Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Між сторонами 22 листопада 2014 року було укладеного договір № 711740 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) в групі. В додатку № 1 до договору вказано ціну автомобіля та його поточну вартість, дані фізичної особи та розмір у процентах періодичного платежу і винагороди за договором. У додатку № 2 до договору зазначено умови сплати 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого Авансового внеску. На адресу Товариства позивачем подана заява від 12 лютого 2015 року про дострокове розірвання угоди. Листом ТОВ «АВТОПРОСТО» від 24 лютого 2015 року повідомило позивача про розірвання договору на підставі ст. 3 [PERSON] І та ст. 12 п.12.1.1 [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що договір між сторонами розірвано, просив стягнути з відповідача сплачені ним йому кошти станом на 24 лютого 2015 року в загальній сумі 52335,81 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000 грн. В судовому засіданні позивач не міг визначитися з позовними вимогами та їх підставами, посилаючись на те, що кошти його і вони повинні бути повернуті, так як відповідач їх отримав незаконно. Угода була ним укладена на підставі обманних дій відповідача та при здійсненні ним нечесної підприємницької діяльності, яка вже встановлена різними судовими інстанціями. Ним одразу після підписання договору на адресу, вказану в ньому, була направлена заява про односторонню відмову від нього, проте звичайним листом, на який він відповіді не отримав, а лише квитанції про необхідність сплати періодичних платежів, які він почав здійснювати, так як менеджер його запевнив про отримання автомобіля протягом двох місяців. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином за вказаним місцем знаходження, надавши заперечення на позов не вказав в них про розгляд справи без участі його представника, а тому за згодою позивача по справі постановляється заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 12 договору від 22 листопада 2014 року передбачено декілька підстав розірвання договору. Так за п.12.1 учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, подавши про це письмову заяву до іншої сторони (що відповідає вимогам п. 6.21 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1676 від 9 жовтня 2012 року), за п. 12.1.3 учасник може розірвати договір, якщо під час його дїї виникли непередбачувані обставини: отримання учасником інвалідності або смерть його подружжя, за п. 12.1.5 учасник, який не тримав автомобіль та виявить бажання в односторонньому порядку відмовитися від договору, подає протягом 14 календарних днів з дати підписання договору заяву про це (що відповідає вимогам п.6.22 вказаних Ліцензійних умов), за п.12.1.6 якщо різниця в ціні зазначених у п. 9.2 ст. 9 Договору марок та/або моделей Автомобіля перевищує 20%, учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати договір. Відповідно до п. 12.1 договору в строк, установлений чинним законодавством, АВТОПРОСТО розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про його розірвання та про наслідки цього. Позивач направив відповідачу таку заяву від 12 лютого 2015 року та 24 лютого 2015 року останній повідомив його про прийняте рішення з зазначенням які кошти йому будуть повернуті згідно умов договору. Так за цим же пунктом поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених в цій статті. Відповідно до п. 12.1.1 сума періодичних платежів, що підлягають поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці здійснення повернення зазначених внесків, за вирахуванням Відступного за відмову від Договору у розмірі 2 Періодичних платежів, розрахованих відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Також за п.12.1.2 максимальний строк повернення періодичних платежів згідно п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання АВТОПРОСТО заяви про дострокове розірвання договору, для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані кошти. Вказані умови договору відповідають вимогам п.п. 6.22 та 6.7 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1676 від 9 жовтня 20123 року, за якими ліцензіат повинен повернути учаснику групи суму лише періодичних платежів та повернення цих періодичних платежів повинно відбутися не пізніше двох років з дати отримання ліцензіатом заяви учасника про розірвання договору, а в разі закриття групи раніше двох років не пізніше двох місяців з дати закриття групи. Таким чином порядок розірвання договору та повернення коштів договором визначений, а позивачем не вказано в позові та не надано пояснень в судовому засіданні, які саме вимоги договору не були виконані відповідачем та порушують права позивача. Доказів на підтвердження цих вимог також надано не було. Посилання позивача в позові та судовому засіданні на те, що при укладенні договору були порушені його права, так як він підписав його не розуміючи його змісту, а також його вимоги є несправедливими та непрозорими, а тому укладення договору відбулось внаслідок обману його відповідачем суд не може прийняти до уваги, як і посилання на те, що договір не потрібно визнавати недійсним, оскільки він таким є відповідно до вимог закону щодо використання нечесної підприємницької діяльності. З пояснень позивача вбачається, що він під час підписання договору був зі своєю дочкою. Крім того він мав можливість відмовитися від укладення договору для детального ознайомлення з ним. Хоча позивачем до позову надано не весь текст договору з заперечень відповідача вбачається, що в ньому міститься відмітка про розуміння сторонами його змісту, умов та визначень термінів, про отримання учасником від представника АВТОПРОСТО всієї необхідної інформації за договором. Ніяких інших доказів щодо порушення прав позивача під час укладення угоди не добуто. Також позивачем не вказані підстави та не надано ніяких доказів того, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, а тому договір є недійсним в силу норми закону. Крім того позивач не просив зобов'язати відповідача відповідно до ст. 216 ЦК України повернути все отримане сторонами за недійсним договором, а просив стягнути сплачені ним кошти, не визначивши таким чином чи вважати договір нікчемним чи розірваним. Також позивачем ніяким чином не доведено, що до закінчення 14 календарних днів з моменту підписання угоди він подав заяву про односторонню відмову від неї, з врахуванням і того, що навіть при наявності таких подій він в подальшому почав проводити виплату періодичних платежів. При таких обставинах суд вважає, що підстави для задоволення його вимог щодо стягнення коштів за даним позовом відсутні. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають, оскільки правовідносини між сторонами існують на підставі договору, умовами якого не передбачено такого виду відповідальності. В цьому випадку вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо відшкодування моральної шкоди застосуванню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, так як є постраждалим 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, та його вимоги задоволено не було, витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 523,35 грн. необхідно віднести на рахунок держави На підставі наведеного, ст. ст. 18,19,22 ЗУ „Про захист прав споживачів, ст. ст. 215, 216 ЦК України,

Outcome: dismissed