Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила змінити договір позики за рахунок реструктуризації заборгованості у розмірі 7 000, 00 грн на 24 місяці з оплатою рівними частинами. В обґрунтування позову вказано, що позивач 10 березня 2021 року уклала з відповідачем договір позики. Проте, у зв`язку із фінансовою кризою за договірними зобов`язаннями по іншим договорам, позивач звернулася до відповідача із проханням реструктурувати позику. У задоволенні прохання позивач відповідач відмовив та продовжує нараховувати проценти та штрафи, що змусило позивача звернутися до суду. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 29 квітня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 05 травня 2021 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 06 травня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 10 березня 2021 року сторонами укладено договір № 1003331571 про надання споживчого кредиту на умовах строковості, зворотності і платності /а. с. 5-15/. Згідно з пунктом 1.1 договору, позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено, що сума кредиту становить 7 000, 00 грн, строк надання 30 календарних днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 3.1 договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт / факт». Пунктом 3.3 передбачено, що розмір процентної ставки, встановлений у п. 1.4 цього договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії цього договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. У відповідності до пункту 4.1 договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, зазначену у п. 1.3 цього договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2 (п.п. 4.2.1-4.2.3) цього договору. Пункт 5.1 укладеного сторонами договору містить перелік прав Товариства при виконанні цього договору, до якого належить і право проводити за погодженням з позичальником реструктуризацію зобов`язань за цим договором. Реструктуризація зобов`язань за договором - це зміна істотних умов договору, що здійснюється Товариством на договірних умовах із позичальником і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту, відповідно до змісту підпункту 3) пункту 5.1. Крім іншого, згідно з підпунктом 1 пункту 5.1 договору, Товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання всіх інших зобов`язань, встановлених цим договором. 10 квітня 2021 року позивач направила засобами електронного зв`язку листа до відповідача, у якому цікавилася, чи можна отримати послугу реструктуризації через тимчасові фінансові труднощі та чи можна отримати договір у форматі pdf /а. с. 3/. 12 квітня 2021 року відповідач надав відповідь позивачеві на її електронну пошту, з якої надійшов її лист, що вся інформація про позику міститься в її особистому кабінеті, реструктуризацію запропонувати кредитор наразі не може /а. с. 4/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частинами першою, другою статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Реструктуризація - комплекс заходів, який передбачає зміну умов кредитного договору у зв`язку з наявними або можливими фінансовими труднощами боржника з метою створення сприятливих умов для виконання ним зобов`язань за цим кредитним договором. Варіантами проведення реструктуризації є: зміни валюти виконання зобов`язання за кредитним договором; зміни графіка погашення заборгованості (строків, у тому числі кінцевого терміну, та сум погашення основного боргу, сплати процентів/комісій) за кредитним договором; зменшення розміру процентної ставки, комісій за кредитним договором; інші варіанти, у тому числі прощення частини основного боргу, нарахованих процентів/комісій, скасування (повністю або частково) нарахованих фінансових санкцій (штрафів, пені, неустойки) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором (постанова Національного банку України від 21 липня 2015 року № 467 «Про схвалення Методичних рекомендацій щодо роботи банків з боржниками - фізичними особами, у яких виникли/можуть виникнути фінансові труднощі». Тобто, із зазначеного визначення реструктуризації заборгованості вбачається, що проведення реструктуризації передбачає зміну умов договору. На підставі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства суд приходить до висновку, що реструктуризація заборгованості є правом банку, я не його обов`язком і передбачає відповідну зміну умов договору, шляхом укладення відповідних угод між сторонами за їх спільною згодою або за рішенням суду при наявності підстав, визначених частиною другою ст. 652 Цивільного кодексу України. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 13 червня 2018 року у справі 752/16051/15-ц. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки проведення реструктуризації є правом кредитора на підставі взаємної домовленості вносити зміни до договору. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed