Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У серпні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву мотивує тим, що з 05 серпня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати разом нею, перебуває на її утриманні. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , однак, відповідач нерегулярно сплачував аліменти, починаючи з 2013 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 161158,21 грн. Позивач зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про його фізичний та моральний стан, не виявляє по відношенню до нього батьківської турботи, не спілкується з ним, не бере участі у його матеріальному забезпеченні, вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 16 вересня 2021 року. У зв`язку з участю судді у підготовці суддів місцевих загальних судів, проведеною Національною школою суддів України, підготовче засідання у даній справі відкладено на 04 жовтня 2021 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті на 04 жовтня 2021 року, вирішено питання про витребування доказів та розгляд справи в режимі відеоконференції з Коропським районним судом Чернігівської області. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на те, що відповідач останній раз бачив сина, коли дитині було два роки, при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння, після цього жодного разу не відвідував дитину, не цікавився його життям та здоров`ям, дитина взагалі не пам`ятає батька, з 2013 року відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, внаслідок чого має заборгованість у значному розмірі, місцезнаходження його їй невідоме, оскільки за місцем реєстрацій останній не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає. Представник позивача [PERSON] судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був викликаний в суд через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його участю, відзиву на позовну заяву суду не надав. Протокольною ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року, з урахуванням думки позивача та її представника, постановлено провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Коропської селищної ради, як органу опіки та піклування, - Величко Н.В. в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 серпня 2011 року (а.с.6). Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачу після реєстрації шлюбу залишено прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 25 вересня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.5). З довідок №119/14-23, 700, 701 від 01 червня 2021 року, виданих Шабалинівським старостинським округом, [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , фактично проживають по [ADDRESS] . [PERSON] має склад сім`ї: мати - [PERSON] , [INFO] , вітчим - [PERSON] , [INFO] , сестра - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, за рисами характеру спокійна, врівноважена, громадський порядок не порушує, на даний час здійснює догляд за дитиною до 3 років (а.с.8-10). З акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] від 26 червня 2021 року, вбачається, що за вказаної адресою проживають [PERSON] , [INFO] , її чоловік - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Вказаний житловий будинок має пічне опалення, є електро та водопостачання, в будинку наявні побутові прилади та меблі, сім`я забезпечена продуктами харчування, засобами гігієни, в користуванні сім`ї є земельна ділянка, яка обробляється, останні утримують господарство. Малолітній [PERSON] має окрему кімнату в будинку, де облаштоване місце для навчання та зберігання особистих речей, дитина забезпечена одягом та взуттям, шкільним приладдям. Батько дитини [PERSON] сину не допомагає, починаючи з 2013 року не забезпечує його матеріально. Згідно з довідкою №42 від 01 червня 2021 року, виданою Шабалинівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Коропської селищної ради Чернігівської області, [PERSON] є учнем 4 класу, який регулярно відвідує шкільні заняття, завжди охайний та доглянутий. Мати дитини [PERSON] систематично спілкується з вчителями з питань навчання сина, цікавиться його шкільним життям (а.с.11). Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2012 року з [PERSON] користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Відповідно до розрахунків заборгованості за сплати аліментів по виконавчому провадженню №35667268, відкритому з виконання виконавчого листа №2509/2223/2012 від 03 грудня 2012 року, виданого Коропським районним судом Чернігівської області, починаючи з листопада 2012 року по грудень 2021 року сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] складає 161158,21 грн (а.с.16-25). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Коропської селищної ради від 30 червня 2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.15). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дитини, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків не спілкується з нею тривалий час, не відвідує її, не цікавиться її життям та навчанням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення батька від виховання дитини та приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 908 грн. Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 5, 12, 13, 76-81, 141, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved