Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України у рахунок відшкодування заподіяної йому шкоди суму у розмірі 459 934, 80 грн, з яких 180 000, 00 грн - сума вкладу, згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014; 4 800, 00 грн - 0,5 % процентів річних згідно з договором банківського вкладу; 29 278, 00 грн - 3% річних за весь період від розміру боргу та 245 856, 80 грн - інфляційні втрати. В обґрунтування позову позивач вказав, що низька організація державного механізму в Україні призвела до неможливості отримання ним своїх грошових коштів, які він поклав у банківську установу і повернення яких було гарантовано Державою. У своїх поясненнях Національний банк України вказав про відсутність підстав для стягнення майнової шкоди з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, оскільки позивач не надав доказів, які підтверджували факт порушення прав позивача діями або бездіяльністю Кабінетом Міністрів України. Позивач не надав будь-якого судового рішення (вироку), що підтверджує неправомірність (незаконність) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності КМУ, його посадовими чи службовими особами, що призвели до завдання шкоди позивачу. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві зазначив, що договір банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договір банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014, операції з внесення грошових коштів по рахункам, відкритим на виконання вказаних договорів, які є предметом кримінального провадження, банком визнані нікчемними відповідно до вимог частини другої, третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, під час ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» Фонд діяв в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства. У зв`язку із закінченням процедури ліквідації зазначеного банку 25 вересня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення ПАТ «Старокиївський банк» як юридичної особи. Отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є незаконними і необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Кабінет Міністрів України подав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник відповідача вказує на те, що Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до норм чинного законодавства вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою. Банк за своїми зобов`язаннями відповідає всім своїм майном відповідно до законодавства України. З огляду на зазначене, відповідно до положень Законів України «Про Кабінет Міністрів України» та «Про банки і банківську діяльність» держава в особі КМУ не наділена повноваженнями здійснення контролю за діяльністю банків та заборонено будь-яким чином втручатися у діяльність банків. Держава в особі КМУ не відповідає за зобов`язаннями банків. Таким чином, доводи позивача про стягнення з держави в особі КМУ грошових коштів у сумі 459 934, 80 грн не узгоджується з положеннями Законів України «Про Кабінет Міністрів України» та «Про банки і банківську діяльність», є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, а позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 25 листопада 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку загального позовного провадження /а. с. 53-54/. 24 грудня 2019 року від третьої особи у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли до суду пояснення щодо позову /а. с. 60-70/. 08 січня 2020 року до суду надійшов відзив від відповідача Кабінету Міністрів України /а. с. 71-75/. 14 січня 2020 року від третьої особи Національного банку України до суду надійшли пояснення /а. с. 85-104/. 12 березня 2020 року від представника позивача до суду надійшли відповідь на відзив відповідача Кабінету Міністрів України та на пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на пояснення Національного банку України, в яких позивач вказує на те, що Держава в особі її уряду має відповідати за заподіяні позивачу збитки (шкоду), спричинені відсутністю належної регуляторної політики у банківському секторі та відсутністю у Державі злагодженого механізму судового захисту порушених прав. 15 червня 2020 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, проте воно не містило підпису автора. 06 липня 2020 року також до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та при відповідному волевиявленні сторін, також і у відсутності інших учасників справи. 10 вересня 2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. 29 вересня 2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного суду України у справі за поданням Верховного суду України від 2015 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України № 4452-IV «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Разом з тим, у відповідності до частини першої статті 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Відтак, вбачаючи, що зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, суд відхиляє клопотання про зупинення провадження. 09 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача. У судовому засіданні представник відповідача Штокман А. І. і представник третьої особи НБУ - Кузьменко Ю. С. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у заявах по суті. Позивач і його представник, представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового засідання. Суд, заслухавши думку присутнього представника відповідача і представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 12 червня 2014 року позивач уклав з ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» договір банківського вкладу № 06/1288-2014 строком до 19 червня 2014 року, а 19 червня 2014 року банк за згодою позивача закрив рахунок та згідно з умовами договору перерахував кошти на поточний рахунок позивача № [NUMBER] , відкритому у ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», відповідно до договору банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року. 17 червня 2014 року рішенням Національного айкну України визнано ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» неплатоспроможним та запроваджено тимчасову адміністрацію. 11 вересня 2014 року правлінням Національного банку України прийняло постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК». Для отримання коштів вкладники з 25 вересня 2014 року до 04 листопада 2014 року включно могли звернутись до установ банку-агента Фонду ПАТ «Банк «Київська Русь». 18 березня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» із вимогою про повернення коштів, у якій вимагав повернути йому у семиденний строку з моменту отримання даної вимоги грошові кошти у розмірі 180 029, 59 грн у повному обсязі за договором банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року. У відповідь на свою письмову вимогу позивач отримав листа за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. про те, що договір банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року та договір банківського вкладу № 06/1288-2014 від 12 червня 2014 року, операції з внесення грошових кошів по рахункам, відкритим на виконання вказаних договорів, визнані нікчемними і виплати по ним проводитися не будуть. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/10316/15 від 16 березня 2018 року у задоволенні позову [PERSON] про визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом [PERSON] та визнання договору банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договір банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014 нікчемними, зобов`язання Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. включити [PERSON] у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, за апеляційною скаргою [PERSON] у справі № 826/10316/15, скасовано рішення від 16 березня 2018 року і визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення [PERSON] ; зобов`язано включити інформацію про [PERSON] до переліку рахунків за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014. Постановою Верховного Суду України від 17 липня 2019 року у справі № 826/10316/15 за касаційною скаргою ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року скасувати в частині визнання протиправними дії Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» у частині визнання договору банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договору банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014 нікчемними, а провадження у справі у цій частині закрити; в іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року залишено без змін. 23 листопада 2018 року у межах кримінального провадження № 12014000000000367 від 11 вересня 2014 року, предметом кваліфікації у якому є вчинення дій, які мають ознаки злочинів, передбачених ст.ст. 191, ч. 2 364-1 КК України, у справі № 752/10771/18 скасовано арешт з поточного рахунку № [NUMBER] та з депозитного рахунку № [NUMBER] позивача, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі № 752/3185/17 у кримінальному провадженню № 2014000000000367 від 11 вересня 2014 року. 24 вересня 2019 року позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, у відповідь на яку 03 жовтня 2019 року позивачу було повідомлено, що 25 вересня 2019 року, відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10681110023024349 про державну реєстрацію припинення ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно зі статтею 52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» припинено. Загальна сума збитків, заподіяних позивачу за його розрахунком становить 459 934, 80 грн, з яких 180 000, 00 грн - сума вкладу, згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014; 4 800, 00 грн - 0,5 % процентів річних згідно з договором банківського вкладу; 29 278, 00 грн - 3% річних за весь період невиконання вимоги від розміру боргу та 245 856, 80 грн - інфляційні втрати. Враховуючи те, що Кабінет Міністрів України як центральний орган виконавчої влади спрямовує та координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади та є відповідальним за здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, за виконання Конституції і законів України, за забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики у державі - має бути відповідачем від імені Держави України за цим позовом. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Конституція України та судова практика Європейського Суду з прав людини закріплюють принцип відповідальності Держави перед людиною за свою діяльність. Відповідно до статті 3 Конституції України головним обов`язком Держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, а статті 41 Основного Закону наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 116 Конституції України визначені повноваження Кабінету Міністрів України, зокрема: 1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; 2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; 5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; 6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; 7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; 8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; 9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; 10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України. Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; визначає доцільність розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечує їх виконання; здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності. Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором. Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Шкода, заподіяна банку внаслідок такого втручання, підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному законом. Вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою (стаття 57 зазначеного Закону). Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, за своїми зобов`язаннями перед вкладниками банк відповідає всім своїм майном відповідно до законодавства і відсутня відповідальність Держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України за зобов`язаннями банку. Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Так, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000, 00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (стаття 26 зазначеного Закону). Статтями 27, 28 Закону передбачено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та розрахунок з вкладниками. Тобто зазначеним законом передано процедуру розрахунків з вкладниками, що передбачає виплату відшкодування коштів. Отже, чинним законодавством визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, тому доводи позивача про відсутність регуляторної політики з боку Держави щодо відносин в банківській сфері не можуть бути визнані обґрунтованими. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами другою, четвертою вказаної статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. За змістом статті 1174 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. У відповідності до статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування майнової шкоди необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2013 року у справі № 3-72гс12. При цьому, на позивача покладається обов`язок доведення факту розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що Держава в особі її уряду має відповідати за заподіяні позивачу збитки (шкоду), спричинені відсутністю належної регуляторної політики у банківському секторі та відсутністю у Державі злагодженого механізму судового захисту порушених прав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою, другою ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не надав доказів суду, що внаслідок відсутності належної регуляторної політики на банківському ринку з боку Держави в особі Кабінету Міністрів України йому завдано майнову шкоду в сумі 459 934, 80 грн, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі встановлених обставин, що мають юридичне значення,

Outcome: dismissed