Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Керівник Чугуївської окружної прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області з позовом до [PERSON] , ІІІ особа: ГУ ДПС у Харківській області, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 80049,60 гривень, розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6321710100:01:010:0195, загальною площею 1,2000 га, укладений між Зміївською міською радою та [PERSON] та зобов`язати відповідача повернути Зміївській міській територіальній громаді в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області вказану земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та вирішити питання стягнення судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, 06.05.2021 року позивач Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області звернулася до Чугуївської окружної прокуратури з листом про необхідність вжиття заходів прокурорського реагування щодо захисту інтересів держави в особі позивача та сприяння шляхом звернення до суду у стягненні до місцевого бюджету орендної плати з відповідача. Під час перевірки звернення встановлено, що 12.07.2012 року Зміївською міською радою, на підставі рішення ХХ сесії VІ скликання № 25 від 01.06.2012 року, із відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,2000 га, кадастровий номер 6321710100:01:010:0195, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Договір оренди зареєстрований в управлінні Держкомзему 27.11.2012 року за № 632171014002011. Згідно пункту 6 цей Договір укладений на 49 років з переважним правом поновлення його на новий строк. Відповідно до умов Договору, орендна плата вноситься орендарем в розмірі 3% відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 26683,20 грн на рік, та вноситься орендарем щомісячно в розмірі 1/12 частини річної орендної плати до 25 числа поточного місяця. На момент передачі земельної ділянки в оренду відповідачеві на ній розміщувався об`єкт нерухомості - нежитлова будівля, що належала орендарю на підставі Договору купівлі-продажу від 20.03.2009 року. Відповідач свої зобов`язання за укладеним Договором виконувала не в повному обсязі, не сплачувала орендну плату, в зв`язку з чим з 2018 року станом на 01.09.2021 року утворилася заборгованість в сумі 80049,60 гривень. Крім того, окрім систематичного невиконання обов`язків за сплати орендної плати, відповідач порушила умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням, оскільки ділянка передавалася для розміщення будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Всупереч цільового призначення використання земельної ділянки, основна нежитлова будівля, що була на ній розміщена, - знищена орендарем, і більше 8 років забудівля ділянки не проведена. В зв`язку з викладеним, прокурор в інтересах держави просить суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 80049,60 гривень, розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6321710100:01:010:0195, загальною площею 1,2000 га, укладений між Зміївською міською радою та [PERSON] та зобов`язати відповідача повернути Зміївській міській територіальній громаді в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області вказану земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та вирішити питання стягнення судових витрат. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.09.2021 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач до початку підготовчого судового засідання подала до суду письмову заяву про визнання позову в повному обсязі та просила ухвалити рішення по суті справи без її участі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію відповідача, який визнав позов в повному обсязі, та позицію учасників справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі під час підготовчого судового засідання за наявними у справі доказами. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, додані до неї, заяви учасників, суд встановив наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 12 липня 2012 року між орендодавцем Зміївською міською радою Харківської області та відповідачем [PERSON] (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,2000 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (далі за текстом - Договір, а.с.12) Згідно Договору, на земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, що належала орендарю на підставі Договору купівлі-продажу від 20.03.2009 року. Договір укладено на 49 років, після закінчення строку його дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п.6 Договору) Орендна плата, згідно п.7 - п.9 Договору, визначена сторонами в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 26683,20 грн на рік, та вноситься щомісячно в розмірі 1/12 частини від річної орендної плати до 25 числа кожного поточного місяця з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до п.12-13 Договору, земельна ділянка передавалася в оренду відповідачеві для обслуговування нежитлового будинку з цільовим призначенням: землі промисловості. Згідно п.26 Договору, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням, своєчасного внесення орендної плати, тощо. Згідно п.34 Договору, його дія припиняється шляхом його розірвання на підставі рішення суду внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, чи інших підстав, визначених законом. (а.с.12-16) Відповідно до Акту, що є Додатком до Договору оренди, між сторонами погоджено межі земельної ділянки зі складанням кадастрового плану та обмежень земельної ділянки, загальною площею 1,2000 га, периметр - 466,07м (а.с.17-20) Об`єкт оренди - земельна ділянка, площею 1,2000 га, за адресою: [ADDRESS] , передана орендодавцем відповідачеві згідно Акту прийому-передачі земель (а.с.21) 22 липня 2020 року позивач Зміївська міська рада Харківської області звернулася з листом до заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області О.Черкашиної, в якій повідомила, що відповідач [PERSON] протягом 2018 - 2020 років платежі за користування орендованою земельною ділянкою не вносила, заборгованість становить 233902,66 грн, а позивачем неодноразово направлялися письмові вимоги про погашення заборгованості (а.с.23-25) Згідно листа ГУДПС в Харківській області від 30.04.2021 року, за відповідачем [PERSON] обліковується податковий борг по орендній платі, який станом на 01.04.2021 року не погашений, в зв`язку з чим податковим органом 27.06.2018, 27.06.2019, 12.06.2020 року були сформовані податкові повідомлення-рішення (а.с.29-36) Крім того, як вбачається з Акту обстеження земельної ділянки від 18.08.2021 року, складеного робочою групою Зміївської міської ради, на час проведення обстеження на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна, зокрема, будівлі, споруди, тощо, що підтверджується фотознімками, які є невід`ємною частиною Акту (а.с.39-43) Отже, належними й допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, підтверджується, що орендодавець - Зміївська міська рада Харківської області свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, передавши відповідачеві в оренду земельну ділянку для обслуговування нежитлового будинку з цільовим призначенням: землі промисловості. Відповідач порушив умови Договору, не здійснював орендну плату за користування земельною ділянкою, знищив розташовану будівлю, і більше трьох років не використовував ділянку за цільовим призначенням. З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім іншого, припинення дії, яка порушує право; зміна правовідношення; припинення правовідношення; тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом статті 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, держава Україна, територіальні громади та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч.1 ст.167, ч.1 ст.170, ч.1 ст.173 ЦК України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад за спеціальними дорученнями можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.326 ЦК України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 56 ЦПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до п.1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно статті 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Як передбачено ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтями 93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч.1, ч.3-5 статті 413 ЦК України, власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесено до статутного фонду, передано у заставу. Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови не може перевищувати 50 років. Згідно ч.1 статті 414 ЦК України, власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею. Якщо на земельній ділянці збудовані промислові об`єкти, договором може бути передбачено право власника земельної ділянки на одержання частки від доходу землекористувача. Згідно ч.4, ч.5 ст.415 ЦК України, землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом. Землекористувач зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Відповідно до вимог статті 416 ЦК України, право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку права користування; 3) відмови землекористувача від права користування; 4) невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Право користування земельною ділянкою для забудови може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Положеннями статті 141 Земельного кодексу України передбачено припинення права користування землею у разі систематичної несплати земельного податку або орендної плати. Крім того, за змістом статей 525-526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, згідно зі статтею 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За змістом ч.1 статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Згідно ч.2- ч.3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Аналіз викладених норм дає підстави для висновку про обов`язковість виконання сторонами умов укладеного Договору оренди і необхідність наявності виключних підстав для його розірвання, таких, зокрема, як істотне порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» визначено право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. За змістом положень ст.32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Таким чином, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між сторонами договором. Невиконання орендарем [PERSON] (відповідачем по справі) обов`язків, передбачених умовами Договору оренди землі від 12.07.2012, які полягають у систематичній несплаті орендної плати та невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням більше трьох років є істотним порушенням умов укладеного Договору та підставою для його дострокового розірвання. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для його задоволення. Визнання позову відповідачем не суперечить положенням діючого законодавства та не порушує права сторонніх осіб. Крім того, відповідно до положень ст.141, 142 ЦПК України, в зв`язку з визнанням відповідачем позову в повному обсязі до початку судового розгляду, суд стягує з відповідача на користь Чугуївської окружної прокуратури Харківської області 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Інші 50% суми сплаченого судового збору в сумі 3405,00 гривень належить повернути Чугуївській окружній прокуратурі Харківської області з державного бюджету. На підстав викладеного,

Outcome: approved