Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України 09 вересня 2015 року звернулось до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу (а. с. 4-6). У позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 червня 2012 року відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER], став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачем було виплачено потерпілій стороні власнику автомобіля [NUMBER], страхове відшкодування у розмірі 12\~547,83 грн. У звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 12\~547,83 грн., 855,50 грн. в рахунок повернення витрат на аварійного комісара, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судове засіданні не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності, в заяві також вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 18-19). Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог [PERSON] 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2012 року за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Сузукі», д/н АЕ 4320АА, під керуванням водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказані автомобілі були пошкоджені (а. с. 29). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року винуватцем вказаної ДПТ був визнаний [PERSON] (а. с. 7). Власником автомобіля «Сузукі», д/н АЕ 4320АА, є [PERSON] (а. с. 27), у звязку з чим та враховуючи, що на дату скоєння пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування, визначене висновком автотоварознавчого дослідження № Еф-089/12 від 16 липня 2012 року (а. с. 34-44) з відрахуванням суми ПДВ, у розмірі 12\~547,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/1-17918 від 17 жовтня 2012 року (а. с. 12, 21). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, нормами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи за їх сукупністю та враховуючи, що позивачем була відшкодована шкода потерпілій стороні, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення виплаченого страхового відшкодування 12\~547,83 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 855,50 грн. витрат на аварійного комісара суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з огляду на ненадання позивачем документу на підтвердження сплати даних грошових коштів. Вирішуючи питання про повернення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені (а. с. 3) судові витрати по справі, а саме: в рахунок повернення судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial