Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка діє також як законний представник малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є його родичами і зареєстровані у квартирі, але не проживають в ній з червня 2014 року, комунальні послуги не сплачують, не слідкують за станом житла, не поліпшують умови проживання. Місце перебування цих осіб на даний час позивачу невідомо. Через їх реєстрацію порушуються його майнові права, як власника квартири та погіршується матеріальне становище. Стислий виклад заперечень відповідачів. Представника відповідач адвокат Зеркін А.С. у задоволенні позову просить відмовити, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, оскільки сторони у справі є близькими людьми, зокрема малолітні діти є рідними онуками позивача, позивач особисто запропонував відповідачеві зареєструватися з дітьми у своїй квартирі, оскільки власного житла вони не мали, що унеможливлює їх реєстрацію за іншою адресою. Зазначив, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки наприкінці 2014 року відповідач-1 разом зі своїм чоловіком - сином третьої особи у справі [PERSON] - [PERSON] та малолітніми дітьми переїхали жити до дружини позивача - [PERSON] у с. Шестірня задля того, щоб допомагати доглядати за її хворою матір`ю [PERSON] . На той час відповідач знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, її чоловік не мав постійного місця роботи, тому родиною було узгоджено їх переїзд до хворої бабусі. Втім, після її смерті відповідач не змогла повернутися до квартири та проживати в ній, оскільки [PERSON] змінив замки, забравши ключі до себе. Вважає, що позивач чинить відповідачу з дітьми перешкоди у користуванні квартирою, оскільки відповідач неодноразово намагалася повернутися до квартири, де зареєстрована вона та її діти, однак була позбавлена такої можливості. Згодом вона розірвала шлюб з чоловіком, який вихованням дітей не займається, аліменти на підставі рішення суду не сплачує, і єдиною його допомогою дітям є їхня реєстрація у належній позивачу квартирі. Просив суд врахувати, що згідно з нормою ст.3 СК України діти належать до сім`ї батьків і тоді, коли спільно з ними не проживають, а отже діти відповідача, які були зареєстровані у квартирі позивача, як члени сім`ї, у разі припинення сімейних відносин не можуть бути позбавлені права користуватися житлом. Процесуальні дії у справі. Заочним рішенням суду від 28.10.2019 позовні вимоги [PERSON] було задоволено, визнано [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 01 березня 2021 року заочне рішення у справі від 28.10.2019 року скасоване, у справі призначено підготовче засідання на 18.03.2021. 18 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14 квітня 2021року. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, довірила представництво своїх інтересів в суді адвокату Зеркіну А.С. Представники третіх осіб - Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Інгулецької районної у місті ради, Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування, у судове засідання викликались, але не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, надали клопотання, в яких просять проводити розгляд справи без їх участі, під час ухвалення рішення покладаються на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та третіх осіб, що не з`явилися. Позиція сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позові, просили задовольнити. Зазначила, що, оскільки шлюб сина третьої особи з відповідачем розірвано, вона вже не є членом їхньої родини. Позивач додатково пояснив, що відповідача з дітьми із квартири ніхто не гнав, вони з дружиною завжди допомагали їм матеріально, але зараз шлюб сина з відповідачкою розірвано, і вона йому вже ніхто, прізвища його не носить, до житла також не має жодного відношення. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він мешкає в одному будинку з позивачем, з відповідачем особисто не знайомий, тільки раніше бачив її, але це було вже давно, років десять тому. Йому від дружини позивача відомо, що їхній син розлучився з відповідачем і вони разом не проживають. Також не бачить у них і дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачем з 1985 року, вона мешкає у 31-ій квартирі на 8-ому поверсі, а позивач - на 6-ому. В його квартирі мешкали завжди він та його дружина [PERSON] . Вона добре знає іхнього сина, але відповідачку і дітей ніколи не бачила. Свідок [PERSON] також пояснила, що з 2009 року мешкає в квартирі [ADDRESS] на 9-ому поверсі будинку, де мешкає позивач, і їй достоменно відомо, що позивач проживає у квартирі [ADDRESS] вдвох з дружиною. Їй було відомо, що у дружини позивача є син, у якого була дружина [PERSON] і двоє дітей, але відповідача вона бачила з дитиною дуже давно - приблизно 12 років тому, тобто у 2009 році. Від людей чула, що та начебто уїхала до батьків. Одного разу бачила позивача з дитиною, напевно це був внук, але це було років 10 тому. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач є власником квартири [ADDRESS] /а.с.9,10,11/. Відповідно до акту від 12.03.2019 року, відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою, але з червня 2014 року не проживають /а.с.8,12/. Відповідачі зареєстровані за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, не проживають в ньому з 2014 року, тобто понад сім років, місце їх проживання на час розгляду справи встановлено: [ADDRESS] . Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права особою, внаслідок її відсутності у встановлені строки. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Як зазначено у ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2020 року справа № 206/4028/18 провадження № 61-1635св20, та у Постанові від 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. Вирішуючи спір стосовно малолітніх дітей відповідача, суд враховує, що питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх осіб регулюється ст.29 ЦК України, згідно з частиною третьою якої місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що квартира, де мають реєстрацію місця проживання відповідачі, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а Відповідач-1 від його утримання самоусунулась, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, в наслідок чого в квартирі залишаються зареєстрованими неповнолітні діти. При цьому відповідач проживає в смт. Широке Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] , про що особисто зазначила в своїй заяві. Доказів укладання між малолітніми дітьми та їх батьками будь-якої згоди щодо місця їх проживання суду не надано, а тому суд вважає, що у даному випадку місцем їх проживання є місце проживання батьків. Залишаючись зареєстрованими у квартирі позивача, відповідачі створюють йому перешкоди у користуванні власністю, чим об`єктивно порушуються його права, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо зняття з реєстраційного обліку малолітніх дітей, суд прийшов до висновку про можливість задоволення даної вимоги, оскільки вони фактично проживають за іншою адресою і їх зняття з реєстраційного обліку жодним чином не порушить їх прав, оскільки ніяких майнових прав відносно спірної квартири вони не мають. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 768,40 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved