Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечень відповідачів [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави України в особі Головного управління Державного казначейства України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн, завданої протиправними діями посадових осіб органу державної влади: начальником сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія» управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області - [PERSON], начальником Державної установи «Менська виправна колонія» управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області - [PERSON] (а.с.2-12). Заявлені вимоги мотивує тим, що 15.05.2017 року начальником сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» [PERSON] на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення попередження. У зв`язку із наявністю даного стягнення Менський районний суд Чернігівської області ухвалою від 13.07.2017 відмовив у задоволенні клопотання про застосування умовно - дострокового звільнення. У подальшому, Чернігівський окружний адміністративний суд визнав протиправним притягнення його до дисциплінарної відповідальності та скасував накладене стягнення. Однак, 08.09.2017 Чернігівський апеляційний суд залишив рішення Менського районного суду Чернігівської області без змін. Між тим, він повторно звертався до Менського районного суду Чернігівської області із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але начальник ДУ «Менська виправна колонія (№91)» [PERSON] розповсюдив щодо нього інформацію на підставі якої Менський районний суд Чернігівської області відмовив у заявленому клопотанні. Чернігівський апеляційний суд також залишив дане рішення без змін. 28 березня 2019 року Чернігівський окружний адміністративний суд визнав протиправними дії начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України - підполковника внутрішньої служби [PERSON] з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації. Вважає, що в результаті систематичних протиправних дій посадових осіб він був позбавлений можливості умовно - дострокового звільнення від відбування покарання. Між вказаним існує прямий причинний зв`язок. У зв`язку із чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, зруйновано особистість, викликано почуття розгубленості та безпорадності, переконання у безкарності посадових осіб органів державної влади. Зазначив, що він позбавлений можливості впливати на виховання своїх дітей та матеріально їх забезпечувати, не мав можливості також приймати участь у житті родини, що призвело до розпаду сім`ї. Внаслідок протиправних дій посадових осіб ДУ «Менська виправна колонія (№91)» він позбавлений можливості турбуватися також про своїх батьків, які страждають на захворювання серцево - судинної системи та опорно - рухового апарату. Вказав, що бесіди, які проводились із психологом, не допомогли відновити його моральний стан. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 06.09.2019 позовну заяву [PERSON] залишив без руху та запропонував позивачу в п`ятиденний строк, з дня вручення ухвали, усунути вказані в ній недоліки. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 30.09.2019 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.01.2020 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. Крім того, під час підготовчого судового засідання за клопотанням позивача (а.с.113-114) проводилась заміна неналежного відповідача - Головне управління Державного казначейства України в Чернігівській області на належного - Міністерство юстиції України, в подальшому за клопотанням позивача (а.с.168) проведено замінену неналежного відповідача - Міністерство юстиції України на належного - Державну казначейську службу України; допущено до участі у справі прокуратуру Чернігівської області. У встановлений судом строк від представника відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.190-191), згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015. У своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Вказує на те, що Казначейство не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Казначейство є юридичною особою публічного права, несе відповідальність виключно за своїми зобов`язаннями і жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а отже не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Також держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язанням держави. Така юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Зазначає, що позивачем не доведено причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, не надано доказів, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача. Також відсутнє належне обґрунтування та розрахунок шкоди, а її визначений позивачем розмір 1 000 000 грн є необґрунтованим. У встановлений судом строк третя особа - начальник сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія» [PERSON], подав письмові пояснення, у яких виклав свої заперечення щодо позову [PERSON] . Зазначив, що позивач у поданій заяві не конкретизував, які саме його дії позивач вважає протиправними та такими, що завдали йому моральної шкоди. При цьому зазначив, що сама присутність його під час судового розгляду клопотання [PERSON] про умовно-дострокове звільнення від покарання та висловлення своєї думки щодо вказаного клопотання не може визначати його протиправну діяльність. Також, вказав, що позивачем не підтверджено жодним доказом, що останньому завдано моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. Третя особа - начальник Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» [PERSON] надав письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що документи, адресовані керівникам, а також такі в яких не зазначено конкретну посадову особу або структурний підрозділ, як адресат, підлягають попередньому розгляду в службі діловодства. Кореспонденція, яка надійшла із Верховного Суду, а саме ухвала від 10.10.2018, була адресована начальнику установи, а тому після резолюції начальника була видана працівнику групи з контролю за виконанням судових рішень для виконання. Будь-яких підстав для того, щоб адміністрація установи не могла з нею ознайомитися не вбачалося. Вказана ухвала це рішення на вирок суду за яким [PERSON] відбував покарання, а тому адміністрація повинна в обов`язковому порядку володіти будь-якою інформацією по цій справі, при необхідності вносити зміни до облікової картотеки. Оскільки, в Менському районному суді Чернігівської області перебувало клопотання засудженого [PERSON] про умовно-дострокове звільнення від покарання, на адресу установи надійшов запит суду про надання відомостей про розгляд справи в апеляційній та касаційній інстанції, тому установа не могла не повідомити суд про винесену Верховним Судом 10.10.2018 ухвалу. Крім того, в судовому засіданні суд посилався не лише на вищевказану ухвалу, а й інші обставини, а саме, що за весь період відбування покарання [PERSON] своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення. За таких підстав, вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди (а.с.90-94). На письмові пояснення третьої особи - начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» підполковника внутрішньої служби [PERSON], позивач надіслав відповідь (а.с.116-117), в яких зазначив, що ніколи не стверджував, що адміністрація колонія не може ознайомитися зі змістом вказаної ухвали. Мова йшла про незаконність копіювання та розповсюдження ухвали від 10.10.2018 року. Протиправність дій начальника установи зафіксовано у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 року. Також вказав, що Менський районний суд Чернігівської області в ухвалі від 02.11.2018 року спирався виключно на ухвалу Верховного Суду від 10.10.2018 року, копію якої протиправно було зроблено та надано суду. Також на письмові пояснення третьої особи - начальника сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» - [PERSON], позивач надіслав відповідь (а.с.147-152), згідно якої вказав, що Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 06.09.2017 року визнав протиправними дії начальника [PERSON] щодо притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності і скасував накладене стягнення. Таким чином, протиправність дій посадової особи полягає у неправомірному притягненні засудженого [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. У подальшому, на підставі даного стягнення Менський районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання. Також, зазначив, що у позові не йдеться про завдання йому фізичних страждань, а лише про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб. Звернув увагу на те, що перебуваючи під повним контролем держави, він позбавлений можливості звернутися за кваліфікованою психологічною допомогою. Діюче законодавство не встановлює порядок визначення і обчислення розміру моральної шкоди. Дана категорія є суб`єктивною та визначається, виходячи з внутрішніх переконань і відчуттів особи, яка зазнала такої шкоди. Крім того, до розгляду справи по суті начальник ДУ «Менська виправна колонія (№91)» [PERSON] надіслав письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» є юридичною особою та за організаційно-правовою формою є державною організацією (установою, закладом). Державні організації (установи, заклади) на відміну від державного органу не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. При цьому, така організація має власний кошторис. Відповідно до Положення про державну установу «Менська виправна колонія (№91)» від 29.11.2019р. № 3751/5 є бюджетною неприбутковою установою. Отже, Державна установа «Менська виправна колонія (№91)», не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, а отже норми ст. 56 Конституції України та відповідно і статей 1173, 1174 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають та такий спосіб захисту обраний позивачем помилково (а.с.204-207). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, на які він посилається у позові, відповідях на пояснення третіх осіб. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві. Представник третьої особи - начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у письмових поясненнях. Представник прокуратури Чернігівської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю. Третя особа - начальник сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» - [PERSON] в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] відбував покарання у Державній установі «Менська виправна колонія (№91)» за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року (а.с. 105). Як вбачається із матеріалів справи, Менський районний суд Чернігівської області ухвалою від 13 липня 2017 року відмовив у задоволенні клопотання засудженого [PERSON] про умовно-дострокове звільнення від покарання (а.с.13-15). Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 08 вересня 2017 року вищевказану ухвалу залишив без змін (а.с.19-20). Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 06 вересня 2017 року визнав протиправним притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попередження, згідно рапорту начальника сектору максимального рівня безпеки Менської виправної колонії управління ДПтС України в Чернігівській області №91 капітана внутрішньої служби [PERSON] від 15.05.2017року; скасував накладене на [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення попередження згідно рапорту начальника сектору максимального рівня безпеки Менської виправної колонії управління ДПтС України в Чернігівській області № 91 капітана внутрішньої служби [PERSON] від 15.05.2017(а.с.16-18). Згідно журналу реєстрації вхідних документів ДУ «Менська виправна колонія (№91)» 19.10.2018 року із Верховного Суду засудженому [PERSON] надійшов лист (а.с.99-101). У подальшому засуджений [PERSON] повторно звертався до Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання. Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» на адресу суду для розгляду клопотання засудженого направлялись документи (а.с.102-107), в тому числі і ухвала Верховного суду від 10.10.2018 (а.с.108). Однак, Менський районний суд Чернігівської області ухвалою від 02 листопада 2018 року відмовив у задоволенні клопотання (а.с.21-22). Вищезазначене рішення Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2019 року залишив без змін (а.с.23-24). Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 28 березня 2019 року визнав протиправними дії начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України - підполковника внутрішньої служби [PERSON] з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації у вигляді ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 (а.с.25-31). Також, із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.34,35). 05 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області (а.с.36). Позивач має батьків, які є пенсіонерами за віком (а.с.37-38). У період з 30.01.2018 року до 18.06.2018 року позивач звертався до керівництва ДУ «Менська виправна колонія (№91)» про організацію зустрічі з психологом (а.с.40-43), а також звертався 03.04.2019 року із вказаним клопотанням до начальника Харківського СІЗО (а.с.44). У зв`язку із скасуванням 10.10.2018 Касаційним судом Верховного суду ухвали апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017, [PERSON] етапований із Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», що підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 01.11.2018 року (а.с.97-98). Відповідно до Положення про державну установу «Менська виправна колонія (№91)» від 29.11.2019р. № 3751/5» Менська виправна колонія (№91) є державною установою, яка входить до складу Державної кримінальної виконавчої служби України, є юридичною особою, бюджетною неприбутковою установою (а.с.209-213). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування моральної шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, вину особи, яка її завдала. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. До суб`єктів відповідальності згідно з нормами статей 1173, 1174 ЦК України належать органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, їх виконавчі органи, посадові або службові особи вказаних державних органів. Основними ознаками органів державної влади є: органи держаної влади є складовою частиною апарату (механізму) держави, уповноважені на здійснення завдань і функцій держави, наділені повноваженнями від імені держави (державно-владними повноваженнями). Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Конституційний суд України у рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою зазначає, що матеріальна та моральна шкода, завдані громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Проте, держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Так, Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» є юридичною особою та за організаційно-правовою формою є державною установою. Державні організації (установи, заклади) на відміну від державного органу не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. З аналізу вищевикладеного вбачається, що Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» (попередня назва - Менська виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області №91), посадовими особами якої, за твердженнями позивача, йому було завдано моральної шкоди, не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, а тому норми ст. 56 Конституції України, та відповідно і ст.1174 ЦК України, в даному випадку застосуванню не підлягають. Отже, за відсутності підстав для застосування статті 1174 ЦК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування моральної шкоди. Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» не є органом державної влади, в судовому засіданні не встановлено причинно-наслідкового зв`язку щодо відповідальності держави по зобов`язаннях державної установи, тому відсутні законні підстави для відшкодування шкоди за рахунок держави. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що Державна казначейська служба Україна не є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» повинна відповідати за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З викладеного вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Частинами 1,2 ст. 51 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження , а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження , а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Згідно зі змістом статей 4, 51 ЦПК України обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до неналежних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача. Враховуючи викладене, оскільки позов заявлено до неналежного відповідача, клопотань щодо залучення до участі у справі як співвідповідача - Державну установу «Менська виправна колонія (№91)» або заміну неналежного відповідача позивачем не заявлялось, у задоволенні позову належить відмовити із вказаних підстав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed