Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат пов`язаних з проходженням інтернатури. Свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та [PERSON] був укладений договір № 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури, терміном до 01 серпня 2022 року. Наказом №39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради [PERSON] була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. Управлінню охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації було надано гарантійний лист №992/01 від 18.07.2017 року про зарахування випускниці Вінницького національного медичного університету ім. М.І.Пирогова на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини. Наказом №299-кл від 28 серпня 2017 року Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації «Про зміну бази очної частини інтернатури [PERSON] » [PERSON] була відряджена для очної частини інтернатури на базу Харківського національного медичного університету з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року. За взаємною згодою між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем інтерном [PERSON] була укладена додаткова угода №1 від 28 серпня 2017 року до договору №1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури. У зв`язку зі зміною організаційно правової форми закладу та назви закладу на підставі рішення Черкаської районної ради від 04 травня 2018 року №23-1/VІІ «Про створення в результаті реорганізації комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» між комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем-інтерном [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 від 14 травня 2018 року про зміну з 10 травня 2018 року назви закладу. [PERSON] відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 922, направлення на роботу МОЗ України №82, наказу №127-кл Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації від 12 липня 2017 року після закінчення інтернатури повинна була прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу та написати заяву про переведення її на посаду лікаря загальної практики - сімейний лікар комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради у зв`язку з отриманням сертифікату лікаря-спеціаліста по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина». 30 липня 2019 року [PERSON] був наданий лист про працевлаштування №947/01 від 30 липня 2019 року, який був нею прочитаний особисто на території підприємства, в присутності інспектора відділу кадрів, юристконсультанта та оператора комп`ютерного набору, однак вона відмовилася приступати до роботи та отримувати під підпис даний лист, про що було складено відповідний акт, а також даний лист був направлений їй на її адресу проживання. Відповідно до договору №1 від 18 липня 2017 року [PERSON] була зобов`язана після закінчення інтернатури відпрацювати неменше трьох років у комунальному некомерційному підприємстві «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. З 01 серпня 2019 року [PERSON] не приступила до виконання свої посадових обов`язків на посаді лікаря загальної практики-сімейний лікар в АЗПСМ с. Вергуни. З 01 серпня 2019 року по 05 серпня 2019 року працівники підприємства намагалися зв`язатися з [PERSON] але не вдалося так як на дзвінки вона не відповідала. За місцем реєстрації до медичного закладу не зверталась. Тому наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради №31 від 06 серпня 2019 року [PERSON] лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика -сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, про що було повідомлено Управління охорони здоров`я Черкаської державної адміністрації та надіслано письмове повідомлення [PERSON] . Відповідно до підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Договору №1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури [PERSON] зобов`язана відшкодувати Роботодацю витрати, пов`язанні з проходженням інтернатури у разі звільнення з ініціативи адміністрації, загальний обсяг витрат понесених на проходження інтернатури, яку просить стягнути позивач за первісним позовом складає 120 63, 81 гривень, яка складається із загальної суми доходу за період серпень 2017- липень 2019 року - 94 091,84, суми єдиного соціального внеску - 20 521,57 гривень, суми відряджень 6 050, 40 гривень, а також просив суд стягнути судові витрати у сумі 16 921, 00 гривень. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання договору недійсним та скасування наказу про звільнення зі зміною формулювання причин звільнення, та просила суд: Визнати договір 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 18 липня 2017 року укладеного між нею та комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради - недійсним. Визнати наказ про звільнення № 31 виданий 06 серпня 2019 року комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради незаконним та змінити формулювання причини звільнення «за прогул» на «розірвання трудової угоди за погодженням Міністерства охорони здоров`я України від 28.08.2019 року та звільнення [PERSON] за угодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України». Та стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати. Свої вимоги з урахуванням заяви про зміну підстав позову, мотивує тим, що 24 червня 2017 року вона закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова. 12 липня 2017 року за наказом Управління охорони здоров`я ЧОДА №127-кл її зараховано в КЗ «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради на посаду лікаря -інтерна по спеціальності загальна практика- сімейна медицина» з 01 серпня 2017 року. 18 липня 2017 року між нею та комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та був укладений договір № 1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури, терміном до 01 серпня 2022 року. Даний договір містив умови, за яких зобов`язання взяті сторонами не можуть бути виконаними, адже містить протиріччя та не ґрунтуються на нормах матеріального права. На час укладення спірного договору він не мав на меті реальне настання наслідків, оскільки був обумовлений подією, яка виникне між сторонами після 31 липня 2019 року, а це відповідно час закінчення навчання в інтернатурі і вступає в силу після 31 липня 2019 року не зважаючи на його підписання 18 липня 2017 року. Правовий наслідок укладеного договору пов`язувався з настанням події -закінчення інтернатури, а не періодом її перебування в інтернатурі. Мета договору не досягнута в обсязі домовленостей між сторонами, оскільки після видання наказу про зарахування в інтернатуру вона приступила до обов`язків лікаря-інтерна на базі Черкаської ЦРЛ, підпорядкованого закладу охорони здоров`я позивача за первісним позовом, за рахунок коштів якого отримувала академічну стипендію та заробітну плату. Вимога про визнання не дійсним Договору №1 від 18 липня 2017 року укладеного на виконання обов`язків лікаря-інтерна та умови виконання договору не свідчили про реальне настання обумовлених договором наслідків, мета та наслідки не стосувалися періоду проходження інтернатури, а тому спростовуються будь-які вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з неї коштів. Так звана відкладальна умова, яка яскраво виражена строком Дії договору включає в себе термін її перебування в інтернатурі та порядок роботи після її закінчення, отож чинність Договору укладеного 18 липня 2017 року розпочинається 31 липня 2019 року, а не з часу його підписання сторонами. В цьому випадку потрібно рахувати що після закінчення інтернатури розпочинається строк 3 роки, який рахується з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2022 року, а період з 18 липня 2017 року по 01 серпня 2019 року не охоплений спірним договором. Умова «період навчання в інтернатурі» та « відпрацювання після закінчення інтернатури протягом трьох років» є різними поняттями, які охоплюються різними строками виконання зобов`язання. Тому визначений в договорі строк свідчив про настання правових наслідків за інших обставин, а ніж зобов`язаннями , які виникли раніше обумовленого строку. В цьому разі це відкладальна обставина на той строк який розпочнеться 01 серпня 2019 року. Зазначений договір з вказаними порушеннями підлягає визнанню недійсним, оскільки в момент вчинення правочину сторони не дотримали обов`язкові вимоги передбачені нормами матеріального права, не обумовили реальне настання наслідків за період навчання в інтернатурі та порушенням зобов`язань саме в цей період, строк дії договору не відповідає нормам ст. 530 ЦК України, а тому заявлена вимога про його недійсність є правомірною. Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради №31 від 06 серпня 2019 року її лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика -сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст.40КЗпП України. Про підстави її звільнення вона дізналась лише 08 жовтня 2019 року після отримання позовної заяви з додатками із суду, так як трудова книжка перебувала на зберіганні у КНП, і вона її не отримувала, копію наказу про звільнення вона також не отримувала. Після написання заяви 11 липня 2019 року до управління охорони здоров`я ЧОДА про надання їй права на розірвання угоди щодо працевлаштування, без відпрацювання трьох років у зв`язку з укладенням шлюбу та перебуванням її чоловіка на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних сил, та повідомлення комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради письмовими заявами, вважала що більше ніяких обов`язків не має та може продовжувати роботу за місцем проходження військової служби чоловіка. До 01 серпня 2019 року вона не подавала заяви на переведення на посаду лікаря спеціаліста загальної практики-сімейна медицина, трудового договору після закінчення інтернатури з відповідачем за зустрічним позовом не укладала. Спірний наказ про її звільнення з посади лікаря-інтерна не має правових підстав, оскільки 06 серпня 2019 року вона вже не була лікарем-інтерном, і вчинений нею так званий прогул був не у межах дії трудових стосунків, тому вимога про визнання наказу №31 від 06 серпня 2019 року незаконним є правомірною, оскільки умови його винесення та підстави виявлення порушення передбаченого ч.4 ст. 40 КЗпП України не можуть стосуватися роботи на якій вона не працювала. 15 липня 2019 року управління охорони здоров`я ЧОДА направило подання до Міністерства охорони здоров`я з документами які надавали право на розірвання їй угоди з урахуванням конкретних обставин. Міністерство охорони здоров`я листом №11.2-10/39519/2-19 від 28 серпня 2019 року розглянувши подання надали згоду на розірвання договору про відпрацювання трьох років. Листом № 11.2-17/Д-4532/4668-зв від 07.04.2020 року Міністерство охорони здоров`я повідомило, що лист-погодження на розірвання угоди МОЗ не може трактувати в розумінні вимог законодавства про працю, як згоди на припинення трудового договору і не може тлумачити зобов`язанням взяті сторонами угоди та сторонами договору, оскільки не є однією із сторін. 29 жовтня 2019 року [PERSON] надано відзив на позов, в якому позовні вимоги відповідача за первісним позовом не визнає та просить відмовити у задоволені позову, з підстав того що з 01 серпня 2017 року по 31 липня 2019 року вона була зарахована на посаду лікаря -інтерна, та отримувала за це заробітну плату, яка не може бути віднесена до вартості навчання, і чинним трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення із працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов`язків. 15 січня 2020 року Комунальне некомерційне підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради подало відзив на зустрічну позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не визнали та просили суд відмовити в задоволені зустрічного позову, з підстав того що 01 серпня 2019 року [PERSON] безпідставно не прибула на місце роботи та не приступила до виконання свої обов`язків, і подальшому її було законно звільнено за вчинення прогулу без поважних причин на підставі п.4. ст.40 КЗпП України. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради - Примак В.А. позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав викладених у первісному позові. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити з підстав викладених у зустрічному позові та заяві про зміну підстав позову. У задоволенні первісного позову просили відмовити в повному обсязі. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] у червні 2017 року закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І.Пирогова МОЗ України та відповідно до направлення № 82 направлена до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради для роботи на посаді лікаря загальної практики- сімейний лікар. 18 липня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та [PERSON] був укладений договір № 1 про обов`язкове відпрацювання випускником, який навчався за державним замовленням, в інтернатурі за кошти державного (місцевого ) бюджету протягом трьох років після закінчення інтернатури в цьому закладі охорони здоров`я. Наказом №39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради [PERSON] була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. Наказом №299-кл від 28 серпня 2017 року Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації «Про зміну бази очної частини інтернатури [PERSON] » [PERSON] була відряджена для очної частини інтернатури на базу Харківського національного медичного університету з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року. 28 серпня 2017 року між комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем інтерном [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до договору №1 від 18 липня 2017 року про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури. Рішенням Черкаської районної ради від 04 травня 2018 року №23-1/VІІ «Про створення в результаті реорганізації комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» було створено Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». 14 травня 2018 року між комунальним некомерційним підприємством «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради та лікарем-інтерном [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 про зміну з 10 травня 2018 року назви закладу. 30 липня 2019 року листом №947/01 Комунальне некомерційне підприємство «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» запропонувало [PERSON] працевлаштування відповідно до штатного розпису на посаду лікаря ЗПСЛ ФЗПСМ с. Вергуни, відповідно до статті 197 КЗпП України, статті 7 ЗУ «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні»,п.13 Розділу 3 затвердженого наказом МОЗ «367 від 25.12.1997 «Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» та раніше укладеного договору №1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 18 липня 2017 року - з відпрацюванням за призначенням не менше трьох років. Відповідно до акту 1 «Про відмову від отримання листа та відмову від працевлаштування на посаду лікаря ЗПСЛ АЗПСМ с. Вергуни» [PERSON] був наданий лист про працевлаштування №947/01 від 30 липня 2019 року, який був нею прочитаний особисто, в присутності інспектора відділу кадрів, юристконсультанта та оператора комп`ютерного набору і вона відмовилася від запропонованого працевлаштування та отримувати під підпис даний лист, мотивуючи тим, що її чоловік навчається в м. Харкові і вона збирається переїхати до м. Харкова. З 01 серпня 2019 року [PERSON] не приступила до виконання посадових обов`язків на посаді лікаря загальної практики-сімейний лікар в АЗПСМ с. Вергуни, що не заперечувалося [PERSON] у судовому засіданні. Відповідно до доповідної записки від 01.08.2019 року, акту №1 від 01 серпня 2019 року, акту №2 від 05 серпня 2019 року [PERSON] не з`явилась на роботу до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради і пояснень щодо її відсутності не надала. Наказом головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради №31 від 06 серпня 2019 року [PERSON] лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика -сімейна медицина» звільнено із займаної посади, у зв`язку з вчиненням нею прогулу без поважних причин відповідно до п.4 ст.40КЗпП України. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю. Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1. Відповідно до пункту 6 Порядку, згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати ( п. 21 Порядку). Згідно Указом Президента України N 342/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 16.05.1996 року, установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 6 якого передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Згідно положень ч. 1 ст. 197 КЗпП України молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1.1 та п. 2.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ - ІV рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року № 291, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. В інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря (провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності. Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності. Відповідно до п. 3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора) - спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить. З огляду на вказані норми чинного законодавства та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що відповідно до направлення та наказу №39 від 28 липня 2017 року головного лікаря комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради [PERSON] була зарахована з 01 серпня 2017 року по 31 серпня 2019 року на посаду лікаря-інтерна по спеціальності «загальна практика-сімейна медицина» до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради. Відповідно до вимог ст. ст. 21, 22 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, отримавши Сертифікат лікаря спеціаліста, яким [PERSON] присвоєно звання лікаря за спеціальністю загальна практика-сімейна медицина, позивач за зустрічним позовом повинна була з`явитися на роботу до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради, для подальшого відпрацювання відповідно до умов підписаної ним угоди. [PERSON] з 01 серпня 2019 року на роботу не виходила, що підтверджується відповідними доповідними записками, актами, наявними в матеріалах справи, а також не заперечується самим позивачем за зустрічним позовом. У зв`язку з цим вона була звільнена з посади з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Зважаючи на вказані норми права, правомірність звільнення позивача із займаної посади у суду сумнівів не викликає, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження допущених відповідачем порушень процедури звільнення, передбаченої чинним трудовим законодавством. Зокрема, [PERSON] не спростовано факту прогулу та не доведено поважності причин невиходу на робоче місце в робочі дні, що, в свою чергу, доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи. Надання 28 серпня 2019 року Міністерством охорони здоров`я згоди на розірвання договору про відпрацювання трьох років, не може трактувати в розумінні вимог законодавства про працю, як згоди на припинення трудового договору, і не свідчить про розірвання даного договору. Тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в частині визнання незаконним наказу про звільнення № 31 від 06 серпня 2019 року та зміни формулювання причини звільнення «за прогул» на «розірвання трудової угоди за погодженням Міністерства охорони здоров`я України від 28.08.2019 року та звільнення [PERSON] за угодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України» не підлягають до задоволення. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, [PERSON] добровільно укладаючи угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, була обізнаною із родом та характером майбутньої роботи, яка може бути їй запропонована виключно в межах її спеціальності і кваліфікації та необхідністю відпрацювання певного строку після закінчення навчання. Отримавши направлення на роботу, яке у випадку позивача за зустрічним позовом передбачало проходження спеціалізації (інтернатури) та подальшого працевлаштування для відпрацювання за одним місцем, позивач за зустрічним позовом не мав жодних заперечень, з вимогами щодо зміни місця направлення не зверталася. Тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в частині визнання недійсним договору №1 про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 18 липня 2017 року укладеного між нею та комунальним закладом «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради не підлягають до задоволення. Відповідно до п .1.1 «Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації медичних факультетів університетів», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.09.1996 року №291, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. Після закінчення навчання та проходження інтернатури [PERSON] мала бути направлена на роботу до комунального закладу «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради, але до виконання трудових обовязків не приступила. У зв`язку з цим, 06 серпня 2019 року [PERSON] за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України було звільнено. Відповідно до п.6 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою КМУ від 25.12.1997 року №367, випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. Відповідно до п.21 вказаного Порядку, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Отже, вимоги позивача за первісним позовом є обгрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] не прибула до комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради для відпрацювання трьох років після закінчення інтернатури і тому вона зобов`язана компенсувати замовникові всі витрати, а саме кошти в сумі 120663 гривні 81 коп. у рахунок понесених витрат, пов`язаних з проходженням її інтернатури. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом, то з [PERSON] на користь комунального некомерційного підприємства «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Черкаської районної ради необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн та 15000,00 грн витрат на правову допомогу.

Outcome: approved