Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] . У період з 01.03.2014 по 31.07.2018 позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 23 584,48 грн., яку відповідачем сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідача неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] борг у розмірі 23 584,48 грн. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 04 січня 2019 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 26.03.2019 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову, оскільки вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума не підтверджується належними та допустимими доказами.. 26.03.2019 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. Ухвалою суду від 15.07.2019 витребувано у Концерну «Міські теплові мережі» докази, а саме: інформацію та підтверджуючи докази щодо розміру тарифу, на підставі якого розраховано заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.03.2014 по 31.07.2018, яку позивач просить стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] ); довідку про уточнення сум заборгованості за опалення та ГВП (окремо по кожному) за період з 01.03.2014 по 31.07.2018, яку позивач просить стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] ). 05.11.2019 у судовому засіданні представником позивача надано розширений розрахунок щодо нарахувань плати за опалення за період з 01.03.2014 по 31.07.2018. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на письмовий відзив, просили відмовити у його задоволенні. Просили застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] , на праві власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] (копія інформації з Державного реєстру від 20.08.2018), що не заперечується відповідачем. Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідача за період з 01 березня 2014 року по 31 липня 2018 року, складає - 23 584 грн. 48 коп. Крім того, вказана заборгованість підтверджується розширеним розрахунком за вказаний період. Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, об'єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Отже, доводи відповідача що вказана сума заборгованості не підтверджується належними та допустимими доказами є безпідставними та спростовується вищевказаними доказами. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Обов`язок власника утримувати майно, що йому належить закріплено у Цивільному кодексі України (ст.322). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідача, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідно договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Нормою п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону закріплено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13) Відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє відповідача обов`язку щодо оплати наданих їй послуг з централізованого опалення. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачці, надавались постійно і в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідач не надав. Заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з березня 2014 року не здійснював оплату за надані послуги в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з березня 2014 року не здійснювалася взагалі. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 19 грудня 2018 року (відповідно до вхідного штампу суду), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до грудня 2015 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач заявив про застосування позовної давності, що підтверджується його заявою від 26.03.2019. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період березень 2014 року по липень 2018 року, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з грудня 2015 року по липень 2018 року включно, на суму 17 584,19 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 17 584,19 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1313,75 грн.

Outcome: partial