Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ», [PERSON] про визнання недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену відповідачем [PERSON] на його інтернет - сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO]: «[INFO]»; «[ADDRESS]»; «[INFO]»; зобов'язати [PERSON] спростувати на його інтернет - сторінці у соціальній мережі Facebook вищезазначену інформацію про неї, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у цій справі, протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили; визнати недостовірною, та такою, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] [INFO] в публікації під назвою: «[INFO]», а саме: «[INFO]»; «[INFO]», «[INFO]»; зобов'язати відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» спростувати на веб-сайті: [INFO] вищезазначену інформацію про позивача, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» було розміщено публікацію під назвою: «[INFO]», в якій стосовно неї було поширено інформацію, яка не відповідає дійсності, ганьбить її честь та гідність, принижує ділову репутацію. Вказана стаття майже повністю дублює текст, розміщений [PERSON] на його сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO]. Зазначила, що вона працює на посаді головного спеціаліста відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області. 05.06.2018 року вона проводила моніторинг суб'єктів господарювання у відповідності до п.4.7 Положення про відділ контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області. Відповідно до п.13 ст.4 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» діяльність органів державного нагляду (контролю), пов'язана зі збором інформації, метою якого є отримання відомостей про масові явища та процеси, що відбуваються у сфері господарської діяльності, не вважається заходами державного нагляду (контролю). ФОП [PERSON], магазин якого знаходиться за адресою: [ADDRESS], вона включила до моніторингу в зв'язку із зверненням споживача [PERSON] на особистому прийомі стосовно обслуговування у вказаному магазині. Коли вона зайшла до торгового приміщення ФОП [PERSON], то пред'явила присутнім працівникам магазину своє службове посвідчення та озвучила причини свого візиту. Оскільки «Куточок споживача» у вказаному приміщенні із реквізитами особи, що надає послуги, був розміщений в магазині надто високо, під стелею, що унеможливлювало отримання необхідної інформації щодо надавача послуг, вона попросила надати відповідну інформацію працівників магазину. Старший продавець зателефонувала [PERSON] і повідомила його про візит, після чого запропонувала зачекати [PERSON] Вона попросила стілець, щоб присісти та зробити помітки у робочому блокноті. Старший продавець запропонувала присісти на стілець за робочим столом працівника, відсутнього в той час. Вона відмовилась робити запис в журналі реєстрації оскільки перевірки в розумінні ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вона не проводила, а проводила моніторинг - збір відкритої інформації, без складання актів, висновків, без застосування санкцій. Вказує, що поширена інформація має ознаки корупційних дій держслужбовця, оскільки за даними декларації про доходи та майно за 2017 рік їй на праві власності належить лише частка 0,25 відсотків в одній квартирі, загальною площею 24 кв.м., яка одержана в порядку приватизації житла, та гараж, придбаний ще 1998 році, коли вона не була державним службовцем, іншого нерухомого майна у власності не має. Вважає, що процитовані відомості є недостовірною інформацією, розповсюджені невизначеному колу осіб, носять образливий характер та є публічним безпідставним звинуваченням її у вчиненні кримінальних правопорушень. Посилаючись на ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України просить задовольнити даний позов. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 09.11.2018 року (а.с.40-41). 25.10.2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Зазначає, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зазначена інформація стосувалась позивача, як публічної особи та її професійної діяльності на посаді головного спеціалісту відділу контролю у сфері торгівлі, робі та послуг Управління захисту споживачів ГУ Держпродслужби в Чернігівській області, а тому публічна особа повинна бути готова до неї, оскільки межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою. Вказує, що єдиним законним способом реагування на звернення споживача є проведення позапланової перевірки, що визначено ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Розпорядчі документи, які необхідно мати для проведення таких заходів визначені ст.ст. 6 та 7 цього Закону. При здійснені заходів 05.09.2018 року у приміщенні магазину у позивача були відсутні документи на проведення позапланової перевірки, тому її твердження про те, що позивач протиправно на свій розсуд перевіряла діяльність підприємства без жодних постанов, направлень, скарг, заяв та ще у свій робочий час, відповідає дійсності. Твердження позивача про проведення моніторингу не відповідає дійсності, оскільки відповідно п.п. 7 п.4 Постанови КМУ № 667 від 02.09.2015 року «Про затвердження положення про Державну службу України з питань безпечне гості харчових продуктів та захисту споживачів» Держпродспоживслужба у сфері здійснення державного ринкового нагляду проводить відповідно до законодавства моніторинг причин і кількості звернень споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, причин і кількості нещасних випадків та випадків заподіяння шкоди здоров'я людей внаслідок споживання продукції (користування нею). Вказав, що надавав послуги з виготовлення м'яких меблів на замовлення споживача [PERSON]. Заяв та скарг в Управління від споживача [PERSON], з яким був укладений договір з виготовлення меблів не надходило. [PERSON], яка звернулась до Управління, договорів з ним не укладала. Заходи 05.09.2018 року позивач здійснювала у робочий час, що підтверджується витягом із журналу обліку робочого часу. Також, відеофіксацією, показами менеджера [PERSON] підтверджується, що позивач всілася на робоче місце менеджера [PERSON]. Висловлення «[INFO]» - має оціночний характер та ґрунтується на діях позивача, що перевищують її повноваження та вчинені в інтересах третьої особи, а за таких обставин мають ознаки корупційних дій. З приводу оцінки дій позивача він звертався до органів прокуратури, Національного антикорупційного бюро, Держпродслужби України. 09.11.2018 року розгляд справи відкладено на 20.12.2018 року для надання часу позивачу подати відповідь на відзив. 16.11.2018 року представником відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що статтею 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено підстави звільнення редакції, журналіста від відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих ЗМІ і правами журналіста, зокрема, якщо ці відомості одержано від інформаційних агентств; вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим ЗМІ з посиланням на нього. Інформація, що принижує честь, гідність або ділову репутацію позивача у публікації «[INFO]» під назвою «[INFO]», відсутня. У позовній заяві та додатках до неї також відсутні докази приниження честі, гідності або ділової репутації позивача публікацією. Щодо наведених позивачем уривків, які нібито були опубліковані на сайті, то жоден з них не є плодом творчості редакції інтернет-видання. Всі вони є або точним переказом, а в основному - дослівними цитатами того, як описав підприємець [PERSON] у соцмережі Facebook візит позивача до свого офісу. Щодо висловлених в наведених позивачем уривках слів, то це припущення, оцінки та суб'єктивні судження [PERSON], які він має право висловлювати й поширювати у будь-який спосіб. Щодо тематики повідомлення про факт візиту держінспектора та його оцінку підприємцем, про яке йдеться у дописі в Facebook [PERSON], то редакція вбачає в цьому суспільно важливу інформацію. Адже йдеться про можливі утиски бізнесу і погіршення бізнес-клімату, а через це, зрештою, і зниження рівня життя широких верств населення. А це достатній привід, аби доносити підняте підприємцем питання до широкого кола читачів, які користуються меблями. Також, у відповідності до положень ст. 277 ЦК України, позивач мала право скористатись правом на відповідь. 20.11.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода .ФМ», в якому вказує, що ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки ТОВ «Телерадюкомпанія «Свобода.ФМ» не є друкованим засобом масової інформації. Відповідно до даних Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності друкованого засобу масової інформації під назвою «Телерадюкомпанія «Свобода.ФМ» не зареєстровано. Предметом спору у даній справі є конкретні твердження відповідачів щодо позивача, а не їх оціночні судження. Інформація щодо наявності у власності позивача конкретного майна є повідомленням конкретних фактів, які не відповідають дійсності, а не є оціночними судженнями. Посилання ТОВ «Телерадіокомюанія «Свобода.ФМ» на відтворення публікації тверджень [PERSON] не звільняє ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» від відповідальності за розповсюдження недостовірної інформації, оскільки [PERSON] не є держслужбовцем, а його публікація на сторінці у Facebook не є офіційним виступом. Поширенням відповідачами вказаної неправдивої інформації, яка викликає у читачів негативне ставлення до [PERSON] і як до фізичної особи, і як до державного службовця, порушуються права позивача на повагу до її честі і гідності, право на недоторканість її ділової репутації. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Представники відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи, 25.08.2018 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі - продажу №1 дивану вартістю 5 200 грн (а.с.58). При цьому на умовах попередньої оплати [PERSON] сплатив 1 000 грн. Однак, згідно заяви від 27.08.2018 року та розписки [PERSON] вбачається, що вищевказаний договір купівлі - продажу №1 розірвано, а грошові кошти в сумі 1 000 грн повернуто покупцю (а.с.59,60). В цей же день, 27.08.2018 року, до Управління захисту споживачів звернулася [PERSON], що підтверджується витягом з журналу вхідної кореспонденції (а.с.23). Відповідно до п.4.7 Положення про відділ контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області відділ відповідно до покладених на нього завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) зав дотриманням законодавства про захист прав споживачів здійснює моніторинг у порядку, встановленому КМУ, причин і кількості звернень споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, причин і кількості нещасних випадків та випадків заподіяння шкоди здоров'ю людей внаслідок споживання продукції (користування нею) (а.с.26-28). 05 вересня 2018 року головний спеціаліст відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області [PERSON] - позивач по справі, проводила моніторинг (дослідження ринку споживчих товарів) суб'єктів господарювання ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], що підтверджується копією витягу журналу обліку робочого часу (а.с.24-25) та службовою запискою [PERSON] від [INFO] (а.с.29). Із оглянутого в судовому засіданні відео вбачається, як до приміщення магазину увійшла [PERSON], в подальшому присіла на службове місце працівника магазину (а.с.61-а). У подальшому [PERSON] [INFO] на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook розмістив пост, в якому міститься інформація, яку просить визнати позивач недостовірною, наступного змісту: «[PERSON] [PERSON] вважає, що може протиправно, на свій розсуд перевіряти діяльність прибуткових на її думку підприємств, без жодних постанов, направлень, скарг, заяв та й ще у свій робочий час...»; «[ADDRESS]»; «[INFO]» (а.с.20). [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» було розміщено публікацію під назвою: «[INFO]» (а.с.21). Стаття майже повністю дублює текст, розміщений [PERSON] на його сторінці у соціальній мережі Facebook [INFO] (а.с.20). У змісті статті автор посилається на пост [PERSON]. У подальшому [PERSON] звертався до Національного антикорупційного бюро України з заявою №11 від [INFO] про проведення розслідування щодо неправомірних дій 05.09.2018 року головного спеціаліста відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області [PERSON] (а.с.51). З такою ж вимогою відповідач [PERSON] [INFO] звертався до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (а.с.56) та до Чернігівської міської прокуратури (а.с.56). Відповідно до декларації за звітний період 2017 року [PERSON] має у власності 1/4 частку квартири та гараж (а.с.30-35). Відповідно повідомлення Управління захисту економіки в Чернігівській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 25.10.2018 року щодо результатів розгляду скарги ФОП [PERSON] було встановлено, про відсутність в діях позивача ознак складу адміністративних правопорушень, пов'язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена ст.ст. 172-4 - 172-7 КУпАП (а.с.78). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта інформаційної діяльності видом діяльності ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» є телерадіоорганізація (а.с.109). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09.11.2018 року пояснила, що працює у ФОП [PERSON] менеджером зі збуту. Напередодні перевірки телефонувала [PERSON], але у зв'язку з тим, що керівника не було на робочому місці, вона передала, що до нього будуть застосовані штрафи і вона прийде з перевіркою. В день перевірки всі менеджери були на робочих місцях, тому ніхто не міг запропонувати [PERSON] сісти на робоче місто. Їй відомо, що [PERSON] телефонував [PERSON] Зазначила, що під час перевірки знаходилась в іншому залі, але коли менеджер [PERSON] розмовляв з [PERSON] вона чула всю їх розмову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 09.11.2018 року пояснив, що працює у ФОП [PERSON] менеджером. В той день, коли приходила [PERSON], був на робочому місці. Він привітався з нею і спитав, що її цікавить, на що вона відповіла, що проводить моніторинг. [PERSON] походила по магазину та присіла на його робоче місце. Зазначив, що [PERSON] пред'явила посвідчення лише тільки на його вимогу. Після чого запропонував їй розписатися в журналі перевірок, на що вона відмовилась і сказала, що це не перевірка, а просто моніторинг. В магазині є відеофіксація, на якій було зафіксовано візит [PERSON] Також, [PERSON] просила пред'явити документи підприємства. Допитана в судовому засіданні 20.12.2018 року в якості свідка [PERSON] показала, що працює на посаді головного спеціаліста відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області. 05 вересня 2018 року проводила збір інформації відповідно до Інструкції, Положення та ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Тому, 05.09.2018 року у період часу з 14-50 год до 17-00 год проводила збір інформації щодо суб'єктів господарювання, в тому числі щодо ФОП [PERSON] Крім того, підставою для моніторингу ФОП [PERSON] передувало звернення в усній формі споживача [PERSON], яка бажала придбати диван у ФОП [PERSON], але їй було відмовлено у кредитуванні. Зазначила, що напередодні проведення моніторингу вона телефонувала ФОП [PERSON], цитувала ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомляла про штрафні санкції. Вказала, що вона має право телефонувати. В той день вона підійшла до ФОП [PERSON], щоб зафіксувати всю інформацію, яка була у даного суб'єкта господарювання. Вказала, що в куточку споживача повинні бути зазначені нормативні документи щодо суб'єкта господарювання, але він був у недоступному місці, тому запропонувала старшому продавцю надати дану інформацію. З дозволу ФОП [PERSON] через деякий час їй надали необхідну інформацію, а саме: свідоцтво про реєстрацію, код суб'єкта господарювання, його повну назву. Зазначила, що дану інформацію може витребувати будь-який споживач. Через деякий час ФОП [PERSON] почав звинувачувати її у проведенні перевірки. Вказує, що щорічно подає декларацію про доходи, має комунальну квартиру 37,5 кв.м, а тому інформація, що вона має 4 квартири є недостовірною. Також зазначила, що до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягувалася. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (згідно із частиною першою статті 201 ЦК України). У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України, честь та гідність людини є найвищою соціальною цінністю, як і право кожного на повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а також закріплене в ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п.19 вищевказаної Постанови). Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи. Приписами частини 1 статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку (абзац четвертий пункту 1 Постанови ПВСУ № 1). Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Українська Прес-група» проти України» від 29.03.2005 року параграф 41 зазначено: «У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції». У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року суд зазначив про необхідність розрізняти факти та оціночні судження, оскільки наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею10 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року в підпункті «g» пункту 46 суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (дивитись, наприклад, рішення у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, пункт 59, Series A no. 216). Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному та міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Повідомлення негативних відомостей про фізичну або юридичну особу не підпадає під поняття «недостовірна інформація», а є лише критикою цієї діяльності. Відповідно до положень ст. 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації; якщо вона є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим засобом масової інформації або інформаційним агентством, з посиланням на нього. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, уривок із посту та публікації: «[INFO]» - містить роздуми, критичну оцінку певних фактів діяльності держінпектора [PERSON], які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора статті. Також, моніторинг 05.09.2018 року позивач здійснювала у робочий час, що підтверджується витягом із журналу обліку робочого часу. Таким чином, вказаний уривок не може бути спростований за вимогою позивача. Уривок із посту та публікації: «[ADDRESS]», - також не підлягає спростуванню з огляду на те, що допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач під час візиту до магазину зайняла робоче місце менеджера. Дана обставина також підтверджується відеофіксацією. Щодо погрожування штрафами сама ж позивач, допитана як свідок, зазначила, що напередодні проведення моніторингу вона телефонувала ФОП [PERSON], цитувала ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомляла про штрафні санкції. Отже, вказаний уривок містить критичну оцінку певних фактів, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора статті, а тому не може бути спростований за вимогою позивача. Уривок із посту та публікації: «[INFO]», - містить роздуми відповідача, автором, використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні відомості, оскільки викладені з використанням мовних засобів «мабуть», не у стверджувальній формі, а як припущення відповідача, що не може бути предметом судового захисту, оскільки є оціночним судженням, думками, тому не підлягають спростуванню та доведенню на їх правдивість, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Публікація в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] ТОВ «Телерадіокомпанія «Свобода.ФМ» під назвою: «[INFO]», - не є висновками вказаного відповідача, оскільки має місце переказування інформації з чужих слів, а саме текст із соціальної мережі від імені [PERSON] Позивач не надала суду доказів відносно того, що поширена інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію, позивач є публічною особою, головним спеціалістом відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, отже дійсно межі її допустимої критики є ширшими, ніж приватної особи, вона є відкритою для прискіпливої уваги до кожного її слова чи вчинку з боку громадськості, тому повинна демонструвати більший ступінь терпимості. Крім того, якщо позивач вважав судження, думки відповідача такими, що принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, мала можливість захистити свої права через надане їй законодавством право на відповідь, зокрема передбачене частиною 1 статті 277 ЦК України, а також на власне тлумачення поширеного тексту з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. V. Розподіл судових витрат Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed