Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 29 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 14.09.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Херсона. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.09.2002 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років, шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, між подружжям відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Наразі між сторонами відсутні будь-якого роду стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, не проживають однією сім`єю. У позивача з відповідачем різні характери та погляди на життя, які за час існування шлюбу сильно змінилися. Спільне життя між сторонами не склалося через втрату порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування відповідачем можливості налагодження сімейних відносин, що і призвело до втрати почуття поваги та любові. Постійні сварки та напружені стосунки між сторонами негативно впливає на емоційний і психологічний стан сина, який знаходиться у підлітковому віці та є досить вразливим. Наміру примирятися позивач не має, зазначає, що шлюб носить суто формальний характер. При таких обставинах та враховуючи особливий характер сімейних відносин, вважає за недоцільне вживати заходів щодо примирення подружжя. Зазначив, що майнових претензій та пов`язаних з цим вимог до відповідача не має. Добровільно між сторонами досягнуто згоди щодо порядку утримання, виховання, визначення місця проживання та інших важливих питань життя сина, який буде проживати з матір`ю. Відповідач відзиву на позов не подав, був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. У поданій до суду письмовій заяві визнав позовні вимоги. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 24.06.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 24.06.2020 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 24.06.2020 року через канцелярію суду надала заяву, у якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала у повному обсязі. За таких обставин, враховуючи згоду позивача та відповідача про розгляд справи без їх участі і підтримання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе постановити про розгляд справи за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що 14.09.2002 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Херсона 14.09.2002 року складено відповідний актовий запис №335 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу присвоєно « [PERSON] ». Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] , про що 13.05.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського райуправління юстиції м. Херсона складено відповідний актовий запис №203 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як встановлюється із позовної заяви та не заперечується відповідачем у заяві про визнання позовних вимог, на час розгляду справи спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач прийшов до стійкого переконання у необхідності розірвати шлюб, який на час розгляду справи носить формальний характер. Вважає, що збереження шлюбу порушує його інтереси. Спору про визначення місця проживання дитини, про поділ спільного майна подружжя набутого під час шлюбу та щодо утримання дитини на час розгляду справи немає. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим, що у тому числі підтверджується заявою відповідача про визнання позову. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не заявлено вимогу про зміну прізвища. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: approved