Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 27.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 159, мотивуючи тим, що з травня 2019 року подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного господарства з тих підстав, що відповідачка не бажає підтримувати нормальні сімейні стосунки, допускає подружню не вірність, що призвело до погіршення відносин та розпаду сім`ї, вважає примирення неможливим, таким, що суперечить його інтересам.. Заяви, клопотання 31.08.2020 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.01.2020 року відкрито провадження у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання (а.с. 9). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2020 року сторонам надано строк на примирення три місяці та провадження у справі зупинено (а.с. 25). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 33). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 41). Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 31.08.2020 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена за адресою проживання, зазначеною у її заяві від 16.03.2020 року, проти розірвання шлюбу заперечує, оскільки кохає чоловіка (а.с. 23). Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебувають у шлюбі з 30.03.2016 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 30.03.2016 року серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 159 (а. с. 3). Від спільного життя мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 18.12.2015 року серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 4). Дитина проживає з матір`ю. Спір щодо поділу майна подружжя відсутній. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з травня 2019 року у зв`язку з тим, що відповідачка не бажає підтримувати нормальні сімейні стосунки, що призвело до розпаду сім`ї. Заходи щодо примирення сторін, вжиті ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.03.2020 року, результатів не дали, сторони не примирились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позиція суду Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини та статті 16 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок в частині 1 підпункту «с». Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved