Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Комунальне підприємство «Бахмутська житлова управляюча компанія» звернулося до суду із позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення виконкому Артемівської міської ради від 06.12.2006р. № 823 «Про безоплатну передачу майна комунальної власності територіальної громади м. Артемівська з балансу комунального підприємства «Артемівськжитлосервіс» на баланс комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» та на підставі акту приймання-передачі підписаного 13.12.2006р. комунальне підприємство «Артемівськжитлосервіс» передало, а комунальне підприємство «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» прийняло на свій баланс будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно із картотекою паспортиста ПП «КВАРТАЛ» (житлово-експлуатаційної організації, яка на підставі Договору № 1 на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 04.03.2009р. обслуговує даний будинок з 2009 року і по т/час) у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. При цьому, фактично у будинку на протязі тривалого часу (більш ніж 6 місяців), а саме з 2010 року громадяни [PERSON] та [PERSON] не проживають, що підтверджується Актами від 02.06.2010р., 06.07.2017р., від 20.03.2018р. складеного посадовими особами ПП «КВАРТАЛ». Місце проживання відповідачів на даний час не відомо. Таким чином, оскільки відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають тривалий час), позивач вважає, за необхідне відповідачів визнати таким, що втратили право користування жилим приміщенням. Також зазначає, що отримання такого рішення необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Представник позивача у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились та не повідомили про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи були належно повідомлені у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідачів не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням сесії Бахмутського міської ради від 31.08.2016р. № 6/90-1636 комунальне підприємство «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» було перейменоване в комунальне підприємство «Бахмутська житлова управляюча компанія». Відповідно до рішення Артемівської міської ради від 25.11.2015р. № 6/74-1322 «Про перейменування вулиць, провулків та інших об'єктів топоніміки м. Артемівська та смт. Красна _ора» вулиця Артема була перейменована у вулицю Миру. Рішенням виконкому Артемівської міської ради від 06.12.2006р. № 823 «Про безоплатну передачу майна комунальної власності територіальної громади м. Артемівська з балансу комунального підприємства «Артемівськжитлосервіс» на баланс комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» та на підставі акту приймання-передачі підписаного 13.12.2006р. комунальне підприємство «Артемівськжитлосервіс» передало, а комунальне підприємство «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» прийняло на свій баланс будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно із картотекою паспортиста ПП «КВАРТАЛ» (житлово-експлуатаційної організації, яка на підставі Договору № 1 на утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 04.03.2009р. обслуговує даний будинок з 2009 року і по т/час) у квартирі [ADDRESS]) зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї і прописку) ПП «КВАРТАЛ», квартира [ADDRESS]) належить територіальній громаді м.Бахмут, особистий рахунок відкритий на громадянку [PERSON], за вищеозначеною адресою зареєстровані: наймач - [PERSON], чоловік - [PERSON], інші відносини - [PERSON]. Актом складеним від 06.07.2027року, 20.03.2018року та 02.07.2010року комісією в складі майстра та паспортиста ПП «Квартал» встановлено, що: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані у [ADDRESS] за вказаною адресою не проживають. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За правилами ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 108 ЖК України Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що за відповідачами не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved