Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що 10 червня 2020 року під час оформлення договору оренди земельної ділянки в Управлінні Держземагентства у Бориспільському районі Київської області йому було повідомлено про те, що на все майно, яке йому належить на праві власності накладено арешт, а саме: на ј частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; ј частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частину земельної ділянки, розташованої в межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району, Київської області з кадастровим номером 3220884000:04:001:0610 площею 0,8289 га; Ѕ частину земельної ділянки, розташованої в межах Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області з кадастровим номером 3220884000:04:003:0311 площею 1,5529 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відомості про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження були внесені реєстратором ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а підставою для виникнення обтяження стала постанова державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ Антоненко Н.Б. про відкриття виконавчого провадження №806/21 від 14 липня 2010 року. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з 16 вересня 2015 року перебуває в стані припинення. В зв`язку із зазначеним в позасудовому порядку зняти арешт з нерухомого майна, що належить на праві приватної власності позивачу, не можливо. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження.Тому, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.У зв`язку з цим, [PERSON] просить зняти арешт з належного йому майна. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також у Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, що було відкрито на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №806/21 від 14 липня 2010 року (а.с.20-21). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, у Бориспільського МРВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) витребувано відомості про виконавче провадження боржником за яким є [PERSON] (а.с.40,41). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] направив до суду клопотання з проханням проводити розгляд цивільної справи за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Святошинського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову не повідомив. Про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 24 червня 2010 року Подільським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист №2-2765 про стягнення з [PERSON] на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 85671 гривень 50 копійок. В ході примусового виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Антоненко Н.Б. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №20922655 з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.25). Також, вказаною постановою накладено арешт та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , в межах суми боргу у розмірі 85671 гривень 50 копійок. 12 жовтня 2011 року державним виконавцем ВДВС Святошинського управління юстиції у м. Києві Танащук О.М. в межах виконавчого провадження №20922655 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.29). Виконавче провадження закінчено з тих підстав, що згідно відповіді адресного бюро м. Києва боржник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що по територіальності відноситься до ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області. Згідно відповіді ГУ Держкомзему у Київській області за боржником обліковується земельна ділянка за кадастровим номером:3220884001:01:051:0040 площею 0,2001 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків. Згідно з Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно [PERSON] дійсно накладено арешт (а.с.11-15). Спірні правовідносини регулюються розділом VII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України «Про виконавче провадження» V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання судового рішення. У відповідності до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з п.2 ч.4 ст.59 цього Закону підставою для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Згідно з ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку, коли потреба у застосуванні обтяження припинилась, арешт може бути знятий з майна за рішенням суду. Згідно з п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (одним з основних принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України верховенство права полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №217986921 від 28 липня 2020 року (а.с.11-15) вбачається, що запис про арешт всього майна був внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ від 14 липня 2010 року. Боржником вказаний [PERSON] . Однак іншою постановою державного виконавця від 12 жовтня 2011 року вказане виконавче провадження було закінчено. Ця обставина свідчить про те, що протягом дев`яти років поспіль потреба у продовженні дії обтяження відсутня. Водночас зі змісту листа від 11 травня 2021 року вбачається, що в провадженні Бориспільського МР ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) не перебуває виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2765 про стягнення з [PERSON] на користь АКІБ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 85671 гривень 50 копійок. Крім того, за своєю юридичною сутністю накладення арешту на житловий будинок, квартиру та земельні ділянки є втручанням держави у право позивача на мирне володіння майном. В даному випадку таке втручання є невиправданим, оскільки воно вже не спрямовано на виконання судового рішення. Ці обставини свідчать про те, що відмова у задоволенні позову призведе до прямого порушення прав позивача, гарантованих п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За вказаних обставин суд вважає за необхідне зняти арешт накладений на підставі постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Антоненко Н.Б. від 14 липня 2010 року в межах виконавчого провадження №20922655. На підставі викладеного та

Outcome: approved