Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до ПАТ «ПУМБ», третя особа: Державний реєстратор Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Севастьянової В.В., про скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. 09 лютого 2007 року між нею та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір № 5251788, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 25\~000 доларів США на споживчі потреби на розсуд позивальника. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 09 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № 5251807, предметом якої є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством. 19 квітня 2018 року на підставі договору іпотеки державним реєстратором Севастьяновою В.В., Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» було прийнято рішення про передачу квартири у власність відповідача у зв`язку з чим здійснено запис про право власності за №25803388. Позивач вважає, що спірна квартира підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання іпотекодавця, є власністю позивача та її загальна площа не перевищує 140 кв.м., через що відповідач не мав прав на звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Севастьянової В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40722398 від 19 квітня 2018 року про передачу квартири за адресою: [ADDRESS] у власність відповідача у зв`язку із чим здійснено актовий запис про право власності № 25803388. Відзив на позовну заяву 15 липня 2019 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що позивач не виконує умови кредитного договору з квітня 2012 року, через що за рішенням суду з позивача на користь позивача було стягнуто 185\~571, 80 грн. До цього часу рішення суду не виконано, жодного платежу позивачем не сплачено, через що банком прийнято рішення про звернення на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та застереження у договорі про іпотеку, стягнення на квартиру. Положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюють свою дію на вказані правовідносини із позивачем, оскільки стосуються заборони примусового стягнення майна, яка відбувається відповідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження», та яке не було застосовано у випадку звернення стягнення на майно позивача. Щодо підстави порушення процедури проведення державної реєстрації у вигляді реєстрації у квартирі малолітньої дитини позивача, то законодавством не встановлено будь яких обмежень переходу права власності на майно у випадку реєстрації у ньому дитини. Окрім цього, на момент укладення договору іпотеки у квартирі не були зареєстровані діти. Враховуючи викладене відповідача просить відмовити у позові. \~ \~ \~ \~Відповідь на відзив \~ \~ \~ \~01 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що застосування положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюють свою дію на спірні правовідносини, оскільки стосуються відсутності добровільної згоди позивача при здійснення перереєстрації права власності на квартиру. Окрім цього, перереєстрація квартири, в якій зареєстровано місце проживання дитини порушує її права, оскільки члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» займаним приміщенням на рівні із власником або наймачем. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 11 червня 2019 року позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. 25 червня 2019 року ухвалою суду клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено, звільнено позивача від сплати судового збору, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року клопотання представника позивача про виключення із складу учасників справи третьої особи задоволено, виключено із складу учасників третю особу Державного реєстратора Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Севастьянову В.В., закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. У судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти задоволення позову, оскільки на його думку позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав. Установлені судом фактичні обставини справи У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] 09 лютого 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5251788, відповідно до п.1.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 25\~000 дол. США, а позивальник зобов`язується повернути кредит банку в порядку та у строк, передбачені договором. Відповідно до п.1.2., 1.4 договору кредит надається для використання на споживчі потреби на розсуд позивальника зі строком до 09 лютого 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання 09 лютого 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 5251807, відповідно до п.1.1 якого іпотекою забезпечується виконання усіх зобов`язань [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають із укладеного між ними кредитного договору №52511788 від 09 лютого 2007 року, згідно із яким іпотекодержатель зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором. Предметом договору згідно із п.1.2.1.1., 1.2.2. договору іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за іпотекодавцем на підставі договору дарування від 26 січня 2007 року, посвідченого п`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-171. За умовами п. 1.3, п. 4.7.1 договору за домовленістю сторін на момент укладення договору предмет іпотеки оцінено у сумі 185\~906 грн., у разі виникнення у іпотеко держателя право звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2013 року змінено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» штраф у розмірі 5\~000 грн., загальну суму заборгованості у розмірі 185\~571, 80 грн. та судовий збір у розмірі 1\~855, 71 грн. 19 квітня 2018 року на підставі договору іпотеки державним реєстратором Севастьяновою В.В. Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» на підставі договору іпотеки № 5251807 від 09 лютого 2007 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] за ПАТ «Перший Український міжнародний банк», про що в державному реєстрі права власності 26 березня 2018 року вчинено запис за №25803388. Згідно із довідок про реєстрацію місця проживання від 26 квітня 2019 року № 04-26/3-8592 та 15 травня 2019 року № 04-26/3-9458, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Частиною 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року - чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із ЗУ від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року - чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 ЗУ «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Із наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Будь які відомості щодо надіслання на адресу позивача позасудової вимоги матеріали справи не місять. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з п. 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ч. 3 ст. 33, ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, ЗУ «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , площею 54,24 кв.м. використовується як забезпечення виконання кредиту, наданого у іноземній валюті та є місцем постійного проживання позивача, то на неї відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернуто стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 20 листопада 2019 року по справі № 802/1340/18-а. Щодо позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, то суд вважає за необхідне вказати наступне. Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) і підстав відступати від цього рішення не вбачається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування запису про право власності. Розподіл судових витрат Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позовна заява підлягає задоволенню, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial