Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 01.02.2016 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно до його повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. З 01.12.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення суду від 07.10.2013. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Ще до моменту розірвання шлюбу, приблизно з літа 2012 р., відповідач матеріальну допомогу на сина не надає та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За вказаний період з боку відповідача не було жодного прояву уваги до дитини, зустрічей та надання допомоги. Натомість позивач забезпечила дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Позивач спиртними напоями не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Рішенням суду від 19.09.2014 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його доходів, проте аліменти він сплачує нерегулярно та несвоєчасно, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. У відзиві відповідач [PERSON] виклав заперечення проти позову, які обґрунтував такими обставинами. В середині 2012 р. позивач з дитиною покинули відповідача та поїхали в невідомому напрямку. Відповідач не міг здійснювати аліментні виплати та спілкуватися з дитиною, оскільки позивач не виходила на зв`язок, також неможливо було зв`язатися з родичами позивача, які проживають у м. Донецьку. Потім позивач звернулася до Куп`янського районного суду Харківської області з позовом про стягнення аліментів та було ухвалене заочне рішення про задоволення позову. Відповідач справно сплачував аліменти, але у 2016 р. дізнався, що поточний рахунок позивача в ПАТ «Креді Агріколь Банк» закрито, засобів зв`язку з позивачем не було, інший поточний рахунок позивача відповідачу невідомий. З цього моменту будь-який зв`язок між сторонами припинився не з вини відповідача. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав посилаючись на те, що позивач своїми діями створила неможливість для нього виконувати свої батьківські обов`язки належним чином. Вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у заявленому розмірі відповідач визнав, водночас просив просив ухвалити рішення про стягнення заявленого розміру аліментів з березня 2019 р., а за період з лютого 2016 р. по березень 2019 р. стягнути з нього аліментні виплати в загальному розмірі 18 270 грн. Доводи відповідача щодо необхідності перерахунку аліментів обґрунтовані посиланням на те, що окрім сина [PERSON] на його утриманні також перебуває дочка від другого шлюбу та непрацездатна дружина, у зв`язку з чим розмір аліментів на кожну дитину повинен складати 1/6 частку його заробітку. З огляду на вказане відповідач вважає, що у лютому-листопаді 2016 розмір його аліментів мав би становити 400 грн., у грудні 2016 р. - квітні 2017 р. - 500 грн., у травні 2017 р. - листопаді 2018 р. - 1 000 грн., у грудні 2018 р. - лютому 2019 р. - 1 100 грн. Оскільки аліментні виплати за вказаний період становлять 28 000 грн., з яких ним сплачено 10 530 грн., з нього слід стягнути 18 270 грн. Від Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 251-252). ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 18.02.2016 суд залишив позовну заяву [PERSON] без руху (а.с. 24-25). Ухвалою від 21.03.2016 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду (а.с. 35-36). 25.05.2016 суд ухвалив заочне рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі (а.с. 54-59). 08.10.2018 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 85-93). 29.01.2019 суд постановив ухвалу про скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 06.03.2019 (а.с. 135-137). 05.03.2019 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання (а.с. 162). 06.03.2019 суд відклав підготовче засідання на 22.07.2019 (а.с. 166). 07.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 167-169). 17.07.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 193-195). 22.07.2019 від представника відповідача надійшла заява про перенесення підготовчого засідання (а.с. 201-202). 22.07.2019 суд відмовив у прийнятті відповіді на відзив у зв`язку з пропуском строку для її подання, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.11.2019 (а.с. 206-207). 19.09.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про забезпечення участі сторони відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 211-212, 213). Ухвалою від 13.11.2019 суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та визнав явку сторони відповідача в судове засідання обов`язковою (а.с. 222). 25.11.2019 від представника відповідача надійшла заява про перенесення підготовчого засідання (а.с. 232). 25.11.2019 у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування суд відклав розгляд справи на 19.03.2020 (а.с. 227-228). 18.03.2020 від органу опіки та піклування надійшла копія висновку щодо розв`язання спору (а.с. 236). 18.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 238). 19.03.2020 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 239). 19.03.2020 суд відклав розгляд справи на 17.08.2020 (а.с. 240). 16.07.2020 від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі та участі відповідача (а.с. 249). 17.08.2020 представником органу опіки та піклування подано висновок щодо розв`язання спору (а.с. 250-252). В судове засідання учасники справи не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 01.12.2010 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1090 (а.с. 8). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.05.2011, а.с. 11). Рішенням Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області від 07.10.2013 шлюб сторін розірвано(а.с. 9). З рішення суду про розірвання шлюбу та з пояснень сторін, викладених у заявах по суті справи, вбачається, що їх шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання припинилися у липні 2012 р., при цьому дитина залишилася з матір`ю, яка самостійно займалась її доглядом на вихованням, а відповідач сина не відвідував і матеріальної допомоги на його утримання не надавав. Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.09.2014 з відповідача стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його доходів щомісячно, починаючи 12.08.2014, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). З 27.08.2013 позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ АФ «ПрайсвотерхаусКуперс(Аудит)», де працює на посаді ревізора, отримує стабільний дохід та має позитивні характеристики. Судом встановлено, що місце проживання позивача зареєстроване у м. Макіївка Донецької області, що є тимчасово окупованою територію, проте з липня 2014 р. вона з дитиною фактично мешкає у Києві, орендуючи житло. Відповідно до відомостей, зазначених у позовній заяві, на час звернення суду з даним позовом позивач з дитиною мешкали за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 07.11.2019 на даний час позивач з дитиною проживають в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 253). Відповідач [PERSON] зареєстрований у смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, проте своє фактичне місце проживання він суду не повідомив. Так само відповідач не повідомив суду рід своїх занять, місце своєї роботи та джерела його доходів. 11.04.2017 відповідач вступив у новий шлюб з [PERSON] (а.с. 99), та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] (а.с. 98). Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої материнські обов`язки: надає дитині матеріальне утримання, піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові умови для повноцінного виховання і розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. Позивач посилається на те, що з моменту припинення шлюбних відносин (з 2012 р.) відповідач з сином взагалі не спілкується, жодної участі у його житті та вихованні не приймає, не піклується про його здоров`я, фізичний духовний та моральний розвиток, аліменти належним чином не сплачує. Згідно з даними постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янськ ГТУ у Харківській області від 12.09.2018 заборгованість відповідача за аліментами станом на 01.09.2018 становила 33 666 грн., у зв`язку з чим на нього було накладено штраф в розмірі 10 099,80 грн. (а.с. 102) Ці обставини не заперечуються відповідачем, водночас він стверджує, що позивач своїми діями, які полягали у неповідомленні інформації про місце перебування дитини, створила умови, що призвели до неможливості виконання ним батьківських обов`язків. Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про намагання відповідача приймати участь у вихованні дитини чи створення відповідачу перешкод у спілкуванні з сином, суду не надано. Після скасування заочного рішення відповідач мав можливість заявити про своє бажання брати участь у вихованні сина, звернувшись з відповідною заявою до органу опіки та піклування, проте таких дій відповідачем не було вчинено, всупереч вимог ухвали суду про визнання його явки в судове засідання обов`язковою він до суду не з`явився. Що стосується посилань відповідача на те, що закриттям банківського рахунку позивач створила умови, за яких він не міг сплачувати аліменти, то суд їх теж відхиляє, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби, а відтак у відповідача не було жодних перешкод для перерахування аліментів на депозитний рахунок цього органу. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту статті 164 СК України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Зі змісту цього висновку вбачається, що відповідач тричі запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте на засідання він не прибув і жодних пояснень та заперечень не надав. Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З огляду на процесуальну поведінку відповідача у даній справі та невжиття ним жодних заходів щодо відновлення стосунків з сином після восьмилітньої перерви суд дійшов висновку, що він фактично відмовився від дитини, а заяву про перегляд заочного рішення подав лише з метою усунення судової помилки щодо повторного стягнення з нього аліментів. За таких обставин вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав суд визнає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до положень частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Водночас вимоги позивача про стягнення аліментів заявлені некоректно, оскільки існує чинне рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, а відтак з урахуванням наведених у позовній заяві обґрунтувань суд дійшов висновку, що фактично позивач ставить питання не про стягнення аліментів, а про зміну способу їх стягнення. Згідно з приписами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів За положеннями статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Системний аналіз наведених положень сімейного законодавства в їх сукупності дає підстави для висновку, що зміна способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, є беззаперечним правом одержувача аліментів, а у разі, якщо така зміна призводить до збільшення або зменшення розміру аліментів в абсолютних цифрах, позивач повинен довести зміну обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відзиві відповідач зазначив, що визнає вимогу про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн., а відтак ураховуючи, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає підстави для її задоволення. Водночас прохання відповідача про зміну способу стягнення з березня 2019 р.суперечить нормам цивільного процесуального закону, за змістом яких аліменти у зміненому розмірі стягуються від дня набрання рішенням законної сили. Не ґрунтується на законі і прохання відповідача про здійснення перерахунку аліментних виплат, оскільки питання визначення розміру заборгованості за аліментами віднесене до повноважень виконавця (державного чи приватного), у провадженні якого перебуває відповідне виконавче провадження. Більше того, цивільний процесуальний закон не надає відповідачу права заявляти будь-які вимоги при відсутності зустрічного позову, таке право має лише позивач, тобто особа, яка звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав. Позивачі за подання позовів про зміну способу стягненняаліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому за дану вимогу суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial