Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог \~ \~ \~ \~Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 1996 року є власником квартири [ADDRESS] . Після придбання квартири в ній були зареєстровані вона, її чоловік, син та [PERSON] , яка є її дочкою. 10 квітня 2015 року чоловік з сином знялися з реєстраційного обліку у спірній квартирі. З початку серпня 2017 року [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] . Вона, не пояснивши причин, залишила її житло та забрала свої речі. Навіть після цього у [PERSON] був доступ до квартири, бо вона мала ключі. Вона не перешкоджала їй у користуванні житлом у зазначеній квартирі. З підстав реєстрації [PERSON] в її квартирі, вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. 22 жовтня 2018 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про вселення, в якому просить: вселити її у квартиру [ADDRESS] ; відшкодувати судові витрати; первісний позов залишити без задоволення. На обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначила, що [PERSON] , яка є її матір`ю, дійсно є власником квартири [ADDRESS] . Після придбання зазначеної квартири її, як члена сім`ї, було зареєстровано у спірній квартирі. Вона проживає та працює у м. Кам`янському. У спірній квартирі вона мешкала до серпня 2017 року, після чого була вимушена з`їхати з квартири, при цьому залишивши свої особисті речі, у зв`язку зі сваркою зі своєю матір`ю - [PERSON] . Вона неодноразово намагалася помиритися з матір`ю, натомість остання миритися не бажала та перешкоджала їй у доступі до квартири, спочатку фізично, а потім взагалі змінила замки та не надала ключі від вхідних дверей, таким чином позбавивши її примусово правом користування житловим приміщенням у квартирі. У жовтні 2018 року вона звернулася до Дніпровського ВП з заявою про вчинення їй [PERSON] перешкод у користування квартирою [ADDRESS] , проте їй було рекомендовано звернутися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки зазначені правовідносини відносяться до цивільно-правових відносин. Іншого житла, окрім зазначеної квартири, вона не має і інтересу до неї вона не втратила. Окрім зустрічного позову 22.10.2018 року [PERSON] також подала до суду відзив на первісний позов [PERSON] , у якому зазначила обставини, тотожні обґрунтуванню зустрічного позову, на підставі яких вона не визнає первісні позовні вимоги. 13.11.2018 року позивачем за первісним позовом до суду було надано відповідь на відзив [PERSON] , у якому вона зазначила, що заперечує проти твердження останньої щодо її вимушеності з`їхати зі спірної квартири. Звернула увагу на те, що [PERSON] зазначила, що проживає у м. Кам`янському, проте, згідно висновку поліції вона мешкає у [ADDRESS] . Також зазначила, що висновок поліції не спростовує її твердження щодо неперешкоджання [PERSON] у проживанні в квартирі [ADDRESS] в період з серпня 2017 року по момент звернення до суду - 20 серпня 2018 року, оскільки [PERSON] звернулася до поліції з заявою 02 жовтня 2018 року, тобто після її звернення до суду з позовом, прийняття його до розгляду та відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 20.11.2018 року вказана цивільна справа у зв`язку з закінченням повноважень судді Решетнік Т.О. прийнята до свого провадження суддею Шендриком К.Л. та призначена до слухання. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Шендрик К.Л. від 20.11.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.12.2018 року задоволено в повному обсязі первісний позов [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла. Визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житлом у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за сплату судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 33 копійки. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , про виселення - відмовлено в повному обсязі. 09.01.2019 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.12.2018 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року - залишено без змін. 06.05.2019 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.12.2018 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09.0.42019 року. Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року скасувати, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Лобарчук О.О. від 28.12.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~втрату права\~користування житлом\~колишнього члена\~сім`ї\~власника житла\~та зустрічним\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про вселення - прийнято до провадження та постановлено розглядати справу у загальному порядку позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивачка за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька [PERSON] мешкала у неї в квартирі. 02 серпня 2017 року виїхала з квартири [ADDRESS] і не мешкає у ній до теперішнього часу. Причиною стало те, що донька познайомилася із чоловіком і привела його мешкати у квартиру. Стали пропадати речі, тому між нею та донькою стали виникати конфлікти. 02 серпня 2017 року виїхала з квартири [ADDRESS] і не мешкає у ній до теперішнього часу. На контакт з нею остання не йде. Їй важко сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру. Вона знає, що у її доньки є права отримати в спадок половину квартири після смерті бабусі. Наданий час в квартирі ніхто не мешкає, бо вона у селі доглядає свою мати. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 02 серпня 2017 року, оскільки у неї виник конфлікт з [PERSON] і вона пішла з квартири без особистих речей. [PERSON] проживала два місяця у подруги, а з жовтня 2017 року проживає за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2017 року [PERSON] подзвонила батьку і у його присутності забрала необхідні речі зі спірної квартири, оскільки всі свої речі їй нікуди перевезти. На протязі 2018 року [PERSON] , приходила у спірну квартиру, щоб забрати деякі речі, проте двері були закриті, а сусід по тамбуру буває вдома рідко. [PERSON] з цього приводу не дзвонила батькам. У червні 2018 року вони зустрілися на похованні у бабусі і у неї знову виник конфлікт з матір`ю, яка вимагала, щоб вона виписалася з квартири, бо не хоче щоб вона там проживала. Спроб повернутися та проживати у спірній квартирі вона не робила, оскільки з нею ніхто не бажає розмовляти, та [PERSON] з матір`ю не можуть спокійно спілкуватися. З серпня 2017 року по теперішній час не було випадків перешкоджання їй батьками у потраплянні у спірну квартиру. З цього приводу вона не зверталася до поліції. Звернулась лише у жовтні 2018 року після того, як отримала первісний позов, з цих підстав і звернулася. Після отримання возову [PERSON] не намагалася повернутися жити у спірну квартиру. [PERSON] взагалі за вказаний в первісному позові період жодного разу не намагалася повернутися жити до спірної квартири. Просить задовольбнити вимоги позивача за зустрічним позовом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 серпня 1996 року є власником квартири [ADDRESS] , яка була придбана нею на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., реєстровий № 1-3794, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу квартири, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21639225 від 22 січня 2009 року, реєстраційний номер квартири 26196036 (а.с. 8, 9). 15 жовтня 1996 року у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована дочка [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] (а.с. 10). З 2 серпня 2017 по теперішній час [PERSON] добровільно в квартирі [ADDRESS] не проживає. Будь-яких перешкод у проживанні у спірній квартирі [PERSON] ніхто не чинить. Весь цей час [PERSON] мешкає за іншою адресою: [ADDRESS] , добровільно знятися з реєстрації у спірній квартирі відмовляється. Інших поважних причин відсутності [PERSON] за спірною адресою судом також не встановлено. Вказані обставини підтверджуються актами про не проживання від 23 серпня 2017 року, 16 січня 2018 року, 17 липня 2018 року (а.с. 11, 12, 13), листом Дніпровського ВП Кам`янського ГУНП в Дніпропетровській області від 02.08.2010 року вихідний № 462/12.8745, (а.с. 15), листом КП КМР «УКОЖФ» Кам`янської міської ради від 08.08.2018 року вихідний № 155з/н, поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , а також визнано сторонами у справі у судовому засіданні. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи те,\~що між\~сторонами існує\~конфліктна ситуація\~з приводу\~користування спірним\~житлом,\~встановивши інтереси\~ [PERSON] \~як власника\~квартири [ADDRESS] та\~ [PERSON] ,\~яка також\~зареєстрована у\~цій квартирі,\~проживала у\~ній більше\~20\~років та\~не має\~іншого житла,\~суд вважає\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] до [PERSON] про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника, та задовольнити повністю позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом.

Outcome: approved