Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 16.08.2021 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦНУ МЮ ( м. Київ) про зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження. Позов обґрунтувала тим, що при оформленні своїх спадкових прав після смерті [PERSON] державним нотаріусом було встановлено, що на все нерухоме майно померлого, відділом державної виконавчої служби Баришівського РУЮ накладено арешт. На звернення позивача відповідач повідомив, в межах виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно, що належало [PERSON] та оголошено заборону його відчуження. На даний час виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] у Баришівському ВДВС завершені у зв`язку зі смертю боржника. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги визнав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання учасники справи не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 11.10.2021 постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. (а.с.25) Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини встановлені Судом 22.12.2015 в рамках виконання виконавчого листа № 2-249 виданого Баришівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 24697,00 грн. постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Водночас в рамках виконання виконавчого листа 2/355/301/17 виданого Баришівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в розмірі 27 849, 08 грн. постановою державно виконавця накладено арешт на все нерухоме майно. Старшим державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київській області закінчено виконавче провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника (а.с.14-15). Однак, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявна інформація про арешт нерухомого майна, що належало [PERSON] в зв`язку з чим, нотаріусом було відкладено вчинення нотаріальної дії до його зняття. Відповідно до повідомлення начальника Баришівського РВДВС ГТУЮ у Київській області рекомендовано позивачу вирішити питання щодо зняття арешту в судовому порядку (а.с. 18) V. Оцінка Суду Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та інших рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (частина перша статті 15 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII). За змістом частин першої та другої статті 40 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. В свою чергу порядок зняття арешту з майна закріплений статтею 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII. Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені в частині четвертій вказаної норми Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII). Важливим в даних правовідносинах є те, що стаття 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. Особливістю ситуації, що розглядається є те, що із скаргою у виконавчому провадженні мають право звернутись сторони виконавчого провадження (стаття 447 ЦПК). Проте згідно із матеріалами справи, позивач не є стороною виконавчого провадження, яке взагалі відсутнє на виконанні у відповідача, що є підставою для вирішення спору із застосуванням положень статті 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII. Крім того, положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 ЦПК кожній особі гарантовано право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На думку суду іншої ефективної процедури для захисту прав позивача в даних правовідносинах не передбачено, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити повністю. В підтвердження вказаної позиції суд також звертає увагу на положення Загальної декларації прав людини 1948 року, якою передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). За правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). За таких обставин, з врахуванням принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), саме дана процедура судового розгляду може бути єдиним ефективним засобом по відновленню порушених прав позивача. Крім того, Судом враховується, що відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved