Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позикодавець, кредитор, позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , спадкоємці, відповідачі) про стягнення боргу за зобов`язаннями спадкодавця [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , спадкодавець, боржник, позичальник) за договором позики від 01.03.2013 в розмірі 549 785,41 грн., що є еквівалентом 20 900 дол. США, з кожної. Позов обґрунтований такими обставинами. 01.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 50 000 дол. США, які зобов`язався повернути у строк до 01.03.2015. Отримані в якості позики грошові кошти позичальником повернуто частково. [INFO] [PERSON] помер. Станом на день смерті позичальника заборгованість за договором позики становила 42 000 дол. США. Спадкоємцями боржника є [PERSON] та громадянка Російської Федерації [PERSON] , до яких в рівних частках перейшов обов`язок щодо повернення суми боргу за договором позики. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що підпис її батька у договорі позики підроблений, а позов ініційовано [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] з метою позбавлення її спадщини. Вказала, що після смерті батька його колишня дружина [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , сама позивалась до [PERSON] . Окрім того раніше [PERSON] зверталась до суду з позовом про позбавлення її спадщини, однак суд відмовив у задоволенні її позову. У тій справі адвокатом [PERSON] був Дяченко І.В. , який у даній справі представляє інтереси позивача [PERSON] . В судовому засіданні, що відбулось 10.10.2019 у Краснобаківському районному суді Нижегородської області Російської Федерації, [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на сплив позовної давності. Вказуючи, що оскільки позивачу стало відомо про порушення зобов`язань за укладеним з [PERSON] договором позики 01.03.2015, а звернувся він до суду з даним позовом 07.05.2018, строк позовної давності сплив 01.03.2018. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 18.05.2018 суд залишив позов без руху (а.с. 25). 03.07.2018 представником позивача на виконання вимог ухвали подано копію позовної заяви та додатків до неї у перекладі російською мовою (а.с. 28). Ухвалою від 06.09.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 18.12.2018 (а.с. 32-33). 18.12.2018 суд постановив ухвалу про витребування доказів, встановив строки для подання заяв по суті справи та відклав підготовче засідання на 30.01.2019 (а.с. 39-40, 42-43). 30.01.2019 у зв`язку з неявкою представника позивача суд відклав підготовче засідання на 09.07.2019 (а.с. 97). 09.07.2019 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (а.с. 102-105). 09.07.2019 суд постановив ухвалу про направлення компетентному суду Російської Федерації судових доручень про вручення відповідачу [PERSON] судових документів і про заслуховування її пояснень по суті позовних вимог в судовому засіданні та зупинив провадження у справі до виконання судових доручень (а.с. 157). 09.07.2019 суд направив судові доручення про вручення відповідачу [PERSON] судових документів та про заслуховування її пояснень по суті позовних вимог (а.с. 158). 21.08.2019 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позов (а.с. 178-179). 12.12.2019 до суду надійшли матеріли виконання судових доручень (а.с. 197-192). 16.01.2020 суд поновив провадження у справі, усунув від участі у справі представника позивача [PERSON] та відклав підготовче засідання на 17.02.2020 (а.с. 202, 203-204). 30.01.2020 від позивача надійшла заява про відсутність конфлікту інтересів (а.с. 211-212). 03.02.2020 від відповідача [PERSON] надійшла заява про відсутність конфлікту інтересів (а.с. 214-215). 17.02.2020 від позивача надійшли письмові пояснення щодо строку позовної давності у даній справі (а.с. 221-226). Ухвалою від 17.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.08.2020 з визначенням резервної дати - 28.09.2020 (а.с. 227). 26.02.2020 суд направив судове доручення про вручення відповідачу [PERSON] повідомлення про дати судових засідань з розгляду справи по суті (а.с. 228, 229, 230). 27.08.2020 у зв`язку з відсутністю підтвердження вручення відповідачу [PERSON] повідомлення про дати судових засідань суд відклав розгляд справи на 28.09.2020 (а.с. 232). 24.09.2020 до суду надійшло підтвердження про вручення відповідачу [PERSON] повідомлення про дати судових засідань та матеріли виконання судового доручення (а.с. 237-240)., 28.09.2020 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами.. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка суду, норми права та мотиви їх застосування. Предметом розгляду цієї справи є вимоги [PERSON] про стягнення зі спадкоємців боргу за зобов`язаннями спадкодавця, які виникли на підставі договору позики. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано договір позики від 01.03.2013, відповідно до умов якого позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США. У пункті 1 договору позики зазначено, що факт передання та одержання коштів підтверджується даним договором, підписаним сторонами в момент передачі суми позики. Згідно з пунктом 2 договору позики позичальник зобов`язується повернути позику в строк до 01.03.2015. З викладених у позовній заяві пояснень позивача вбачається, що в період з 28.06.2013 по 31.03.2014 позичальник [PERSON] трьома платежами достроково повернув частину позики в загальному розмірі 8 000 дол. США, решта боргу ним не була повернута. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За приписами частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис про смерть № 7685 від 03.05.2015. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За змістом положень цивільного законодавства у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам. Позикові зобов`язання не є зобов`язаннями, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а отже вони входять до складу спадщини на загальних підставах. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є його дочки - відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 571/2015 до майна померлого [PERSON] . Стаття1281 ЦК України визначає, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з нормою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Судом установлено, що 30.10.2015 позивач направив до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців [PERSON] , а 07.02.2017 звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про повернення боргу за договором позики у строк до 06.03.2017. З викладених у позовній заяві пояснень позивача вбачається, що на виконання його вимог відповідач [PERSON] повернула частину позики в сумі 200 дол. США, а відповідачем [PERSON] вимога позивача залишена без відповіді та задоволення. Заява відповідача [PERSON] про визнання позову свідчить, що вона визнає факт укладення між позивачем та її батьком договору позики, наявність на момент його смерті невиконаних грошових зобов`язань за даним договором та свій обов`язок як спадкоємиці повернути позичені кошти. Натомість відповідач [PERSON] заперечує факт отримання спадкодавцем позики стверджуючи, що підпис її батька у договорі позики підроблений, а метою подання даного позову є позбавлення її спадщини. Частиною 1 статті 1051 ЦК України встановлено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Водночас слід зазначити, що частина 2 статті 1051 ЦК України містить положення, відповідно до яких безгрошовість позики (якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі) не може підтверджуватись показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). З огляду на зміст заперечень відповідача [PERSON] , належним доказом наведених нею обставин міг бути висновок почеркознавчої експертизи, проте такого висновку нею не надано, клопотання про призначення експертизи нею перед судом не заявлялось. Незважаючи на те, що відповідачу [PERSON] в порядку виконання доручення про надання правової допомоги вручалась пам`ятка про роз`яснення процесуальних прав і обов`язків, передбачених ЦПК України, та суд двічі повідомляв її про дату, час та місце судового засідання, жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не було надано. Що стосується посилань [PERSON] на те, що раніше [PERSON] намагалась через суд позбавити її спадщини, при цьому її інтереси у тій справі представляв адвокат, який у даній справі представляє інтереси позивача, то слід зазначити, що вказані обставини самі по собі не є достатніми доказами недостовірності договору позики. За таких обставин суд визнає безпідставними доводи відповідача [PERSON] щодо безгрошовості договору позики та штучність даного позову і покладає в обґрунтування рішення наданий позивачем письмовий договір позики вважаючи доведеним факт укладення договору позики та передання позивачем спадкодавцю визначеної у договорі грошової суми. За обставинами справи установлено, що на момент розгляду справи судом заборгованість за договором позики з урахуванням повернутих відповідачем [PERSON] коштів становить 41 800 дол. США. Доказів, які б підтверджували протилежне, суду не надано. У зв`язку зі смертю [PERSON] має місце перехід його боргових зобов`язань до спадкоємців, а тому саме на відповідачів покладено обов`язок щодо повернення суми боргу за договором позики. Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Відповідачі є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] , а тому мають рівні права на отримання спадкового майна та, відповідно, і обов`язки щодо сплати боргів спадкодавця мають нести в рівних частинах. Згідно з наданим позивачем звітом про оцінку майна № 18-190705-046 від 05.07.2019, ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] , який входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , складає 3 965 508,81 грн. Більше того, суду надані докази на підтвердження наявності у [PERSON] інших об`єктів нерухомого та рухомого майна, зокрема семи земельних ділянок у с. Вороньки Бориспільського району, будинку, нежитлової будівлі та автотехніки. Враховуючи вартість спадкового майна та рівність прав спадкоємців, існує можливість задоволення вимог позивача в повному обсязі, у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину, в рахунок стягнення боргу за зобов`язаннями спадкодавця [PERSON] за договором позики від 01.03.2013. Даючи оцінку доводам відповідача [PERSON] про сплив позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи зі змісту статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 Цивільного кодексу України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців (згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленій у постанові від 08.04.2015 у справі № 6-33цс15). Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитодавцем і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень статті 1282 Цивільного кодексу України. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц визначено, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Позивач звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкоємців [PERSON] 30.10.2015, а тому саме ця дата є початком перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду з даним позовом 08.05.2018, тобто в межах строку позовної давності. Згідно з приписами частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 та від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц висловила правову позицію про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Водночас позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у гривні. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи і в межах заявлених нею вимог, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на викладене, застосування вищенаведеної правової позиції Верховного Суду буде суперечити принципу диспозитивності цивільного судочинства, а тому суд визначає суму боргу за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що не суперечить нормі частини 2 статті 533 ЦК України. Станом на 29.03.2018 офіційний курс долара США до національної валюти України становить 26,3055 грн., а відтак відповідачі повинні повернути позивачу 1 099 570,81 грн. Відтак на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках боргу за зобов`язаннями спадкодавця [PERSON] за договором позики від 01.03.2013. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачів в рівних частках сплачений позивачем судовий збір в сумі 8 810 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved