Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» звернулося до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 19 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А. Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А. ТОВ «Компанія «Транспеле», будучи кредитором [PERSON] , вважає вказаний договір купівлі-продажу недійсним через те, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України), недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) та порушення публічного порядку (ст.228 ЦК України). Відповідно до договору позики від 02.08.2017 року [PERSON] отримав в позику від ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» грошові кошти у розмірі 150 000 гривень. Факт отримання вказаних коштів та їх неповернення з боку відповідача підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.07.2018 року, залишеного без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.11.2018 року по справі №750/10422/17. Вказаними судовими рішеннями з відповідача було стягнуто основну суму боргу за договором позики у розмірі 149 800 гривень, 200 гривень було сплачено відповідачем добровільно до звернення до суду. Вказує, що на момент укладення договору купівлі-продажу, що оскаржується, а саме 19 березня 2018 року, існувало судове провадження за позовом ТОВ «Компанія «Транспеле» до [PERSON] , який знав про існування невиконаних договірних зобов`язань з свого боку та фактично через укладення продажу своєї квартири втрачав можливість задовольнити вимоги кредитора - ТОВ «Компанія «Транспеле». При цьому кошти, отримані від продажу квартири, відповідачем [PERSON] не було направлено на погашення своїх боргових зобов`язань. Крім того, відповідач [PERSON] добровільно відмовився виконувати рішення суду через що було відкрито виконавче провадження. На даний час існує виконавче провадження № 5830814. Вважає, що через укладення договору купівлі-продажу [PERSON] фактично втратив свою платоспроможність. ТОВ «Компанія «Транспеле» вважає, що дії [PERSON] щодо вчинення ним, як власником майна, правочину з розпорядженням належного йому майна з метою унеможливити задоволення вимоги ТОВ «Компанія «Транспеле», як іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, підлягає кваліфікації як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Правовий аналіз норм статей 3, 13,15,16 228 ЦК України та усталена судова практика (Постанова ВС від 03.07.2019року у справі №369/11268/16-ц, постанова ВС від 12.10.2020року у справі № 521/8260/17, постанова ВС від 12.10.2020р. у справі №750/7799/18) дозволяє зробити висновок про те, що ТОВ «Компанія «Транспеле» має достатні підстави вважати, що договір купівлі-продажу вчинений відповідачами у період існування для одного з відповідачів ( [PERSON] ) зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором (ТОВ «Компанія «Транспеле») мав наслідком припинення його платоспроможності та набував ознаки фраудаторного правочину (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредитору) та може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства та зловживання правом. 19.07.2021 року відповідачем [PERSON] до суду наданий відзив на позовну заяву (а.с. 87-92). Заперечення обґрунтовані тим, що договір купівлі продажу квартири, який оскаржується позивачем, був укладений 19.03.2018 року. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тому, вважає що позивачем був пропущений строк звернення з позовною заявою до суду, оскільки така позовна заява була подана до суду 22.03.2021 року (про що свідчить відповідний штамп Деснянського районного суду міста Чернігова), тобто фактично на той момент з 19.03.2018 року до 22.03.2021 року вже минуло три роки з моменту здійснення договору купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, станом на 2018 рік вже було рішення Деснянського районного суду міста Чернігова про стягнення боргу в сумі 152 047 гривень з [PERSON] , але на той момент власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Вважає, що відсутність на той період часу у власності [PERSON] вказаної квартири не повинна впливати на його право мирно володіти своїм майном, оскільки він законним шляхом набув своє майно. Просить суд звернути увагу, що в договорі позики від 02.08. 2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Компанія ТРАНСПЕЛЕ» не зазначалось, що квартира [ADDRESS] є залоговим майном, та не визначалась можливість стягнення боргу з позичальника за рахунок вказаного нерухомого майна. Під час судового розгляду в 2018 році у Деснянському районному суді міста Чернігова позовної заяви ТОВ «Компанія ТРАНСПЕЛЕ» про стягнення заборгованості з [PERSON] , позивач не звертався до суду із заявою про забезпечення позову, тощо. На думку відповідача, він не повинен нести відповідальність за дії [PERSON] , терпіти судові тяжби, відчувати дискомфорт у своєму житті та порушення його майнових прав тільки тому, що колишній власник придбаної ним квартири мав зобов`язання перед ТОВ «КОМПАНІЯ ТРАНСПЕЛЕ», але не має грошових коштів чи майна за рахунок якого з нього може бути стягнуто наявний борг на користь вказаного товариства . Окрім того, під час здійснення нотаріального оформлення договору купівлі - продажу вказаної вище квартири, вона не перебувала в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно під забороною відчуження та арешт на квартиру не накладався. Приватний виконавець після винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження по боржнику, на виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова за виконавчим листом №750/10422/17 від 16.11.2019 року, повинен перевірити наявність майна або грошових коштів, які існують у боржника на момент відкриття виконавчого провадження та здійснює свою діяльність в межах ЗУ «Про виконавче провадження». Тому, фактично стягнення заборгованості з [PERSON] повинно здійснювати виходячи з того яке майно, доходи або грошові кошти наявні у нього на сьогоднішній день. Зазначає, що він як власник квартири не повинен нести майнову відповідальність за борги [PERSON] , тим паче за рахунок свого власного майна. 23.07.2021 року на адресу суд від третьої особи- приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округа Гези І.А. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» (а.с. 64). Нотаріус зазначає, що 19.03.2018 року ним за місцем розташування робочого місця: [ADDRESS] , посвідчено договір купівлі-продажу квартири, реєстровий № 88, за яким у власність [PERSON] від [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] . Під час оформлення зазначеного правочину, нотаріусом встановлено особи сторін, їх дієздатність, а також належність відчужуваної квартири продавцю [PERSON] згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 10.12.2009 року Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-4104, право власності за яким зареєстровано 06.01.2010 Комунальним підприємством «Чернігівське МБТІ» в реєстровій книзі № 207 під № 19244. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом була здійснена перевірка наявності відомостей про обтяження, арешти, іпотеки на відчужуваний об`єкт нерухомості за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відсутність будь-яких обтяжень та обмеження щодо посвідчення договору купівлі-продажу підтверджена Інформацією з зазначених реєстрів № 117556028 та № 117558713 від 19.03. 2018 року. Відсутність податкової застави підтверджена витягом № 55149033 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.03. 2018 року. Також, згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 19 березня 2018 року, будь-які відомості на продавця [PERSON] були відсутні. Продавець під час укладання договору підтвердив, що відчужуване нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, у податковій заставі не перебуває. Сторони також заявили, що зазначений договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, укладається у відповідності з їхньою волею, без застосування фізичного та психічного тиску, без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, з однаковим розумінням значення, умов договору, його природи та правових наслідків, бажанням настання саме тих правових наслідків, що створюються даним правочином. 04.08.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевченка О.А. до суду наданий відзив на позовну заяву. Заперечення обгрунтовані тим, що після смерті [INFO] матері відповідача - [PERSON] , останній успадкував належну їй квартиру [ADDRESS] . Правостановлювальним документом щодо даного об`єкту речових прав є Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.12.2009 року. На час відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрованим та постійно проживав, з 17.08.1999 року, за адресою: [ADDRESS] . Набуття у власність, у порядку спадкування, квартири [ADDRESS] не призвело ані до зміни місця постійного проживання [PERSON] , ані до зміни місця його реєстрації; так само зазначена квартира не використовувалася відповідачем для ведення підприємницької діяльності та для забезпечення постійного проживання членів його сім`ї або будь-яких інших третіх осіб. Станом на 19.03.2018 року [PERSON] вже більше року, за виключенням короткотривалого періоду роботи у ТОВ «Компанія «Транспеле», за який йому не було виплачено ані копійки заробітної плати, перебував без роботи та не мав жодного джерела заробітку. Фактично мова йшла про пошук засобів для існування. Після отримання відповідачем пропозиції від [PERSON] щодо продажу останньому квартири [ADDRESS] , [PERSON] порадився із своєю дружиною та дітьми, і вирішив прийняти таку пропозицію, з огляду на відсутність чітких намірів з приводу подальшого здійснення права власності щодо зазначеного об`єкт речових прав та необхідність сплати регулярних витрат щодо його утримання, які мають стійку тенденцію до зростання. Оспорюваний позивачем договір було укладено з відома дружини відповідача [PERSON] , проте за відсутності її згоди, зафіксованої документально, оскільки мова йшла про відчуження майна, яке перебувало у особистій власності [PERSON] , і такої згоди за законом не вимагалося. Отримані від продажу квартири гроші [PERSON] використав на потреби сім`ї. [PERSON] не є родичем [PERSON] не був пов`язаним із ним дружніми або товариськими відносинами; вони не перебувають та ніколи не перебували у службовому або будь-якому іншому підпорядкуванні один до одного; оспорюваний договір купівлі-продажу не є наслідком існування, станом на момент його укладення, тих чи інших зобов`язальних відносин між відповідачами, зміні або припиненню яких мав послуговувати даний правочин. Таким чином, відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] мало виключно оплатний перехід права власності на дану квартиру до відповідача [PERSON] як особи, яка висловила бажання та мала фінансову можливість придбати саме це житло. Вважає, що за наявних у справі обставин неможливо говорити ані про наявність у діях сторін оспорюваного правочину ознак порушення публічного порядку, ані про відсутність у відповідачів наміру створити правові наслідки в результаті укладення ними договору купівлі-продажу квартири. 09.08.2021 року від представника позивача адвоката Конкіна В.В. до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.126-128). Представник позивача зазначає, що позовна заява ТОВ «Компанія «Транспеле» була відправлена у відділенні зв`язку AT «Укрпошта» 17.03.2021 року, тому позов ТОВ «Компанія «Транспеле» подається з дотриманням строку позовної давності. Щодо неможливості нести відповідальність покупця за борги продавця, фактичне виконання договору та відсутність умислу всіх сторін правочину представник позивача зазначає наступне. Велика палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, у справі №369/11268/16-ц, сформулювала підхід з урахуванням допустимості конкуренції підстав недійсності. За цим підходом, допускається кваліфікація фраудаторного правочину як: фіктивного, такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом, такого, що порушує публічний порядок. Загальні засади цивільного права мають фундаментальний характер. Й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні принципи є, по суті, нормами прямої дії. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Також при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2 ст.13 ЦК України), Усталена судова практика йде по шляху захисту прав кредиторів від недобросовісних дій боржників, що направленні на уникнення сплати боргу. У даному випадку, висновки відповідача [PERSON] про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним через його виконання та відсутність умислу всіх сторін договору є передчасними. Тим більш при одночасній «пасивності» в цій справі саме боржника позивача - [PERSON] . Жодного доказу в підтвердження своєї правоти відповідач - [PERSON] не надав. Звертає увагу суду, що чинне законодавство України надає відповідачу [PERSON] право на судовий захист від недобросовісних дій іншої сторони договору - [PERSON] , а тому нести відповідальність за борги продавця покупець не повинен. Враховуючи вищенаведене, ТОВ «Компанія «Транспеле» може з впевненістю стверджувати, що доводи [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують дійсні обставини справи та підлягають відхиленню в повному обсягу. 26.10.2021 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив в порядку ст. 179 КК України. Заперечення обґрунтовані тим, що 05.10.2021 року шляхом електронного зв`язку ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» було отримано відзив відповідача [PERSON] . Позивач вважає, що заперечення [PERSON] не спростовують відсутність у його діях намагання використати цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір купівлі-продажу) для недопущення звернення стягнення на належне йому майно з боку іншого учасника спільних цивільно-правових відносин. Більш того, позивач не вбачає з цих заперечень обґрунтованих доводів, які доведені належними, допустимими та достовірними доказами, що відповідач діяв під час укладення оспорюваного договору у відповідності до загальних засад цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. [PERSON] протягом чотирьох місяців до дати укладення оспорюваного договору, був обізнаний як про наявність цивільно-правового зобов`язання, так і про пред`явлення до суду вимоги про примусове виконання ним цього зобов`язання, тому повинен був утримуватись від будь-яких дій що мають направленість на уникнення сплати боргу, тим більше шляхом зловживання своїм правом, через що інший учасник цих цивільних правовідносин зазнає негативних майнових наслідків. Стосовно доводів відповідача [PERSON] щодо відсутності на дату укладення спірного договору, рішень суду, які набрали законної сили щодо примусового виконання їм своїх цивільних зобов`язань, то позивач посилається на відсутність у чинному законодавстві та сталій судовій практиці, норм які пов`язують заборону на зловживання своїм правом саме з наявністю судового рішення. Позивач звертає увагу суду, що протягом трьох років з моменту укладення оспорюваного договору, добровільно жодної гривні з цього рахунку відповідач не спрямував на виплату суми боргу. Вважає, що в діях відповідача [PERSON] була протизаконна мета, яка полягає у намірі уникнути виконання цивільного зобов`язання перед позичальником шляхом перешкоджання звернення стягнення на нерухоме майно, для чого [PERSON] навмисно укладає недійсний договір відчуження належного йому майна. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У вступному слові представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що даний договір необхідно визнати недійсним, оскільки особа яка здійснила відчуження нерухомого майна, [PERSON] , станом на час укладання договору, мав боргові зобов`язання за договором позики. Грошові кошти, які були отримані від продажу нерухомого майна не були спрямовані на виплату заборгованості за договором позики. Вважає, що договір повинен бути визнаний недійсним на підставі п.6 ст.3 ЦК України. І хоча на час укладення договору купівлі-продажу не було рішення суду про стягнення заборгованості, яке вступило у законну силу, але існував Договір позики, який не був виконаний. Із клопотанням про забезпечення позову під час розгляду справи товариство не зверталось. На теперішній час відкрито виконавче провадження, із [PERSON] стягуються кошти шляхом утримання із пенсії. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у вступному слові пояснив, що [PERSON] та [PERSON] не були знайомі до укладення договору купівлі-продажу. [PERSON] не працював, лише 2 місяці пропрацював у ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ», яке йому не виплатило заробітну плату, що підтверджується рішенням суду. [PERSON] необхідні були гроші, він продав свою квартиру, яка йому перейшла по спадщині. Договір відбувся, він отримав кошти, передав квартиру, договір посвідчено нотаріусом відповідно до законодавства. На момент продажу квартири, заборон на її відчуження не було, [PERSON] не перебував у Єдиному реєстрі боржників. На момент укладення договору, не було рішення суду про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики, укладеного із ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ». Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пирог Л.О. у вступному слові пояснила, що [PERSON] знайшов оголошення що продається квартира, вона йому підійшла, і він вирішив купити. Нотаріус перевірив чи немає заборон на відчуження, арешту і такий договір був укладений. [PERSON] є добросовісним набувачем квартири, яку він купив у [PERSON] . На виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» суми боргу за договором позики, [PERSON] погашає заборгованість з 2019 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`являлись, про час та місце розгляду справи судом повідомлялись в установленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округа Геза І.А. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 09.11.2021 року від нотаріуса надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.160). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 02.08.2017 року між ТОВ «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ», в особі генерального директора Остащенка С.С., з однієї сторони та громадянином [PERSON] , з іншої сторони, укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 150 000 гривень. Факт одержання грошей підтверджено видатковими касовими ордерами, власноручно підписаними позичальником в момент передачі йому коштів. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повертати щомісячно сплачуючи її рівними частинами не менше 12500 гривень і не пізніше 20 числа, строк повернення до 02.08.2019 року. (а.с.9-12). Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.07.2018 року, залишеного без змін згідно із постановою Чернігівського апеляційного суду від 29.11.2018 року, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» стягнуто заборгованість в розмірі 149 800 гривень та судовий збір в сумі 2247 гривень (а.с.15-16). Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 06.02.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/10422/17, виданого 16.01.2019 року Деснянським районним судом міста Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» заборгованість в розмірі 149 800 гривень та судовий збір в сумі 2247 гривень, а всього 152 047 гривень. Із боржника стягнена основна винагорода приватного виконавця у розмірі 15204 грн 70 копійок (а.с.22). Відповідно до інформаційної довідки № 93115831 від 28.07.2017 року з Державного реєстру прав власності [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, 1-4104, 10.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г. (а.с.23). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Гезою І.А., [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір, відповідно до якого Продавець передає у власність Покупця належну йому квартиру, а Покупець приймає зазначене нерухоме майно і сплачує за нього обумовлену суму. Квартира № 2 , яка відчужується за даним договором, розміщується в будинку [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 134467 гривень, які отримані Продавцем від Покупця у безготівковій формі повністю до підписання цього договору (а.с.65-66). Відповідно до інформації з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 117556028 від 19.03.2018 року відсутні будь-яких обтяжень та обмеження щодо посвідчення договору купівлі-продажу (а.с.71, 72). Відсутність податкової застави підтверджена витягом № 55149033 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19 березня 2018 року (а.с.73). Згідно із Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 19 березня 2018 року, будь-які відомості щодо фізичної особи [PERSON] відсутні (а.с.74). Із постанови Чернігівського апеляційного суду від 28.02.2020 року вбачається, що [PERSON] працював водієм у ТОВ «Компанія «Транспеле» з 14.07.2017 року. Наказом товариства від 28.08.2017 року звільнений за угодою сторін , згідно із п.1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.11.2019 року із ТОВ «Компанія «Транспеле» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість із заробітної плати за період з 14.07.2017 по 28.08.2017 року в сумі 4926 грн 06 коп , компенсація втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати в розмірі 865 грн 01 коп. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.02.2020 року рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.11.2019 року змінено. Із ТОВ «Компанія «Транспеле» на користь [PERSON] стягнуто 2951 грн 66 коп заборгованості по зарплаті, 518 грн 31 коп компенсації втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати, з яких утримано всі обов`язкові платежі, після чого із суми зарплати, що належить до видачі на руки, утримано 20 % на погашення заборгованості [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службові відрядження, в іншій частині рішення залишено без змін. (а.с.103-106). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є : неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків , встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги , додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені у статті ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 527 ЦК України , передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із частинами першою, другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно , на власний розсуд . Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення , крім випадків , встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права , вважається що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що [PERSON] та [PERSON] , як сторони договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого 19.03.2018 року [PERSON] , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області спрямовували свою волю на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді оспорюваним правочином. Зазначений договір купівлі-продажу квартири укладений відповідно до вимог ЦК України, Закону України « Про нотаріат». Даний договір укладений до винесення рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.07.2018 року, згідно якого із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ТРАНСПЕЛЕ» стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 149 800 гривень. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ТРАНСПЕЛЕ» до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. V. Розподіл судових витрат. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не стягуються.

Outcome: dismissed