Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 18.02.2021 року представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 02.02.2021 року та ордеру на надання правової допомоги серії ЖТ №091088, звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) із земель реформованого ПКСО «Дружба» на території Пиріжківської сільської ради в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] в с. Баранівка Малинського району Житомирської області померла [PERSON] , яка при житті мала право на земельну частку (пай) із земель реформованого ПКСО «Дружба», що знаходиться на території Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області та на її ім`я був виданий сертифікат серії ЖТ №0167505. 17.12.2001 року секретарем Пиріжківської сільської ради Малинського району Кононенко Л.П. було посвідчено заповіт [PERSON] , яким спадкодавець все своє майно заповідала позивачці. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до Малинської державної нотаріальної контори та 13.12.2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з грошового вкладу з належними процентами, що зберігається в Державному ощадному банку. В подальшому, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), [PERSON] звернулася до нотаріального органу, однак вмотивованою постановою №02-14/101 від 05.02.2021 року державний нотаріус Малинської державної нотаріальної контори Ходаківська Л.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай). У зв`язку з цим [PERSON] змушена звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.02.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 годину 00 хвилин 23.03.2021 року. 23.03.2021 року представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, а також розглядати справу без його участі. 23.03.2021 року до суду надійшов лист від представника відповідача Малинської міської ради Житомирської області, яким він повідомив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просить суд розгляд справи проводити без участі представника. Представник Головного упрвління Держгеокадастру в Житомирській області у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 3 та ч.4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову є його диспозитивним правом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, беручи до уваги те, що представник відповідача заявою від 23.03.2021 року визнав позов, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Встановлені судом обставини. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області вбачається, що [INFO] в с. Баранівка Малинського району Житомирської області померла [PERSON] , про що зроблено актовий запис №29 (а.с.7). При житті [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] , яким все своє майно заповідала останній. Заповіт посвідчений секретарем Пиріжківської сільської ради Малинського району Кононенко Л.П. 17.12.2001 року та зареєстрований в реєстрі за №36 (а.с.6). 13.12.2002 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М. було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] грошовий вклад з належними процентами, що зберігається у Державному ощадному банку №2956/07 м.Малина, з усіма процентами та доплатами (а.с.8). Відповідно до листа Відділу у Малинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 29-6-0.18-17/174-21 від 26.01.2021 року, [PERSON] включена до списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) із земель реформованого ПКСО «Дружба». Відповідно до інформації, що міститься у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по реформованому ПКСО «Дружба» на території Пиріжківської сільської ради Малинського району на ім`я [PERSON] було видано сертифікат серії ЖТ №0167505 (а.с.9). З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті [PERSON] [PERSON] звернулася до Малинської державної контори, однак постановою №02-14/101 від 05.02.2021 року державний нотаріус Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.10). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Між сторонами виник спір з приводу визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ЦК УРСР. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , то при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР визначається, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (абзац 2 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Окрім цього, відповідно до абзацу 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене вище, суд вважає, що є підстави для задоволення позову, оскільки судом достовірно встановлено, що спадкодавець [PERSON] була включена до списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) із земель реформованого ПКСО «Дружба», а також на її ім`я був виданий сертифікат серії ЖТ №0167505, тобто [PERSON] при житті набула право на земельну частку (пай), а позивачка є спадкоємцем за заповітом після її смерті.

Outcome: approved