Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Керівник Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черксьокї області від 16 вересня 2019 року , який набрав законної сили 16 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. [PERSON] та [PERSON] 04 травня 2019 року з метою незаконного зайняття рибним добувним промислом, без передбаченого законом дозволу, використовуючи заборонене знаряддя лову - сім рибальських сіток, перебуваючи на ставку № 5 в адміністративних межах Пастирської сільської ради (за межами населеного пункту), здійснили незаконний вилов риби - карась в кількості 208 штук, вартістю 17 гривень за 1 штуку, в результаті чого своїми діями згідно постанови КМУ № 1209 від 21 листопада 2011 року та висновку експерта № 1244/19-23 від 27 травня 2019 року складеного за результатами проведеної судової інженерно-екологічної експертизи, завдали рибним запасам України істотну шкоду в сумі 3536 гривень. Питання про відшкодування державі шкоди не було вирішено в кримінальному провадженні. В добровільному порядку відповідачі шкоду державі в сумі 3536 гривень не відшкодували, просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області шкоду спричинену державі внаслідок незаконного вилову риби в сумі 3536 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, в наданих суду заявах позовні вимоги визнали та просили справу розглядати без їх участі Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Судом встановлено, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня 2019 року, який набрав законної сили 16 жовтня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Відповідачів за вказаним вироком було визнано винними в тому, що 04 травня 2019 року з метою незаконного зайняття рибним добувним промислом, без передбаченого законом дозволу, використовуючи заборонене знаряддя лову - сім рибальських сіток, перебуваючи на ставку № 5 в адміністративних межах Пастирської сільської ради (за межами населеного пункту), здійснили незаконний вилов риби - карась в кількості 208 штук, вартістю 17 гривень за 1 штуку, в результаті чого своїми діями згідно постанови КМУ № 1209 від 21 листопада 2011 року та висновку експерта № 1244/19-23 від 27 травня 2019 року складеного за результатами проведеної судової інженерно-екологічної експертизи, завдали рибним запасам України істотну шкоду в сумі 3536 гривень (а.с.11). Як вбачається із довідки Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 10 травня 2019 року № 315 водний об`єкт (ставок) № 5, площею 21,9 га, розміщений в адмінмежах с. Пастирське за межами населеного пункту (а.с. 29). Із висновку експерта за результатами проведеної судової інженерно-екологічної експертизи № 1244/19-23 від 27 травня 2019 року вбачається, що розмір шкоди заподіяної незаконним виловом 04 травня 2019 року в адміністративних межах с. Пастирське Смілянського району Черкаської області становить 3536 гривень (а.с. 13-15). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як передбачено п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування збитків незаконним виловом риби в розмірі 3536 гривень, оскільки такий встановлений вироком суду та висновком експерта за результатами судової інженерно-екологічної експертизи. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а порушене право позивача захисту в судовому порядку. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок - за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved