Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію. Згідно позовної заяви, у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року Концерн «МТМ» відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 7474,75 грн. Теплова енергія відпускалася в нежитлове приміщення V літ. А-4 по [ADDRESS] Соборний 60. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлену теплову енергію, а також стягнути судові витрати по оплаті судового збору. Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала. У судове засідання не з`явилась. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та споживачем в сфер виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та, іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Концерн «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «МТМ» Олександрівського району у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 7474,75 грн. Теплова енергія відпускалася [PERSON] в нежитлове приміщення V літ. А-4 по [ADDRESS] , яке належить їй на підставі договору дарування від 22.05.2019 року. Факт відпуску теплової енергії підтверджується рахунком та актом приймання-передач теплової енергії. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] складає 7474,75 грн., що підтверджується розрахунком. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних витрат за спірний період складає 185,59 грн., а 3% річних від простроченої суми складають 101,46 грн. Пунктом 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконанні боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключні на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору.

Outcome: approved