Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування. 29 жовтня 2020 року [PERSON] , діючи через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.11.1991 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 24.05.2019 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між ними було розірвано. За час перебування в шлюбі ними було набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: квартира трикімнатна загальною площею 66, 9кв.м, яка знаходиться на [ADDRESS] та сарай, який є складовою частиною придбаного за договором купівлі продажу № 1016 від 01.04.2016 майна, зареєстрованого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. Представник позивача адвокат Лук`янова М.Л. надала суду клопотання вх. №4286/21 від 22.01.2021 року про розгляд справи у її відсутність та відсутність її довірительки. Відповідач [PERSON] не з`явився жодного разу, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про відправлення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Таким чином, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Надходження позовної заяви до суду та рух у справі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 09.11.1991 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , запис № 598. Рішенням Рівненського міського суду від 24.05.2019 року у справі № 569/2908/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згодом [PERSON] , у зв`язку з укладенням шлюбу, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 30.01.2020 року. За час перебування в шлюбі позивача та відповідача ними було придбано квартиру трикімнатну загальною площею 66, 9 кв.м, яка знаходиться на [ADDRESS] та сарай, який є складовою частиною придбаного за договором купівлі продажу № 1016 від 01.04.2016 майна, зареєстрованого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 28.10.2020 р. № 230094923. Позиція суду Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 367/3800/14-ц ( провадження № 61-15939св19). Судом встановлено, що квартира трикімнатна загальною площею 66, 9 кв.м, яка знаходиться на [ADDRESS] та сарай, який є складовою частиною придбаного за договором купівлі продажу № 1016 від 01.04.2016 майна були придбані за час шлюбу, за кошти подружжя в інтересах сім`ї. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та судом не здобуто. Таким чином, судом встановлено, що вказана квартира та сарай набуті сторонами за час шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірна квартира та сарай були придбані подружжям в період шлюбу, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання майна оєктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] (трикімнатну квартиру [ADDRESS] та сарай за цією ж адресою. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне. Згідно статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою. Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. За відсутності згоди подружжя щодо порядку поділу спільного майна спір про його поділ може бути вирішено в судовому порядку, при поділі такого майна судом приймаються до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення відповідно до частини 1 статті 71 СК України. За змістом частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Пунктом 25 цієї ж постанови передбачено, що у разі реальної неподільності речі, що є предметом спору між подружжям, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки спірна квартира та сарай куплені під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому слід визнати право власності на Ѕ частки зазначеної квартири та сарай за [PERSON] та залишити вказане майно у спільній частковій власності. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2905,60 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позиача слід стягнути 2905 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved