Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» звернувся в суд із заявою про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], яка знаходилась на стаціонарному лікуванні в 2-му відділенні ВОПНЛ ім. академіка О.І. Ющенка з 19 січня 2014 року по 05 березня 2014 року, без її згоди. Заява мотивована тим, що у [PERSON] вперше психічні розлади з'явилися після повернення з Лівану - стала замкнутою, дратівливою, конфліктною. В подальшому почала погано відноситися до дитини, стала її бити, сама стала неохайною, перестала займатися домашнім господарством. Особливо стан загострився в 2005 році - стала стверджувати, що до неї прилітають інопланетяни, закривалася в квартирі, нікого не впускала, відчувала страх, тривогу, сама з собою розмовляла, відмовлялася від їжі. Тоді ж була госпіталізована в 10 відділення, де перебувала з 06 вересня 2005року по 24 жовтня 2005 року з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії». Була виписана в стані покращення. Перші 4 місяці після виписки приймала підтримуюче лікування, потім відмовилася від нього. Поступово у хворої почав загострюватися психічний стан - виникла маячна симптоматика, не признавала своїх батьків, вважала, що вони скоро помруть, зверталась зі скаргами в міліцію на сусідів, стала конфліктною, дратівливою, не вела домашнє господарство. Знаходилася в ВОПНЛ на примусовому лікуванні з 21 лютого 2009 року по 11 червня 2009 року. Вдома підтримуюче лікування не отримувала, стан поступово погіршувався, наростали нерівності в поведінці: періодично йшла з дому, спричиняла конфлікти з матір'ю. Вважала, що її батьки інші люди, заявляла, що «ці батьки несправжні, підмінені, вони її народили, але це не її батьки». Лікувалася стаціонарно в ВОПНЛ з 21 лютого 2009 року по 11 червня 2009 року, з 26 червня 2010 року по 13 липня 2010 року, з 10 квітня 2011 року по 19 липня 2011 року, коли почала висловлювати маячні ідеї стосунку, говорила, що «мати нерідна, [PERSON] прабабуся нерідної матері, рідна мати працює косметологом». Визнана інвалідом ІІ групи. Після виписки приймала підтримуюче лікування, але з 2012 року перестала відвідувати дільничного психіатра, не приймає ліки, вважає себе здоровою, не з'явилася на перекомісію. Перестала спати, стала дратівливою, тривожною, відчувала страх, рідну матір не признавала, вважала її сусідкою, виявляла агресію, вдарила відром по голові матір. У зв'язку з чим «швидкою допомогою» у супроводі матері була доставлена в приймальне відділення ВОПНЛ, від госпіталізації категорично відмовилася, але за медичними показниками була госпіталізована в 2-ге відділення ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка 19 січня 2014 року, де перебувала по 05 березня 2014 року. 18 вересня 2014 року була оглянута лікарем-психіатром диспансерного відділення (при огляді пацієнтка тривожна, дратівлива, не усвідомлює необхідності прийому підтримуючого лікування). У зв'язку з небажанням пацієнтки приймати підтримуюче лікування [PERSON] 18 вересня 2014 року була оглянута комісією лікарів-психіатрів (протокол №72), яка за психічним станом пацієнтки визначила їй діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» та рекомендувала призначити їй амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року [PERSON] було призначено застосування амбулаторної психіатричної допомоги без її згоди. З 09 лютого 2015 року по 15 квітня 2015 року пацієнтка перебувала на стаціонарному лікуванні у 2-му відділенні ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». АППД було припинено. 15 квітня 2015 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів в диспансерному відділенні (протокол №42), яка зробила висновок про діагноз пацієнтки «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу» та те, що їй за психічним станом (тривожна, періодично виявляє агресію до рідних, зокрема до матері, розпочинає бійку, не має критичного ставлення до хвороби, виявляє низький рівень мотивацій, категорично відмовляється відвідувати дільничного лікаря-психіатра і приймати підтримуюче лікування) рекомендовано призначити амбулаторну примусову психіатричну допомогу без її згоди. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2015 року [PERSON] було призначено застосування амбулаторної психіатричної допомоги без її згоди. Протягом півроку [PERSON] щомісячно оглядалась дільничним лікарем-психіатром. Їй було призначено необхідне лікування, яке пацієнтка отримувала регулярно, однак стан останньої значно не покращився, немає усвідомлення необхідності безперервності лікування, погано спить, відчуває страх, тривогу, буває дратівлива. Висновком комісії лікарів-психіатрів від 28 жовтня 2015 року (акт № 119), з урахуванням психічного стану [PERSON], рекомендовано продовжити застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. З огляду на зазначене вище Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» звернувся до суду з даною заявою. В судовому засіданні представник КЗ «ВОПНЛ ім. академіка О.І. Ющенка» Пастухова Т.В. заявлені вимоги підтримала, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві. Просила заяву задовольнити. Вказала, що пацієнтка потребує постійного підтримуючого лікування. Прокурор Таранюк Л.Ю. у судовому засіданні просила суд заяву про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги [PERSON] без її згоди задоволити, враховуючи зокрема обставини справи, а саме те, що [PERSON] потребує підтримуючого лікування, а також те, що остання раніше неодноразово лікувалась в КЗ «ВОПНЛ ім. О.І. Ющенко». [PERSON] та її законний представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення заяви про продовження амбулаторної примусової психіатричної допомоги. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2015 року, [PERSON], [INFO], призначено амбулаторну примусову психіатричну допомогу (а.с. 3-4). Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів № 119 від 28 жовтня 2015 року, протягом півроку [PERSON] щомісячно оглядалась дільничним лікарем-психіатром. Їй було призначено необхідне лікування, яке пацієнтка отримувала регулярно. На тлі призначеного лікування стан пацієнтки значно не покращився, немає усвідомлення необхідності безперервності лікування, погано спить, відчуває страх, тривогу, буває дратівлива. Оглянувши [PERSON] лікарі-психіатри дійшли висновку, що з урахуванням психічного стану останній, рекомендовано продовжити застосування примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с. 2). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що заяву слід задовольнити, так як [PERSON] потребує психіатричної допомоги. Враховуючи наведене та

Outcome: approved