Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов обґрунтовувано тим, що 25 липня 2015 року між [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управлення юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №1477 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У період шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває справа про розірвання між ними шлюбу (справа № 752/14895/21). Відповідач не вважає за потрібне належним чином утримувати дитину, майже не надає матеріальну допомогу. На даний час дитина проживає із матір`ю та перебуває повністю на її утриманні. У зв`язку із тим, що витрати, яких потребує дитина перевищують розмір заробітку позивача, а відповідач ухиляється від обов`язку у спільному утриманні дитини, позивач була змушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 липня 2021 року. Процесуальні дії у цивільній справі Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва. Аргументи учасників справи 23 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач частково заперечує проти позовних вимог та обставин неведених позивачем з наступних підстав. На даний час сторони дійсно проживають окремо. Дитина зараз проживає з позивачем, але відповідач стверджує, що продовжує піклуватися про сина, регулярно зустрічається з ним, забезпечує сина продуктами харчування та одягом, а також несе витрати зі сплати комунальних послуг за житло, допомагає матеріально своїм батькам та на залишок забезпечує свій мінімально прийнятний рівень життя. Твердження позивача про високий дохід є надуманими та не підтвердженими жодними доказами. Таким чином, доводи позивача в частині обґрунтованості позовних вимог ґрунтуються на припущенні в порушення вимог частини шостої статті 81 ЦПК України. Відповідач не заперечує проти сплати аліментів позивачу на утримання спільного сина, але, на даний, час відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, періодично займаючись підприємницькою діяльністю. Позивачем було надано суду інформацію про припинення відповідачем підприємницької діяльності як ФОП у 2017 році, при цьому відповідач зазначає, що неодноразово змінював місце роботи, тому сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від своїх доходів вважає недоцільним, оскільки, в разі, якщо останній залишиться без роботи, то такий спосіб стягнення аліментів в майбутньому може призвести до утворення заборгованості по аліментах та значно погіршити матеріальне становище. Тому відповідач просить суд, визначити розмір аліментів у вигляді твердої грошової суми у розмірі 2 100 грн, що відповідає встановленому на законодавчому рівні рекомендованому розміру аліментів на дитину відповідного віку на місяць. 03 вересня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, із поясненнями про те, що наведені відповідачем у відзиві на позов обставини, при яких відповідач зазначає, що спілкується з дитиною та утримує його, частково відповідають дійсності, оскільки батько бачиться із сином та під час цих зустрічей несе фінансові зобов`язання із сплати харчування та розваг у цей день, однак дитина потребує коштів для харчування і в інші дні коли не бачиться з батьком окрім цього потребує коштів на одяг, на взуття, оплати за навчання, розваги тощо, які відповідачем не забезпечуються. При цьому сторона позивача зазначає, що саме [PERSON] має право на визначення способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки спільний син подружжя проживає разом із матір`ю, а тому посилання відповідача на зміну способу стягнення аліментів не законні та безпідставні. 28 вересня 2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач наголошує, що готовий виконувати свій обов`язок з утримання дитини, що буде проявлятись як у сплаті аліментів у твердій грошовій суму у розмірі 2 500 грн, здійснювати додаткове утримання під час зустрічей з батьком на виконання графіку побачень встановлених Службою у справах дітей Борщівської сільської ради Бучанського району Київської області, та крім цього надає копії чеків, у заперечення твердження позивача про ухилення відповідача від фінансового утримання дитини. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом установлено, що 25 липня 2015 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управлення юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1477 і видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 24 вересня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, а дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, статті 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої статті 184 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Такі висновки узгоджуються із постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18. Судом установлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру сплати аліментів, що є підставою для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у частці від доходу відповідача. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що за встановлених судом обставин, позов [PERSON] , який поданий в інтересах малолітньої дитини, яка на даний час проживає разом із матір`ю, підлягає задоволенню, та, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд ураховує право позивача щодо примусового стягнення аліментів в судовому порядку в частці від доходу, та присуджує відповідачу до сплати аліменти на ім`я позивача на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. При цьому суд бере до уваги, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини, за твердженням відповідача розуміє соціальна необхідність працевлаштування та отримання доходу (так як, чи працевлаштований відповідач на момент розгляду справи судом не встановлено та не спростовано), відповідач не має інших утриманців та соціальних зобов`язань, тому присуджений розмір аліментів відповідає межам принципу розумності та справедливості, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню та присуджує до стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 липня 2021 року. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В порядку статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. Докази понесення позивачем інших судових витрат в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved