Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 23/52, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] є обєктом комунальної власності, що перебуває у віданні Луцької міської ради. Згідно копії особового рахунку, виданого ЖКП № 3, станом на 20.02.2015 року за зазначеною адресою ніхто не зареєстрований. Попереднім квартиронаймачем був [PERSON] із сімєю в складі трьох осіб ([PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка). Даній сімї відповідно до рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 319-1 від 06.07.2006 року була надана трикімнатна квартира [ADDRESS], куди вони згодом вибули на постійне проживання. В квартирі № 52, яка знаходиться на вул. Гулака - Артемовського, 23 деякий час проживала мати попереднього квартиронаймача - [PERSON], яка за рішенням апеляційного суду Волинської області від 12.12.2012 року була визнана наймачем вказаної квартири за раніше укладеним договором житлового найму даної квартири з [PERSON]. Однак, договір найму житлового приміщення [PERSON] вчасно не уклала, особовий рахунок не переоформила, витрат на утримання не несла, про що свідчить заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка склалась за період більше 1 року. Зокрема, за послуги утримання будинку і прибудинкової території заборгованість станом на 01.01.2015 року становить 1901,49 грн. (при щомісячному нарахуванні 65 грн.), за послуги з водопостачання - 1501,83 грн. (при щомісячному нарахуванні 76,52 грн.), за послуги з централізованого опалення - 3488,80 грн. (при місячному нарахуванні в опалювальний період в середньому 200 грн.). У звязку із збільшенням вказаної вище заборгованості, з метою здійснення належного контролю за використання житлового фонду, відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Луцькою міською радою спільно з представниками житлово-комунального підприємства № 3 та Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області було проведено обстеження зазначеної квартири на предмет встановлення осіб, які проживають чи не проживають у ній. Під час перевірки 25.12.2014 року було встановлено, що у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців дійсно ніхто не проживає, про що був складений відповідний акт. Даний факт був встановлений під час опитування мешканців вказаного будинку, а саме: з квартири № 56 та 51, дільничним інспектором Луцького МВ УМВС України у Волинській області [PERSON] Крім того, в грудні 2014 року Луцькій міській раді на підставі довідки Бокіймівської сільської ради Млинівського району Рівненської області від 08.12.2014 року № 381/02-17, стало відомо, що [PERSON] померла в с. Бокійми Млинівського району Рівненської області 26.08.2014 року. У вказаному селі [PERSON]Я мала будинок по вул. Красногірка, 2, в якому була прописана з 1979 року до 2007 року. Тобто, враховуючи вищезазначені обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами (акти, довідки, рапорт дільничного інспектора), встановлено, що [PERSON] втратила право на користування квартирою № 52, яка знаходиться по вул. Гулака-Артемовського, 23 у м. Луцьку, витрат на її утримання не несла, фактично вибула на постійне місце проживання в інший населений пункт, інших членів її сімї, які б мали право на користування комунальною квартирою, або зареєстрованих осіб за вказаною адресою, немає. Однак, 16.01.2015 року до виконавчого комітету Луцької міської ради надійшло звернення від [PERSON] про те, що він постійно проживає у вищевказаній квартирі і має намір стати основним квартиронаймачем цього жилого приміщення. Документів, які б підтверджували його право користування займаним приміщенням не надав. Враховуючи те, що [PERSON] без дозволу Луцької міської ради та виконавчого комітету самовільно зайняв комунальне жиле приміщення, не є членом сімї попереднього належного квартиронаймача, правових підстав для визнання за ним права користування цим приміщенням немає, тому [PERSON] усно та письмово надано розяснення щодо вимог Житлового кодексу України та попереджено про звільнення квартири в добровільному порядку до 30.01.2015 року. Під час повторного обстеження квартири 05.02.2015 року за участю представників житлово-комунального підприємства № 3, дільничного інспектора Луцького MB УМВС України у Волинській області, Луцької міської ради, двері квартири відчинив [PERSON], [INFO], який зареєстрований у [INFO]. У квартиру відповідач уповноважених представників не впустив. Відповідачу повторно було розяснено норми Житлового кодексу щодо умов та порядку надання державного житла, попереджено про примусове виселення у порядку, передбаченому чинним законодавством. За результатами перевірки був складений акт. Отже, на даний час відповідач добровільно комунальну квартиру не звільнив. Враховуючи вищевикладене, дії відповідача, що виразились фактично у самоправному заселенні та перешкоджанні вільно користуватись належним міській раді майном, порушенні законних прав та інтересів територіальної громади м. Луцька в особі Луцької міської ради, остання просила ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності, шляхом виселення [PERSON] із самоправно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться по вул. Гулака-Артемовського, 23/52 в м. Луцьку, без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В судове засідання представник третьої особи подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є обєктом комунальної власності, що перебуває у віданні Луцької міської ради. Згідно копії особового рахунку, виданого ЖКП № 3, станом на 20.02.2015 року за зазначеною адресою ніхто не зареєстрований (а.с. 21). Попереднім квартиронаймачем був [PERSON] із сімєю в складі трьох осіб ([PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка). Даній сімї відповідно до рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 319-1 від 06.07.2006 року була надана трикімнатна квартира [ADDRESS], куди вони згодом вибули на постійне проживання. В квартирі № 52, яка знаходиться на вул. Гулака - Артемовського, 23 деякий час проживала мати попереднього квартиронаймача - [PERSON], яка за рішенням апеляційного суду Волинської області від 12.12.2012 року (а.с. 24-25) була визнана наймачем вказаної квартири за раніше укладеним договором житлового найму даної квартири з [PERSON]. Однак, договір найму житлового приміщення [PERSON] вчасно не уклала, особовий рахунок не переоформила, витрат на утримання не несла, про що свідчить заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка склалась за період більше 1 року. Зокрема, за послуги утримання будинку і прибудинкової території заборгованість станом на 01.01.2015 року становить 1901,49 грн. (при щомісячному нарахуванні 65 грн.), за послуги з водопостачання - 1501,83 грн. (при щомісячному нарахуванні 76,52 грн.), за послуги з централізованого опалення - 3488,80 грн. (при місячному нарахуванні в опалювальний період в середньому 200 грн.) (а.с. 20, 22). У звязку із збільшенням вказаної вище заборгованості, з метою здійснення належного контролю за використання житлового фонду, відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Луцькою міською радою спільно з представниками житлово-комунального підприємства № 3 та Луцького міського відділу УМВС України у Волинській області було проведено обстеження зазначеної квартири на предмет встановлення осіб, які проживають чи не проживають у ній. Під час перевірки 25.12.2014 року було встановлено, що у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців дійсно ніхто не проживає, про що був складений відповідний акт (а.с. 14). Даний факт був встановлений під час опитування мешканців вказаного будинку, а саме: з квартири № 56 та 51, дільничним інспектором Луцького МВ УМВС України у Волинській області [PERSON] (а.с. 9, 11-13). Крім того, в грудні 2014 року Луцькій міській раді на підставі довідки Бокіймівської сільської ради Млинівського району Рівненської області від 08.12.2014 року № 381/02-17 (а.с. 23), стало відомо, що [PERSON] померла в с. Бокійми Млинівського району Рівненської області 26.08.2014 року. У вказаному селі [PERSON]Я мала будинок по вул. Красногірка, 2, в якому була прописана з 1979 року до 2007 року. Тобто, враховуючи вищезазначені обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами (акти, довідки, рапорт дільничного інспектора), позивач стверджує, що [PERSON] втратила право на користування квартирою № 52, яка знаходиться по вул. Гулака-Артемовського, 23 у м. Луцьку, витрат на її утримання не несла, фактично вибула на постійне місце проживання в інший населений пункт, інших членів її сімї, які б мали право на користування комунальною квартирою, або зареєстрованих осіб за вказаною адресою, немає. Проте, 16.01.2015 року до виконавчого комітету Луцької міської ради надійшло звернення від [PERSON] про те, що він постійно проживає у вищевказаній квартирі і має намір стати основним квартиронаймачем цього жилого приміщення (а.с. 15-16). Документів, які б підтверджували його право користування займаним приміщенням не надав. Відповідно до ст.ст. 42, 51, 58, 106 Житлового кодексу України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених, передбачених чинним законодавством. Єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видає виконавчий комітет міської ради на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду Повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. До членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). У разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття (ст. 107 ЖК України). Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідач не може бути визнаний членом сімї [PERSON] та підлягає виселенню як такий, що самоправно зайняв жиле комунальне приміщення з таких підстав: [PERSON] не є безпосереднім родичем [PERSON], тому відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99, наявність родинних відносин та підтвердження статусу члена сімї слід розглядати в сукупності з іншими обставинами (спільне проживання, ведення господарства, спільні витрати на утримання майна); у [PERSON] відсутня реєстрація місця проживання, відсутня згода наймодавця на вселення в комунальну квартиру, та інші докази, які б підтверджували волевиявлення [PERSON] до його вселення; на підставі письмових пояснень мешканців на вул. Гулака-Артемовсткого, 23 та згідно рапорту дільничного інспектора Луцького міського відділу МВС України у Волинській області від 20.12.2014 року (а.с. 9), було встановлено ту обставину, що [PERSON] не проживав за вказаною адресою, а тим більше з [PERSON]. позивачем надано достатні та допустимі докази, які спростовують той факт, що [PERSON] вів спільне господарство з [PERSON] Мешканці спірної квартири більше 1 року (протягом 2014 року) не несли спільних витрат на її утримання, зокрема не сплачували за надані житлово-комунальні послуги, а саме за утримання будинку, водопостачання і водовідведення, вивезення побутових відходів, опалення, газопостачання, електропостачання, про що свідчить значна заборгованість (дублікат квитанції № 491142655 від 18.02.2015 року про стан оплати, а.с. 22). Крім того, по кожній окремій послузі надані відомості про нарахування і оплату (а.с. 20, 22, 86-88, 100-101). Дані обставини підтверджують той факт, що жодних спільних витрат на утримання спірного майна [PERSON] не ніс. Крім того, [PERSON] без згоди наймодавця та власника квартири можливо здійснював якість будівельні роботи, наявність товарних чеків на придбання матеріалів не підтверджують факту виконання таких робіт. Житлово-комунальне підприємство № 3 не складало жодного акту, яким б підтверджувались вказані факти. Звернення [PERSON] від 19.08.2014 року та 22.08.2014 рокущодо переоформлення особового рахунку на [PERSON], а згодом на [PERSON], на які в обґрунтування своїх заперечень посилається [PERSON], викликають сумніви щодо автентичності та ідентифікації підпису [PERSON], оскільки текс надрукований, і чи дійсно він був підписаний померлою, яка хворіла неврологічним захворюванням і через свій похилий вік за декілька днів до смерті могла не усвідомлювати значення своїх дій.Вказані звернення були надіслані поштою, а не надані особисто [PERSON] Враховуючи те, що [PERSON] без дозволу Луцької міської ради та виконавчого комітету самовільно зайняв комунальне жиле приміщення, не є членом сімї попереднього належного квартиронаймача, правових підстав для визнання за ним права користування цим приміщенням немає, тому [PERSON] усно та письмово надано розяснення щодо вимог Житлового кодексу України та попереджено про звільнення квартири в добровільному порядку до 30.01.2015 року, що підтверджено листом від 19.1.2015 року № Г-83-100 (а.с. 17). Під час повторного обстеження квартири 05.02.2015 року (а.с. 18) за участю представників житлово-комунального підприємства № 3, дільничного інспектора Луцького MB УМВС України у Волинській області, Луцької міської ради, двері квартири відчинив [PERSON], [INFO], який зареєстрований у [INFO]. У квартиру відповідач уповноважених представників не впустив. Відповідачу повторно було розяснено норми Житлового кодексу щодо умов та порядку надання державного житла, попереджено про примусове виселення у порядку, передбаченому чинним законодавством. За результатами перевірки був складений акт. Отже, на даний час відповідач добровільно комунальну квартиру не звільнив. Крім того, згідно з інформацією відділу реєстру житлового фонду департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради [PERSON] на квартирному обліку для отримання державного житла у виконавчому комітеті Луцької міської ради не перебуває (а.с. 19). Відповідно до ст.ст. 386, 391 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушили його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В такому випадку Луцька міська рада, будучи власником майна, фактично позбавлена права користування цим приміщенням та можливості надання жилого приміщення іншим квартиронаймачам з підстав та у порядку, передбаченому чинним законодавством. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, [PERSON] самоправно заселився та перешкоджає вільно користуватись належним міській раді майном, тому слід усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності, шляхом виселення [PERSON] із самоправно зайнятого житлового приміщення, що знаходиться по вул. Гулака-Артемовського, 23/52 в м. Луцьку, без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved