Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 05.07.2019 року за до Баришівського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивачі [PERSON] та [PERSON] просять суд виділити їм в натурі 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, в заяві наданій суду, позивачі просять суд розглянути справу в їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановлений законом спосіб. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, сторони по справі відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданого 25.12.2000 року, кожен є співвласниками по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . В даний час відповідач у справі [PERSON] проживає з іншою жінкою, а тому під час спільного користування майном у сторін виникають постійні суперечки щодо володіння та користування спільним частковим будинком. Оскільки добровільно згоди щодо розподілу в натурі сторони не можуть, тому позивачі змушені звернутися до суду з даною позовною вимогою про розподіл спільного часткового майна в натурі, для уникнення в подальшому непорозумінь. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положення статті 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Для уникнення суперечок позивачами було проведено судово-будівельну та земельно-технічну експертизу. Відповідач висновок експерта не оскаржував, свого висновку, який би спростував чи поставив під сумнів висновок наданий позивачами суду не надав. Оскільки у відповідності до даного висновку експерта мається лише один варіант розподілу будинку та два варіанти розподілу земельної ділянки, позивачі просять, виділити за закріпити за нами варіант № 1 щодо розподілу земельної ділянки. Відповідно до ч.1 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991року № 7, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно до cm. 83 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved