Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму грошових коштів, витрачених на ремонт технічних засобів регулювання дорожнього руху, що становить різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 1 027, 90 грн. В обґрунтування позову вказано, що відповідач визнана винною у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої автомобіль, за кермом якого вона була, здійснив зіткнення з світлофором. Страховик, з яким у відповідача був укладений поліс страхування, виплатив позивачеві суму у розмірі 5 139, 50 грн, яка не покрила всіх збитків у розмірі 6 167, 40 грн, тому позивач просить суд стягнути з відповідача різницю. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду. ІІ. Процесуальні дії. 15 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 17 жовтня 2020 року і 26 жовтня 2020 року до суду надійшли відповіді на запит суду від 17 вересня 2020 року, направлені згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України, щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідача. 28 жовтня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні без виклику сторін у судове засідання. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження за останньою відомою адресою свого проживання, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» відповідно до рішення Київської міської ради від 23 березня 2017 року № 21/2243 «Про перейменування комунального підприємства «Київдорсервіс» перейменовано з комунального підприємства «Київдорсервіс», яке створено згідно з рішенням Київської міської ради від 27 листопада 2003 року № 216/1090 «Про заходи щодо поліпшення роботи по організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, автостоянок, місць для паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу м. Києва» та діє на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12 квітня 2004 року № 680 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05 січня 2018 року № 10. 08 грудня 2018 року, о 15:59 год. у м. Києві на вул. Саксаганського (буд. 1) [PERSON] , керуючи автомобілем «БМВ» ( [NUMBER] ), не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з перешкодою (світлофором), чим порушила вимоги п.п. 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху України. 28 березня 2019 року постановою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/2266/19-п [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СГ «ТАС», яке виплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 5 139, 50 грн. Отже, з урахуванням права на отримання страхового відшкодування від страховика у сумі 5 139, 50 грн, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу: 6 167, 40 грн (сума збитку) - 5 139, 50 грн (страхове відшкодування) = 1 027, 90 грн (сума стягнення). 17 липня 2020 року позивач направив відповідачу вимогу щодо добровільної сплати завданої матеріальної шкоди, але вимога не була задоволена відповідачем, що стало причиною звернення позивача до суду. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до пункту 8 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТГІ - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки вина відповідача повністю встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на ремонт технічних засобів регулювання дорожнього руху підтверджені належним чином, а страхові відшкодування не у повній мірі покрили понесені витрати, вважаємо що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 1 027, 90 грн, вже понесеними позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення технічних засобів регулювання дорожнього руху. Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку суму з відповідача грошових коштів, витрачених на ремонт технічних засобів регулювання дорожнього руху, що становить різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 1 027, 90 грн Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини позову - 2 102, 00 грн.

Outcome: approved