Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду в інтересах держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON], працюючи директором приватного підприємства виробничо-комерційної фірми «Бурпромсервіс» 14.12.2012 року уклав з Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради договір підряду № 513 з капітального ремонту по відновленню житлового будинку після пожежі по вул. Рельєфній, 102 в Іллічівському районі м. Маріуполя, згідно з яким ПП ВКФ «Будпромсервіс» мало виконати вказані роботи, проте [PERSON], будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обовязки, через несумлінне ставлення до них, в порушення п. 4.2.1 договору підряду №513 від 14.12.2012 року, до виконання обумовлених договором робіт не приступив, а доручив своєму знайомому [PERSON], який не є працівником ПП ВКФ «Бурпромсервіс», виконати будівельні роботи на вказаному обєкті. У подальшому [PERSON], продовжуючи неналежним чином виконувати свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, особисто не контролював хід виконання робіт, у звязку з чим обєми виконаних робіт, вказаних в акті, завищені на суму 54185,20 грн. Крім того, [PERSON], підписуючи акт, не перевірив відомості про закупівлю радіаторів. Так, в акті №380/12 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року, вказана вартість придбаних радіаторів в сумі 39944,40 грн., хоча згідно рахунку-фактури №СФ-19506 від 15.11.2012 року ПП ПКФ «Будпромсервіс» придбало вказані радіатори за 34858,80 грн., у звязку з чим вартість придбаних радіаторів, вказаних в акті, завищено на 5085,60 грн. В результаті злочинних недбалих дій [PERSON] 21.01.2013 року Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктурі Маріупольської міської ради на підставі договору підряду № 513 від 14.12.2012 року та акту приймання виконаних робіт № 380/12 за грудень 2012 року від 27.12.2012 року необґрунтовано та надлишково перерахував на розрахунковий рахунок ПП ВКФ «Бурпромсервіс» бюджетні кошти у сумі 59270 гривень 80 копійок, які входили у загальну суму договору підряду на 385761,60 гривень. Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них державі в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктурі Маріупольської міської ради завдано збитків на загальну суму 59270,80 грн. У серпні 2015 року прокуратурою Іллічівського району м. Маріуполя до Іллічівського райсуду м. Маріуполя спрямовано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42014051000000016 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. В порядку ст. 128 КПК України прокурором 26.08.2015 року було предявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Департаменту до [PERSON] про стягнення з нього шкоди, завданої державі, в сумі 59270,80 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.02.2016 року провадження по кримінальній справі стосовно [PERSON] було закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, а цивільний позов прокурора залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 29.02.2016 року. Вказаною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 367 КК України, обвинувачений свою вину визнав повністю. Закриття справи через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності. До теперішнього часу позивач не здійснив віднесені до його компетенції повноваження щодо стягнення з [PERSON] завданих кримінальним правопорушенням збитків, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження. Вказаний факт є підставою для здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави. На підставі викладеного керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 просив стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради шкоду, завдану державі вчиненням кримінального правопорушення в сумі 59270,80 грн., а також судові витрати. Прокурор Плотнікова Д.Г. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності. Представник позивача - Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради, в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги прокурора підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, тому за наявності згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.02.2016 року кримінальну справу стосовно [PERSON] було закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а цивільний позов прокурора Іллічівського району м. Маріуполя в залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 29.02.2016 року. Із вказаної ухвали вбачається, що злочинними діями [PERSON] місцевому бюджету в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради спричинена матеріальна шкода в сумі 59270,80 гривень. Вказана сума збитків підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи від 15.04.2015 року та висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 29.07.2015 року. Відповідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» із змінами і доповненнями визначено, що відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно набутого майна мають важливе значення для усунення наслідків злочину та поновлення порушених прав громадян, підприємств, установ, організацій, колгоспів, кооперативів та інших громадських організацій. Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради є структурним підрозділом Маріупольської міської ради, а отже первинним джерелом фінансування є бюджет Маріупольської міської ради. На підставі викладених вище норм законодавства України і встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь держави в особі Департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради підлягає стягненню 59270,80 гривень в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Оскільки позовні вимоги задоволенні та позивача при подачі позовної заяви звільнено від сплати судового збору, то ці витрати слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 592,71 грн. у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved