Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Керівник Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Борзнянська ЦРЛ» звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів кошти в сумі 7297,50 грн на відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Бахмацького районного суду в справі №730/315/19 кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України, [PERSON] , [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України було закрито з нереабілітуючих підстав - в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, на що обвинувачені погодились й даний цивільний позов прокурора було залишено без розгляду. Водночас ця обставина в силу вимог ч.7 ст.128 КПК України наділяє прокурора правом звернутися з таким позовом у порядку цивільного судочинства та не позбавляє відповідачів обов`язку відшкодувати понесені закладом охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого [PERSON] , який внаслідок вищезазначених злочинних дій обвинувачених отримав тілесні ушкодження, у період з 24.09.2018р. по 08.10.2018р. знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Борзнянської ЦРЛ, на що витрачено 7297,50 грн бюджетних коштів, які відповідачі в солідарному порядку повинні компенсувати у відповідності до вимог ст.1191, 1206 ЦК України. Підставою представництва прокурора зазначає те, що уповноваженими особами КНП «Борзнянська ЦРЛ» не було здійснено жодних дій для захисту та відновлення порушених інтересів держави, повернення до місцевого бюджету витрачених на лікування потерпілого коштів. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] були витрачені бюджетні кошти закладу охорони здоров`я, які відповідачі у добровільному порядку не відшкодували; у вартість ліжко-дня включено видатки на заробітну плату медперсоналу, матеріально-технічне забезпечення медустанови, але не входить вартість медпрепаратів, які придбаваються за рахунок самих хворих пацієнтів, що в подальшому відшкодували відповідачі. Прокурор клопотав про зменшення розміру позовних вимог до 7214,41 грн, оскільки саме ця сума підтверджена уточнюючою довідкою закладу охорони здоров`я. Однак, згідно протокольної ухвали суду від 23.02.2021р. вказана заява прокурора про зменшення позовних вимог з огляду на приписи ст.49, 182 ЦПК України не прийнята судом до розгляду, оскільки заявлена в усній, а не в письмовій формі, вже після початку першого судового засідання при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження та не містить доказів направлення копії такої заяви іншим учасникам справи. При цьому, суд зважує на ту обставину, що прокурор був обізнаний з вартістю стаціонарного лікування потерпілого в сумі 7214,41 грн ще до подачі даного позову до суду, оскільки в матеріалах кримінального провадження №1208270090000543 від 23.09.2018р. стосовно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] містився аналогічний цивільний позов прокурора з тотожною сумою позовних вимог. Також протокольною ухвалою суду від 23.02.2021р. у відповідності до положень ст.55 ЦПК в порядку правонаступництва замінено позивача у справі Комунальне некомерційне підприємство «Борзнянська центральна районна лікарня» Борзнянської районної ради Чернігівської області на Комунальне некомерційне підприємство «Борзнянська міська лікарня» Борзнянської міської ради (розділ І Статуту, затвердженого рішенням позачергової третьої сесії Борзнянської міської ради восьмого скликання від 24.12.2020р. №2-3/8). Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, в судовому засіданні позовні вимоги прокурора не визнав і пояснив, що тілесних ушкоджень [PERSON] не наносив, з ним повністю розрахувався згідно пред`явлених документів на лікування, в суді помирився, а даний позов пред`явлений прокурором після спливу 8 місяців з часу закінчення судового провадження, в зв`язку з чим не розуміє, за що має сплачувати стягувані кошти. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пояснення по справі надавати не побажав. Відповідач [PERSON] був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1/якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2/у разі відсутності такого органу. Оскільки КНП «Борзнянська центральна районна лікарня», а в подальшому і його правонаступник КНП «Борзнянська міська лікарня», є комунальним підприємством, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, на запит прокурора в листі №884 від 26.08.2020р. зазначає про неподання позову й станом на 01.12.2020р. (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 травня 2020 року по справі №912/2385/18 за схожих обставин. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Приписами ч.2 ст.1191 ЦК України визначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом положень постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993р. «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (далі - Порядок). В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 червня 2020 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01 липня 2020 року, які набрали законної сили, кримінальне провадження №12018270090000543 від 23.09.2018р. стосовно [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України, [PERSON] , [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України закрито в зв`язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення; цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Борзнянської ЦРЛ залишено без розгляду. Водночас, в зазначених ухвалах суд констатував наявність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, пов`язаних з заподіянням потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень, що також підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами судового провадження №730/315/19 та кримінального провадження №12018270090000543 від 23.09.2018р. й спростовує доводи відповідача [PERSON] про його непричетність до побиття потерпілого. Згідно довідки КНП «Борзнянська міська лікарня» №64 від 26.01.2021р., яка узгоджується з наявною в матеріалах кримінального провадження №12018270090000543 від 23.09.2018р. довідкою КНП «Борзнянська ЦРЛ» №50 від 03.09.2019р., потерпілий [PERSON] внаслідок протиправних дій обвинувачених [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження й знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Борзнянської ЦРЛ з 24 вересня 2018 року по 08 жовтня 2018 року, на що закладом охорони здоров`я витрачено 7214,41 грн. При цьому, як повідомив представник позивача саме цю суму слід брати до уваги при вирішенні справи, а не 7297,50 грн, як то вказано в позовній заяві прокурора та в довідці №884 від 26.08.2020р., оскільки вона обрахована з урахуванням вартості ліжко-дня в кожному з місяців стаціонарного лікування потерпілого (вересень-жовтень), з чим суд та інші учасники процесу повністю погоджуються. Посилання відповідача [PERSON] в якості заперечення проти позову на відшкодування потерпілому коштів на його лікування та примирення з ним є безпідставними, так як закладом охорони здоров`я також були понесені витрати на харчування, енергоносії, заробітну плату та нарахування на неї медперсоналу, які входять у вартість ліжко-дня, що узгоджується з положеннями вищевказаного Порядку. Одночасно, суд звертає увагу відповідача на те, що відшкодування ним коштів потерпілому [PERSON] та стягнення за позовом прокурора коштів закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, не є тотожними матеріально-правовими підставами. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача [PERSON] про зволікання прокурора з пред`явленням даного позову, оскільки аналогічний цивільний позов був поданий у рамках кримінального провадження, ухвалою суду від 30.06.2020р. залишений без розгляду, після чого в межах позовної давності в порядку цивільного судочинства скерований до суду, що не суперечить приписам ч.7 ст.128 КПК України. Водночас, суд не може погодитися з доводами позову прокурора про стягнення з відповідачів коштів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в солідарному порядку. Так, згідно з ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В роз`ясненнях, що містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначено, що особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого. Зі змісту позовної заяви прокурора, досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі відповідачі завдавали тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] , але при цьому удар лопатою в область голови потерпілого наносив лише [PERSON] , тоді як інші відповідачі били по тулубу та кінцівках, що знайшло своє відображення у висновку судово-медичної експертизи №172 від 11.10.2018р. В зв`язку з цим, протиправні дії [PERSON] , на відміну від інших обвинувачених, були кваліфіковані за окремою нормою кримінального закону - ч.2 ст.125 КК України. Згідно записів медичної карти амбулаторного хворого №0614, медичної карти стаціонарного хворого №3906, матеріалів судово-медичної експертизи, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Борзнянської ЦРЛ лише з приводу отриманих травм голови, де йому було поставлено діагноз: струс головного мозку; забійна рана у лівій лобній ділянці голови. Водночас, ні медичні документи, ні інші матеріали справи, не містять жодних відомостей про надання [PERSON] під час його перебування в стаціонарі якогось медичного лікування щодо забиття тулубу чи кінцівок, й прокурором та представником позивача не було надано таких доказів у судовому засіданні, що ними й не оспорювалося. Відтак, стороною позивача всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не було доведено перед судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставин, які б слугували підставою для покладення на всіх трьох відповідачів солідарної відповідальності на покриття понесених закладом охорони витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора підлягає частковому задоволенню: лише в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] й у сумі 7214,41 грн, тоді як у задоволенні цього позову стосовно відповідачів [PERSON] , [PERSON] слід відмовити. Оскільки прокурор та позивач при подачі даної заяви у відповідності до положень п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, то згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави 2102,00 грн цих судових витрат (дана ставка розміру судового збору була чинна на час подачі позову до суду - ст.4 Закону України «Про судовий збір»). На підставі викладеного,

Outcome: partial