Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] , який з 2016 року не проживає за вказаною вище адресою без поважних причин, догляд за квартирою не здійснює, фактичне місце перебування відповідача невідоме. З метою надання житла для заселення категорії пільговиків та осіб, що потребують житла, на теперішній час виникла необхідність зняття відповідача з реєстрації як такого, що втратив право на користування жилим приміщенням. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи на підставі ст. 280-282 ЦПК України не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення повідомлення про виклик за адресою офіційної реєстрації: [ADDRESS] , а також, шляхом опублікування оголошення\~про\~виклик на\~офіційному\~веб-сайті\~судової\~влади\~України, відповідно\~до\~вимог\~ч.\~11\~ст.128\~ЦПК\~України. Заяви \~про розгляд\~ справи \~за\~його\~ відсутністю\~суду не\~надав,\~ про\~причини\~неявки\~не\~інформував. Відзив\~на\~позов\~не\~поданий. Приймаючи до уваги відсутність з боку позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, пояснення свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Дзержинського міськвиконкому від 27.06.1986 року № 477/3, що підтверджено довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» №14 від 12.01.2020 року, довідкою №13/228 від 21.09.2020 року, виданою КП «Торецьккомсервіс» (а.с.7, 8). Рішенням Торецької міської ради від 25 березня 2016 року № 6/80-30 перейменовано Дзержинське комунальне підприємство «Дзержинськжитлосервіс» на Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради (а.с.5). Відповідно до відповіді №2799/02-1.15 від 29.09.2020 року Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно довідки про склад сім`ї б/н від 06.08.2020 року, виданої КП «Торецьккомсервіс», в зазначеній вище квартирі зареєстрований лише відповідач (а.с.6). Згідно з актами, складеними КП «Торецьккомсервіс» від 10.04.2020 року, від 16.09.2020 року, з 2016 року [PERSON] не проживає у спірному жилому приміщенні, догляд за квартирою не здійснює (а.с.14,15). Відповідно до відповіді Торецького відділення Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації №834 від 11.08.2020 року, заборгованість відповідача за послуги газопостачання, які йому призупинено, станом на 01.08.2020 року складає 151,13 грн. (а.с.9). Відповідно до відповіді ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» №4/5126 від 28.08.2020 року, послуги енергопостачання на об`єкт за адресою: [ADDRESS] не надаються (а.с.10). Відповідно до відповіді ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №645 від 11.08.2020 року, заборгованість [PERSON] за централізоване опалення станом на 01.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] складає 44\~686,52 грн. (а.с.11). Відповідно до відповіді Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» №1134 від 17.08.2020 року, заборгованість [PERSON] за послуги водопостачання станом на 01.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] складає 332,17 грн. (а.с.12). Факт відсутності вільного доступу до жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , зокрема, в квітні та вересні 2020 року, під присягою підтверджений поясненнями свідка - [PERSON] , інспектора КП «Торецьккомсервіс». Вирішуючи питання наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: За змістом\~ст. 47 Конституції України,\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України,\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК Української РСР,\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з цим, згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.\~71\~ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналіз ст.ст.\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. \~ \~ \~ \~При цьому, обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~ст.\~71\~ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин законодавцем покладений саме на позивача. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Так, під час розгляду справи судом надано правову оцінку представленим позивачем в якості доказів Актам обстеження житла від 10.04.2020 року, від 16.09.2020 року. Однак, на думку суду, зазначені Акти лише фіксують факт відсутності відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлений ст. 71 ЖК Української РСР строк. Натомість, жодним чином не доводять неповажність причин такої відсутності. В свою чергу, суд вважає за доцільне зауважити на тому, що м. Торецьк Донецької області входить до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого\~розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів,що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 року №1085\~(в редакції\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року №79-р), що може бути додатковою підставою для визнання причин відсутності квартиронаймача в жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК Української РСР строки поважними. Окрім того, доказів на підтвердження того, що у відповідача існує інше постійне місце проживання, окрім спірного, матеріали справи не містять. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50; у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п.2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «Необхідне в демократичному суспільстві» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). З огляду на викладене вище, представлені докази позивача про втрату відповідачем інтересу до спірного жилого приміщення не можуть бути визнані судом належними та такими, що є правовою підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням, згідно вимог ст.ст. 71,72 ЖК Української РСР, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК\~України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed