Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву мотивує тим, що з 23 вересня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, життям та здоров`ям, не відвідує шкільні свята та батьківські збори, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не бере участі у його матеріальному забезпеченні, починаючи з 2012 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, яка станом на березень 2020 року складає 81602,99 грн, вказані обставини, на думку позивача, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2020 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 10 грудня 2020 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Седнівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області, як орган опіки та піклування, витребувано висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його сина [PERSON] , [INFO] , закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 20 січня 2021 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2021 року у зв`язку з ненаданням витребуваних доказів судовий розгляд справи відкладено на 17 лютого 2021 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] , підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на те, що після розлучення з нею відповідач жодного разу не бачив дитину, не цікавився її здоров`ям, має заборгованість зі сплати аліментів, які взагалі не сплачував, дитина не пам`ятає батька. Після перерви, 17 лютого 2021 року, в судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги своєї довірительки, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що вихованням дитини займається виключно позивач, дитина проживає разом з матір`ю, яка повністю матеріально забезпечує її, батько не спілкується з сином, не відвідує школу, не цікавився його навчанням та здоров`ям, матеріальної допомоги на його утримання не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, вказані обставини, на його думку свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина. Відповідач [PERSON] жодного разув судове засідання не з`явився, був викликаний в суд через оголошення, розміщене на офіційній сторінці веб-порталу Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його участю, відзиву на позовну заяву суду не надав. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2021 року, з урахуванням думки представника позивача, постановлено провести заочний розгляду справи. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органів опіки та піклування Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 12 травня 2015 року за №00015360130, вбачається, що 23 вересня 2006 року в Седнівській селищній раді Чернігівського району Чернігівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №04, після державної реєстрації шлюбу дружині та чоловіку присвоєно спільне прізвище « [PERSON] » (арк.с.8). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 лютого 2007 року, виданого виконкомом Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (арк.с.7). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] » (арк.с.12). 19 серпня 2015 року [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 19 серпня 2015 року, видана відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції у Чернігівській області (арк.с.9). З довідок №02-28/241, 02-27/243 від 28 лютого 2020 року та №02-28/441 від 12 червня 2020 року, виданих Седнівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою зареєстрований та проживає її син [PERSON] , 2007 року народження, який перебуває на її утриманні. Батько дитини [PERSON] матеріально допомоги не надає, участі у вихованні сина не приймає. Мати дитини [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, як працьовита та відповідальна людина, незаміжня, спиртними напоями не вживає, виховує малолітню дитину, має господарство, працює продавцем (арк.с.18, 19, 23). Відповідно до довідки про доходи №1 від 02 березня 2021 року, виданої [PERSON] , [PERSON] працевлаштована у ФОП [PERSON] продавцем, її сукупний дохід за період з 01 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року складає 26389,82 (арк.с.21). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] від 28 лютого 2020 року, вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , її син - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою також зареєстрований, але не проживає її брат - [PERSON] , [INFO] . Вказана квартира складається з трьох кімнат, газифікована, має центральне водопостачання. [PERSON] розлучена, в повторний шлюб не вступала, виховую малолітню дитину, працює продавцем в смт. Седнів, остання потребує соціального захисту та матеріальної допомоги на виховання своєї дитини (арк.с.20). Згідно з довідкою №24 від 12 червня 2020 року, виданою комунальним закладом «Седнівський навчально-виховний комплекс» Чернігівської районної ради Чернігівської області, [PERSON] у вихованні сина [PERSON] участі не приймає, шкільні свята та батьківські збори не відвідує, навчанням дитини не цікавиться (арк..с.22). Відповідно до розрахунків заборгованості за сплати аліментів по виконавчому провадженню №36193208, відкритому з виконання виконавчого листа №2/2523/910 від 25 жовтня 2012 року, виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на вересня 2012 року по грудень 2020 року сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] складає 81602,99 грн (арк. с.13-17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21 липня 2020 року орган опіки та піклування, розглянувши заяву [PERSON] , заслухавши її пояснення та думку дитини [PERSON] , який зазначив, що його батько [PERSON] не виявляє бажання спілкуватись з ним, не надає йому матеріальної допомоги, не цікавиться його успіхами у навчанні, його життям та здоров`ям, з урахуванням позиції самого [PERSON] , який, будучи повідомленим про розгляд заяви [PERSON] , на засідання комісії не з`явився, в телефонному режимі відмовився бути присутнім на засіданні комісії, не заперечував проти надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , з метою соціального захисту прав дитини, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (арк.24). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У справах «Савіни проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства», «Ньяоре проти Франції», Європейським судом з прав людини зазначається, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя» і що «заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню дитини, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків не спілкується з нею тривалий час, не відвідує її, не цікавиться її життям та навчанням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як вбачається з висновку Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21 липня 2020 року, як органу опіки та піклування, [PERSON] не заперечував про позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , що свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення батька від виховання дитини та приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 840, 80 грн. Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд -

Outcome: approved