Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 02.06.2016 року банк надав [PERSON] (далі - Відповідач) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 05.11.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 141 292 грн. 10 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 102 144 грн. 98 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 102 144 грн. 98 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 39 147 грн. 12 коп. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № б/н від 02.06.2016 року у розмірі 134 853 грн. 55 коп., з яких: 102 144 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 32 708 грн. 57 коп. - заборгованість за простроченими відсотками за період з 02.06.2016 року по 30.06.2020 року, та судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позивачем на підтвердження обґрунтування своїх позовних вимог не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідки про умови кредитування або інших істотних умов кредитування. Крім того, в анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку було видано відповідачу, строк її дії та кредитний ліміт. Додатково зазначила, що додана до позовної заяви інформація про споживче кредитування, котра є чинною та актуальною з 18 березня 2019 року по 02 квітня 2019 року, не підтверджує погодження сторонами істотних умов кредитного договору № б/н від 02 червня 2016 року, у тому числі умов щодо сплати відповідачем відсотків за кредитним договором. Відповідач наголошує, що здійснювала погашення кредитної заборгованості, на підтвердження чого надала власний розрахунок, і така сума мала б у повному обсязі зараховуватись банком в рахунок погашення тілу кредиту, а не на погашення відсотків та комісії. З огляду на наведене просить відмовити у задоволені позову. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, у якому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, частково сплачувала заборгованість, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 02 червня 2016 року. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, контррозрахунок не наданий, експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав відповідачу грошові кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорювався, а отже є законні підстави для стягнення заборгованості із відповідача. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у відзиві просила справу розглянути без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 02.06.2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 37). Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Матеріалами справи підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Матеріалами справи також підтверджено, що 26.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб і змінено прізвище відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Судом встановлено, що згідно виписки по рахунку по вказаній карті відповідачем здійснено витрат на загальну суму 928 765, 07 грн. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, [PERSON] ,станом на 05.11.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 134 853 грн. 55 коп., з яких: 102 144 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 32 708 грн. 57 коп. - заборгованість за простроченими відсотками за період з 02.06.2016 року по 30.06.2020 року. (а.с. 6-8). Також судом встановлено, а сторонами не оспорювалось, що в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором відповідач здійснювала виплати на користь АТ «КБ Приватбанк» з 21.04.2017 року по 01.07.2020 року, які розподілились банком у наступному порядку: 787 472 грн. 97 коп. на погашення основної суми заборгованості, 122 252, 80 грн. на погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. У свою чергу, відповідач вважає безпідставним зарахування вказаних 122 252, 80 грн. в рахунок погашення процентів через неузгодженість сторонами істотних умов кредитного договору в цій частині. Таким чином, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір стосовно виконання умов вищезазначеного кредитного договору, укладеному між сторонами, у зв`язку з чим такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі. Як зазначалось вище, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором відповідач здійснювала виплати на користь АТ «КБ Приватбанк» з 21.04.2017 року по 01.07.2020 року у загальному розмірі 787 472 грн. 97 коп., з яких банк здійснив розподіл 122 252, 80 грн. на погашення процентів та комісій, а решту на погашення заборгованості за тілом кредиту. Суд вказує, що за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В даному випадку, згідно інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 18.03.2019 року, яка була підписана [PERSON] та діяла з 18.03.2019 року по 02.04.2019 року, зазначено, розмір відсотків за прострочене виконання зобов`язання складає 74,4 % річних (а.с. 38-40). Оскільки зі спливом строку, який був зазначений у інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 18.03.2019 року, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача судові надано не було, то після 02.04.2019 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 02.06.2016 року між банком і [PERSON] , та відповідно здійснювати розподіл коштів, що надходять від відповідача, на погашення такого виду заборгованості. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд також вказує, що вказана інформації про умови кредитування будь-яких умов про погодження сторонами розміру процентної ставки на інший період аніж з 18.03.2019 року по 02.04.2019 року, не містить. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на доказ погодження сторонами розміру процентної ставки на інший період, аніж з 18.03.2019 року по 02.04.2019 року, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо відповідальності у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань за період на якому наголошує позивач. Суд вважає, що в даному випадку позивачем не доведена обставина погодження між сторонами договірного зобов`язання в частині наявного у відповідача обов`язку сплати відсотків, у тому числі у розмірах і порядках нарахування у документах, що додані банком до позовної заяви. Таким чином, суд вважає, що сплачені відповідачем грошові кошти у сумах 787 472, 97 грн. та 122 252, 80 грн. мали б бути зараховані банком у повному обсязі на погашення заборгованості відповідача за тілом кредиту. Враховуючи те, що загальні витрати відповідача за тілом кредиту становлять 928 765, 07 грн., а у свою чергу позивачем здійснено погашення такої заборгованості лише на загальну суму 787 472 грн. 97 коп. та 122 252, 80 грн., то з відповідача підлягає стягненню за Договором № б/н від 02.06.2016 року заборгованість за тілом кредитом - 19 039 грн. 30 коп. (928 765, 07 (фактично використаних кредитних коштів)- 787 472 грн. 97 коп. - 122 252, 80 грн = 19 039 грн. 30 коп.(залишок непогашеної заборгованості), а в решті позову необхідно відмовити з огляду на його безпідставність та недоведеність. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 296 грн. 71 коп. (19 039 грн. 30 коп. х 2102 грн. : 134 853 грн. 55 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial