Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] стягнення додаткових витрат на дитину, в обґрунтування якого вказала, що у них з відповідачем наявна спільна дитина [PERSON] , яка народилася [INFO] . Шлюб між ними розірвано 04.04.2016, на підставі судового наказу від 01.06.2018 з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти утримуються з пенсії відповідача в розмірі 50% щомісяця до повного погашення заборгованості (25% - поточні аліменти і 25% - заборгованість). Донька [PERSON] є дитиною-інвалідом через розлад особистості та поведінки на тлі органічного ушкодження та дисфункції головного мозку внаслідок перенесеного вірусного енцефаліту в 2006 році, помірно виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант F 07.8. Дитина проходить реабілітацію у Мирноградському центрі комплексної реабілітації осіб з інвалідністю з 2019 року по т.ч., навчалася індивідуально з 1 по 9 класи за допоміжною програмою. Проживає з нею, і її неможна залишати одну. 06.07.2018, 06.12.2018, 21.08.2019, 17.08.2020 донька проходила курси лікування у відділенні Сватівської обласної лікарні з надання психіатричної допомоги КНП Луганської обласної ради. Вона як мати постійно несе додаткові витрати на дитину у зв`язку з її лікуванням від основного захворювання і інших (застуди, стоматологічне лікування), проїздом до місця лікування і у зворотному напрямку, соціальною адаптацією, розвитком, дозвіллям. Відповідач додаткові витрати не несе, з дитиною не спілкується, має заборгованість зі сплати аліментів, а їй важко сплачувати все самій. Додаткові витрати, понесені нею, складаються з вартості лікування зубів дитини 4120,00 грн; витрат на лікування від застудних і алергічних захворювань 216,30 грн; вартості проїзду на лікування до Сватівської обласної лікарні з надання психіатричної допомоги КНП Луганської обласної ради (рух з пересадками та в деяких випадках через м. Дніпро) 3402,62 грн, в тому числі витрати на продукти для дитини у лікарню 232,00 грн; витрати на зимове взуття 3100,00 грн; на техніку для розвитку і соціальної адаптації (телефон і планшет) 8947,00 грн, а всього 21679,90 грн, половину від яких в сумі 10839,95 грн вона просить стягнути з відповідача на свою користь разом із витратами на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн та ксерокопію документів у справі на суму 200 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, обґрунтувавши їх викладеними у позовній заяві обставинами. Додала, що дочка потребує постійного догляду, її неможна залишати одну і через це вона (позивач) позбавлена можливості працювати. Дитина хворіє з 3-х років, з 15-ти має інвалідність. За останні два роки батько бачив дочку двічі, на вулиці навіть не зупинився. Каже, що всі витрати це її проблеми, обіцяв дати трохи грошей ще восени, але досі не дав. Дитина усвідомлює його ставлення та засмучується цим. З 2018 року за аліментами була дворічна заборгованість, зараз аліменти стягуються з її урахуванням щомісяця по 4960 грн, а сама сума аліментів становить 2400 грн на місяць. Також вона отримує пенсію дитини в розмірі 2350,00 грн, інших доходів не має. Вона зверталася до виконкому з приводу вирішення питання участі відповідача в житті дитини, але той не з`являється у засідання комісії. Лікування саме у Сватівській лікарні призначене місцевим психіатром, який веде дочку. Таке лікування має відбуватися і далі, а психологічна реабілітація коштує 1300,00 грн на день. Дійсно деякий час дитина мешкала з батьком, коли вона була змушена поїхати до РФ, щоб заробити грошей та віддати борги за операцію дочки, в 2018 році повернулася і забрала дитину. Підтвердила на запитання суду, що зараз не дає доньці спілкуватися з батьком. Просила суд задовольнити її вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково щодо витрат на лікування та проїзд дитини, проти віднесення до додаткових витрат на взуття, планшет, телефон, а також проїзд позивача заперечував. Пояснив, що з 2015 по 2018 роки дочка жила з ним, коли позивач уїхала на заробітки до РФ. В 2016 році він подавав позови про позбавлення [PERSON] батьківських прав та про розірвання шлюбу, вони розлучилися, але батьківських прав вона позбавлена не була. Дитина, живучи з ним, сама все робила, ходила до школи, спілкувалася з однолітками та розвивалася. Зараз з 2018 року дочка дійсно живе з матір`ю, яка нікуди її не відпускає, не дає йому спілкуватися з нею, вважаючи, що він погано впливає на дитину. Його дохід складає пенсія 9858,42 грн. Мешкає він один, інших неповнолітніх дітей та будь-яких інших утриманців не має. Не згоден із тим, що дочка хвора саме так, як вказує позивач. Так, в неї є особливості, з нею треба займатися. З 2018 року він не бачив дочку, бо позивач не дає цього робити, а він не намагався зустрітися, бо це марно. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 01.12.2020 до відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла до суду 10.12.2020. 10.12.2020 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, судове засідання призначено на 21.01.2021, відповідачеві запропоновано подати судові письмовий відзив на позов. 21.01.2021 у справі оголошено перерву через збуджену поведінку сторін і неможливість продовження судового засідання з цієї причини. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Димитрові Донецької області, є [PERSON] і [PERSON] (а.с.72). Місце проживання сторін у справі та їхньої дитини зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,11), але фактично позивач з дочкою мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,15а). [PERSON] є дитиною-інвалідом, законним представником (опікуном) якої є позивач [PERSON] (а.с.12). Для реабілітації дитини розроблена індивідуальна програма №943/2 від 04.09.2020 за протоколом ЛКК №107, якою, серед іншого, дитині рекомендовано медичну та психолого-педагогічну реабілітацію 2 рази на рік, відновну терапію та профілактичні заходи 2 рази на рік, консультування 1 раз на рік, а також постійна психіатрична допомога, постійне медичне спостереження (а.с.19-20). Згідно з медичним висновком №942/1 про дитину-інваліда віком до 18 років від 04.09.2020 [PERSON] страждає на розлад особистості та поведінки на фоні органічного ушкодження та дисфункції головного мозку внаслідок перенесеного вірусного енцефаліту в 2006 році, помірно виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант F 07.8; висновок дійсний до 30.05.2021, дата переогляду 01.05.2021 (а.с.22). 01.06.2018 Димитровським міським судом Донецької області видано судовий наказ у справі №226/1189/18, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.34), за судовим наказом 06.06.2018 відкрите виконавче провадження (а.с.32), станом на 20.11.2020 аліменти утримуються з пенсії боржника у розмірі 50% щомісячно до повного погашення боргу (25% - поточні аліменти і 25% - заборгованість) (а.с.14). З 04.02.2019 по 31.12.2019, з 05.02.2020 по 11.07.2020 та з 24.09.2020 по т.ч. дитина [PERSON] проходила та проходить реабілітацію у Мирноградському центрі комплексної реабілітації осіб з інвалідністю (а.с.16). Питання про виконання [PERSON] обов`язків з виховання дитини неодноразово виносилося на розгляд комісії з питань захисту прав дитини виконкому Мирноградської міської ради, куди останній не з`являвся, і його поведінка унеможливила всебічний розгляд питання та прийняття відповідного рішення (а.с.17). Згідно з наявними у справі виписними епікризами з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , складеними КНП Луганської обласної ради «Сватівська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги», [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в дані медичній установі з 06.04.2018 по 05.05.2018, з 18.10.2018 по 27.11.2018, з 24.05.2019 по 03.07.2019, з 07.07.2020 по 07.08.2020 (а.с.23-31). На проїзд доньки до місця лікування та у зворотному напрямку у своєму супроводі позивачем [PERSON] витрачено згідно з наданими суду копіями проїзних квитків на автомобільний та залізничний транспорт в цілому 3170,62 грн (а.с.54-55,57-67). 15.10.2018 та 25.11.2020 [PERSON] придбане зимове взуття для [PERSON] вартістю 1300,00 грн та 1800,00 грн відповідно (а.с.36,37). У грудні 2019 січні 2020 [PERSON] отримала стоматологічні послуги з лікування зубів на загальну суму 4120,00 грн (а.с.38-43). Протягом 2018-2019 позивачем для лікування дитини придбано ліків на загальну суму 2110,28 грн (а.с.44-53). 30.10.2018 [PERSON] придбала за 5948,00 грн термінал (мобільний телефон) «Samsung Galaxy J6», а 29.01.2019 планшет «Lenovo Tab E7» за 2999,00 грн (а.с.68-70). V. Оцінка суду. Відповідно до ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою ст.13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-III\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами частини першої\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до вимог частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2018 у справі №761/6933/17. При вирішенні даного спору суд бере до уваги той факт, що неповнолітня [PERSON] є дитиною-інвалідом, її захворювання потребують періодичного та постійного лікування та нагляду, що підтверджено позивачем належними і допустимими доказами дослідженими судом медичними документами та документами про вартість лікарських засобів та медичних послуг. Також дитині було здійснене стоматологічне лікування, витрати на яке доведені позивачем. З цих підстав, а також враховуючи визнання відповідачем позову в частині віднесення витрат на лікування дитини до додаткових, суд вважає за потрібне половину витрат, понесених [PERSON] на лікування [PERSON] (2110,28 грн на придбання ліків та 4120,00 грн на стоматологічне лікування = 6230,28 грн, Ѕ від яких становить 3115,14 грн) стягнути з [PERSON] на її користь. Витрачені на проїзд до місця лікування та у зворотному напрямку грошові кошти в сумі 3170,62 грн також суд вважає додатковими витратами на дитину, оскільки вони пов`язані з рекомендованим протоколом ЛКК лікуванням дитини від наявних у неї захворювань, а неодноразове фактичне проходження лікування підтверджене відповідними виписними епікризами. При цьому суд відхиляє твердження відповідача про те, що він має брати участь у сплаті проїзду на лікування та з нього лише дитини, а позивач має придбавати собі квитки власним коштом, оскільки дитина сторін є неповнолітньою дитиною-інвалідом, яка потребує догляду та супроводу, а позивач [PERSON] є її законним представником, отже, її поїздки здійснювалися у виконання наявних батьківських обов`язків та в інтересах дитини. Тому суд вважає правомірною вимогу про компенсування відповідачем позивачеві половини суми вартості проїзду (Ѕ від 3170,62 грн = 1585,31 грн). \~ \~ \~ \~При цьому суд погоджується з відповідачем, що витрати з придбання взуття на суму 3100,00 грн, мобільного телефону і планшету на загальну суму 8947,00 грн, а також продуктів харчування на суму 232,00 грн (сукупно 12279,00 грн) є такими, що не відносяться до додаткових витрат в розумінні\~статті 185 СК України, оскільки витрати на вказані речі охоплюються аліментними платежами відповідача і не відносяться до додаткових. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 4700,45 грн, що становить половину від витрат, визнаних судом додатковими, в розмірі 9400,60 грн (6230,28 грн витрат на лікування та 3170,62 грн витрат на проїзд на лікування та у зворотному напрямку). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач у відповідності до п.3 ч.1 ст.5\~ЗУ «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору. Згідно з ч.6\~ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 364,57 грн пропорційно до задоволених судом вимог, а залишок ставки судового збору, яка на день пред`явлення позову становила у цій справі 840,80 грн, в розмірі 476,23 грн, має бути компенсованим за рахунок держави. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України до судових витрат належать, крім судового збору, витрати, пов`язані з розглядом справи. Понесені позивачем [PERSON] витрати на копіювання документів у розмірі 200,00 грн суд вбачає такими, що пов`язані з розглядом справи і підтверджені відповідним товарним чеком (а.с.13). Топу вони мають бути стягнені з відповідача на користь позивача також пропорційно до задоволених вимог у розмірі 86,72 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн, то такі витрати відшкодуванню позивачеві не підлягають з огляду на таке. Відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем [PERSON] не надано суду відомостей на підтвердження укладення нею договору із адвокатом та примірнику або копії самого договору. Надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру б/н від 26.11.2020 про сплату 600,00 грн за складання позовної заяви не свідчить сама по собі про наявність договору про надання правничої допомоги, відтак, не є підставою для компенсації цих витрат іншою стороною. На підставі викладеного та

Outcome: partial