INFO] » відповідач вказав осіб, які надавали матеріали та фотографії для публікації, а також зазначив, що висловлює вдячність всім, кого не назвав. У вересні 2019 року відбулась презентація другого тому літературно-художнього альманаху «Мой город. Наши Мелитопольцы», в якому у розділі «Благодарности» відповідач висловив свою вдячність позивачу за надану йому допомогу у підготовці матеріалів, які були опубліковані у першому томі альманаху, про життєвий шлях [PERSON] .. Крім того, умислу порушувати авторське право позивача у відповідача не було, оскільки на час підготовки та видання обох томів альманаху йому не було відомо про те, що у липні 2003 року в міській газеті «Новий день» була опублікована написана позивачем стаття « [PERSON] », а позивач надав відповідачу тільки рукописні нотатки про життя [PERSON] .. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно копії газети «Новий день» від 5 11 листопада 2003 року, було опубліковано статтю «Виктор Грицаненко: Эпизоды интересной жизни», автором якої зазначено [PERSON] . Згідно альманаху « [ADDRESS] , опубліковано статтю « [PERSON] . Жизнь и музика едины», автора якої не зазначено. Згідно повідомлення департаменту культури, туризму, національностей та релігій Запорізької обласної державної адміністрації від 13 грудня 2017 року, департамент культури, туризму, національностей та релігій Запорізької обласної державної адміністрації високо цінує професійну роботу позивача з популяризації у засобах масової інформації діяльності КЗ «Мелітопольського училища культури» Запорізької обласної ради, публікацію його статей про видатних мешканців міста. За відомостями, отриманими від упорядника альманаху «Мой город. Наши Мелитопольцы» [PERSON] , у другому томі буде розміщено посилання на матеріали позивача, використані у виданні. Згідно альманаху « [ADDRESS] , в розділі « [INFO] » зазначено подяку [PERSON] випускнику училища культури, який надав допомогу в підготовці матеріалу про заслуженого працівника культури України, ветерана культури В.В. Грицаненка, прекрасного музиканта, який багато років працював директором Мелітопольського вищого училища культури. Згідно довідки ТОВ «Редакція міськрайонної газети «Новий день» від 27 травня 2020 року, позивач дійсно є автором публікації «Виктор Грицаненко: Эпизоды интересной жизни», яка була надрукована в додатку-2 «Чертова дюжина» міськрайонної газети «Новий день» від 5 11 листопада 2003 року. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 420 ЦК України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори. Відповідно до ст. 421 ЦК України, суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору. Відповідно до ст. 431 ЦК України, порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором. Відповідно до ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: 1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності та знищення таких товарів; 4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; 5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; 6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 433 ЦК України, об`єктами авторського права є твори, а саме: 1) літературні та художні твори, зокрема: романи, поеми, статті та інші письмові твори. Твори є об`єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦК України, первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Відповідно до ст. 438 ЦК України, автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу, а також право: 1) вимагати зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти зазначення свого імені у зв`язку з використанням твору; 3) обирати псевдонім у зв`язку з використанням твору; 4) на недоторканність твору. Відповідно до ст. 440 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. 441 ЦК України, використання твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до ст. 443 ЦК України, використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦК України, особа, яка використовує твір, зобов`язана зазначити ім`я автора твору та джерело запозичення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автор фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права», частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39 41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21 25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: а) вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; б) звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; в) подавати позови до суду про відшкодування моральної (немайнової) шкоди; г) подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій; д) вимагати припинення підготовчих дій до порушення авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі призупинення митних процедур, якщо є підозра, що можуть бути пропущені на митну територію України чи з її митної території контрафактні примірники творів, фонограм, відеограм, засоби обходу технічних засобів захисту, в порядку, передбаченому Митним кодексом України; е) брати участь в інспектуванні виробничих приміщень, складів, технологічних процесів і господарських операцій, пов`язаних з виготовленням примірників творів, фонограм і відеограм, щодо яких є підстави для підозри про порушення чи загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; є) вимагати, в тому числі у судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень; ж) вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів і об`єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження; з) вимагати прийняття інших передбачених законодавством заходів, пов`язаних із захистом авторського права та суміжних прав; и) здійснювати захист авторського права і (або) суміжних прав у порядку, визначеному статтею 52-1 цього Закону. Так, із наведених вище норм закону випливає, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). При цьому, частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до положень чинного законодавства. Також, у справах про захист авторського права позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суд має виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов`язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об`єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди. Як було встановлено судом, позивач є автором твору статті « [PERSON] : Эпизоды интересной жизни». Зазначений твір був майже повністю відтворений відповідачем в публікації « [PERSON] . Жизнь и музика едины», розміщеній в альманасі « [ADDRESS] , без дотримання правил використання твору, зокрема без зазначення автора цього твору. Так, з урахуванням дії в авторському праві презумпції авторства, спростувати її повинен відповідач, тобто особа, яка на думку автора, порушила її авторські права, і така особа не повинна доводити презумпцію авторства, оскільки зазначене презюмується. В ході судового розгляду позивачем доведено наявність у нього авторського права на статтю, присвячену колишньому директору Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , в альманасі «Мой город. Наши Мелитопольцы. Том 1». Натомість, відповідачем факт авторства позивача не спростовано, так само як і не доведено дотримання ним авторських прав позивача. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Посилання відповідача та його представника на те, що відповідачем авторські права позивача не порушувались, так як у другому томі альманаху «Мой город. Наши Мелитопольцы» відповідач висловив свою вдячність позивачу за надану йому допомогу у підготовці матеріалів про життєвий шлях [PERSON] , суд не може прийняти до уваги оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. Так, з наявної в матеріалах копії публікації « [PERSON] . Жизнь и [PERSON] » в альманасі « [ADDRESS] , вбачається, що автора (авторів) цієї статті не зазначено. А в альманасі « [ADDRESS] , відсутні відомості про те, що позивач є автором зазначеної публікації. При цьому висловлену позивачу відповідачем подяку за надану допомогу в підготовці матеріалу не можна визнати зазначенням авторства позивача. Так само судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача і його представника на те, що відповідачу не було відомо про опублікування написаної позивачем статті про [PERSON] , оскільки такі посилання є безпідставними, необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Жодних належних і допустимих доказів безспірності заборгованості відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. При цьому суд звертає увагу, що про необхідність зазначення авторства позивача відповідачу було відомо після опублікування першого тому альманаху і в другому томі відповідач мав змогу усунути допущені порушення, проте цього не зробив, внаслідок чого порушення авторського права позивача триває й до теперішнього часу. Крім того, суд враховує, що при реалізації права на захист позивач вправі в межах, встановлених законом, самостійно обирати способи, за допомогою яких він прагне захистити свої порушені права, виходячи з правової природи порушеного права, сутності його порушення, доцільності застосування певного способу захисту. Метою такого способу захисту як припинення дії, яка порушує право, є повернення до безперешкодного здійснення відповідним суб`єктом своїх прав. При цьому, публікація судового рішення щодо порушення авторського права виконує не тільки інформаційну функцію, повідомляючи про вже вчинене правопорушення, а й сприяє запобіганню вчиненню повторних порушень права цієї ж особи, вчиненню правопорушень цим же порушником. Отже, звертаючись до суду за захистом авторського права, особа вправі на свій розсуд обрати доцільний спосіб захисту, застосування якого орієнтовано на створення ефективної протидії порушенню і повного відновлення порушених прав. Відповідні способи захисту включають різні за своєю сутністю компоненти, які, в залежності від виду порушення авторського та суміжного права, можуть комбінуватися у різні варіації і створювати найбільш оптимальний в конкретному випадку спосіб цивільно-правового захисту. Таким чином, оскільки позивач є автором статті, присвяченої колишньому директору Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , яка була опублікована в альманасі « [ADDRESS] , а відповідач без дотримання правил використання твору, зокрема без зазначення автора цього твору, розмістив цю статтю у вказаному альманасі, суд приходить до висновку, що відповідача необхідно зобов`язати опублікувати в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права та судового рішення щодо цих порушень. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та зобов`язання відповідача опублікувати за власний рахунок протягом місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням на інтернет сторінці http://tribunanaroda.info «Трибуна народа» інформацію про те, що опублікування та використання статті, присвяченої колишньому директору Мелітопольського вищого училища культури [PERSON] , в альманасі «Мой город. Наши Мелитопольцы. Том 1» є порушенням авторського права позивача з одночасним наведенням тексту рішення суду у цій цивільній справі. Відповідно до ст. 141 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved