Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Короткий зміст та фактичні обставини. [PERSON] 31 липня 2019 року звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності уточнила підстави визнання за позивачем права власності на житловий будинок, та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в січні 1992 року позивач була прийнята в члени колгоспу імені Фрунзе Шевченківського району Харківської області. Як члену колгоспу, їй було виділено житловий будинок [ADDRESS] , в якому вона з 1992 року є зареєстрованою та фактично проживає до теперішнього часу. В 2000 році між позивачем та СТОВ ім.Фрунзе було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, який нотаріально посвідчено не було. Кошти за житловий будинок позивачем були сплочені в повній мірі. Нотаріально посвідчити договір на той час не виявилось можливим , так як СТОВ та той час перебував у стадії реорганізації. До цього часу право власності на даний житловий будинок, не зареєстроване. Звернувшись до реєстратора речових прав на нерухоме майно з метою реєстрації прав власності на житловий будинок, 23 липня 2019 року позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. З цього часу вона дізналась ,що будинок належним чином не разеєстрований та їй було рекомендовано звернутися для вирішення даного питання до суду. Враховуючи , що на теперішній час колгосп імені Фрунзе реорганізований ,вона немає можливості нотаріально посвідчити вищевказаний договорів купівлі- продажу , а тому вона вимушена звернутися до суду за визнанням свого права та просить визнати за нею право власності на житловий будинок за [ADDRESS] . В судове засідання представник відповідача Шевченківської селищної ради Харківської області не з`явився, надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову [PERSON] , не заперечує. Суд заслухавши пояснення предсттавника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотивувальна частина та застосовані правові норми. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Довідкою №115 архівного відділу Шевченківської райдержадміністрації Харківської області від 14 грудня 2000 року , засвідчено той факт, що 13 січня 1992 року [PERSON] було прийнято в члени колгоспу ім.Фрунзе Шевченківського району Харківської області (Фонд 119. Опис І. Справа 526) (а.с.14). З виписки протоколу №2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Фрунзе Шевченківського району Харківської області від 19 грудня 1992 року, вбачається, що було вирішено питання про продаж житлового будинку в [ADDRESS] доярці господарства ) [PERSON] , згідно акта оцінки по залишковій вартості 10 000.00 рублів з 50% знижкою остаточної вартості. Також, згідно заяви [PERSON] колгоспом було надано дозвіл на приватизацію даного житлового будинку, так як позивачем була в повній мірі сплочена сума вартості за житловий будинок. (а.с.15-18). 29 листопада 2000 року між позивачем та СТОВ імені Фрунзе Шевченківскього району Харківської області, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9). Розпорядженням № 22/3 Шевченківської селищної ради Харківської області від 19 лютого 2016 року, в селі Раївка Шевченківського району Харківської області [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] (а.с.11, 12). З відповіді №73 директора КП «Шевченківське БТІ» Харківської області від 10 липня 2019 року, вбачається, що згідно з реєстраційними матеріалами Бюро право власності станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , не зареєстровано. На вищевказаний будинок 29 травня 2019 року за замовленням [PERSON] був виготовлений технічний паспорт (а.с.10, 22-24). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що знають [PERSON] з 1992 року , коли вона приїхала в село, пішла працювати до колгоспу. Їй, як працівнику колгоспу надали будинок, який вона викупила. В ньому вона мешкала зі своїм цивільним чоловіком, після його смерті продовжує жити до теперішнього часу. Будь якими відомостями , щодо оспорювання проживання [PERSON] у будинку, з боку інших фізичних або юридичних осіб свідки не володіють. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. За змістом статтей 128, 153 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) які діяли на час виникнення спірних правовідносин право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. У ст.328 224 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо іншого прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до чч.1-3 ст.203 224 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У частинах першій, другій статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі продажу) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно частин першої, другої статті 47 Цивільного кодексу УРСР Р (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі продажу) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З договору купівлі - продажу від 29 листопада 2000 року між позивачем та СТОВ імені Фрунзе Шевченківського району Харківської області вбачається вільне волевиявлення щодо відсудження СТОВ імені Фрунзе житлового будинку [ADDRESS] . Розрахунком СТОВ імені Фрунзе підтверджується ,що [PERSON] сплатила до каси підприємства: 1 грудня 1998 року- 419 .52 грн.; 14 грудня 1999 року - 713 .82 грн.; 1 листопада 2000 року - 320.47.00 грн.; 1 грудня 2000 року 2200.00 грн. З заяви [PERSON] до комісії з врегулювання майнових відносин вбачається, що вона прохала погасити заборгованість по виплаті за житловий будинок за рахунок майнового паю. З довідки СТОВ імені Фрунзе виданої 5 грудня 2000 року вбачається, що вищевказаний будинок на балансі підприємства не стоїть. З інформацією архівної довідки виданої 02 липня 2019 року Шевченківської РДА № 03-33/102 , довідки виданої товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВАГРО - 2000» в№62 від 25 липня 2019 року : колгосп імені Фрунзе 19грудня 1992 року , реорганізовано в КСП імені Фрунзе . 14 березня 2000 року КСП імені Фрунзе реорганізовано в СТОВ імені Фрунзе. 16 червня 2001 року СТОВ імені Фрунзе приєднаний до агрофірми «УКРГРОБУД», дочірнього підприємства «ХАРКІВАГРО-2000». Агрофірма «УКРГРОБУД» 19 січня 2002 року реорганізована на два ДП «УКРГРОБУД» та АФ «ОБРІЙ». АФ «ОБРІЙ» 29 березня 2002 року приєднана до ТОВ «ХАРКІВАГРО-2000» , яке є його правонаступником. Рішенням №47901406 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевченківської селищної ради Харківської області від 23 липня 2019 року позивачу відмовлено у державній реєстрації прав на житловий будинок [ADDRESS] , та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Отже , з 1992 року позивач постійно та безперервно проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Здійснює право володіння та користування зазначеним приміщенням, проводить відповідні ремонті роботи та сплачує комунальні платежі. Провести нотаріальне посвідчення вищевказаного договору на теперішній час не має можливості , враховуючи реорганізацію та припинення існування колишнього колгоспу,СТОВ імені Фрунзе. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 55 Конституції України передбачено ,що кожана особа має право на судовий захист. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод : «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права…» У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами). Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи доведеності обоюдного волевиявлення сторін щодо укладання договору купівлі - продажи будинку [ADDRESS] , виконання його умов ,щодо оплати, відсутність будь яких претензій з боку фізичних чи юридичних осіб , стосовно володіння, користування, проживання [PERSON] у зазначеному житловому будинку ,суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем право власності на вищевказане нерухоме майно. Отже, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиї прав та інтересів, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved