Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 24.09.2019 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини, який було залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків позовної заяви. У позовній заяві із виправленими недоліками позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що вона з 08.10.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований виконавчим комітетом Новоживотівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, актовий запис №06. Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . З травня 2019 року вона та відповідач припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На даний час дитина проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Окрім того, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, не має необхідних коштів для утримання, тому має право на утримання від відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, відповідно до поданої 06.11.2019 року заяви просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі на підставі доказів, доданих до позову, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.29). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду на пропозицію, викладену в ухвалі від 07.10.2019 року (а.с.22-23), не подав. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. 06.11.2019 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву, в якій остання просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.29). 2. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 25.09.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків позовної заяви (а.с.9-10). 2. 01.10.2019 року позивачем подано до Шаргородського районного суду на виконання ухвали від 25.09.2019 року позовну заяву із виправленими недоліками, у зв`язку із чим, відповідно до ухвали суду від 07.10.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено розгляд справи на 06.11.2019 року, з повідомлення (викликом) учасників справи. 3. 06.11.2019 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відкладено на 27.11.2019 року у зв`язку з неявкою відповідача (а.с.30). 4. 27.11.2019 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів для утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.33). 4. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. 5. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із позовної заяви та довідки Гибалівської сільської ради від 13.09.2019 року за №745 (а.с.4, 7) та не заперечується відповідачем, оскільки останній не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо обставин, зазначених у позовній заяві. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви. Заперечень щодо вказаної обставини відповідач не висловив, оскільки відзиву на позов із викладенням своїх заперечень на позовну заяву до суду у строк, встановлений в ухвалі від 07.10.2019 року, не подав. За вказаних обставин суд вважає, що відповідачем визнаються позовні вимоги [PERSON] та підстави позову і обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON] ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини, покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Крім того, як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивач не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача. Відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечується відповідачем, оскільки останній відзиву на позов до суду не подав. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки, як вбачається із позову, її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину та дружину. Також, слід стягнути аліменти на утримання позивача з відповідача до досягнення дочкою трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати як малолітню дитину до досягнення нею повноліття, так і дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України). Відповідно до ч.1 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України). Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). VІ. Висновки суду З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання доньки ухиляється. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні доньки і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача, тобто за вибором позивача, з якою проживає дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання сина, слід визначити в розмірі однієї чверті (1/4 частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 24.09.2019 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Крім того, враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.1, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального стану, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, підлягає задоволенню. При цьому, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача. Отже, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved