Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Лебединська районна державна адміністрація Сумської області звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є матірю [PERSON] [INFO], яку вона після народження залишила в пологовому відділенні Лебединської ЦРЛ. Батько малолітньої [PERSON] записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З 3 липня 2017 року [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації, як дитина позбавлена батьківського піклування. Розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 30.06.2017 №270-ОД [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації від 30.06.2017 №271-ОД «Про направлення до Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини [PERSON] на повне державне утримання» малолітню [PERSON] направлено до Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини. За час перебування дитини у закладі її мати не телефонувала, жодного разу не відвідувала, не цікавилася здоровям, участі у вихованні дитини не приймала. [PERSON] не працює, не має постійного доходу для забезпечення належним чином потреб новонародженої дитини. Будинок, в якому вона проживає разом з батьком, має аварійний стан, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні. В помешканні дві кімнати, одна з яких не використовується, стіни потребують побілки, підлоги немає (земельна долівка). З меблів є два ліжка та два стільці. Продуктами харчування сімя в повній мірі не забезпечена. Для виховання та розвитку малолітньої дитини в помешканні відсутні належні умови. З часу залишення дитини [PERSON] у пологовому відділенні Лебединської центральної районної лікарні ім. лікаря [PERSON], мати не вжила жодних заходів щоб повернути доньку. В липні 2017 року [PERSON] телефонувала до служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації та їй була надана інформація про те, що її дочка влаштована до Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини, повідомлено адресу закладу, щоб мати мала змогу її відвідати, але [PERSON] до дитини жодного разу не телефонувала, не приїздила та зовсім не цікавилась долею малолітньої доньки [PERSON]. Всі ці факти в сукупності свідчать про те що [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до малолітньої доньки, байдужа до її долі, не вжила жодних заходів щодо повернення дочки [PERSON] на виховання в свою сімю. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини - [PERSON] [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила та просила суд не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона любить свою дитину та бажає піклуватися про неї, а неприбрана підлога та брудна постільна білизна не є головним з поміж того, що необхідне для дитини. Вислухавши представника позивача, відповідачку та дослідивши докази у справі, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. [PERSON] є матірю [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). З [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с. 8), вбачається, що відомості про батька [PERSON] [INFO], записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З акта закладу охорони здоровя та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоровя від 29 червня 2017 року (а.с. 9), вбачається, що [PERSON] самовільно залишила пологове відділення Лебединської ЦРЛ залишивши дитину[PERSON] [INFO]. Розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації від 30.06.2017 №270-ОД [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 10). Розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації від 30.06.2017 №271-ОД малолітню [PERSON] направлено до Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини на повне державне утримання (а.с. 11). З довідки-характеристики виданої Михайлівською сільською радою Лебединського району Сумської області від 15 серпня 2017 року №1134 (а.с. 13), вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], разом зі своїм батьком. Не працює та не приймає участі в житті села. З актів обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 14-15), вбачається, що житловий будинок в якому проживає остання разом зі своїм батьком, знаходиться в аварійному стані, санітарно-гігієнічні умови проживання незадовільні. В кімнаті окрім двох ліжок та стільця більше немає ніяких меблів. Кімната не білена, підлоги немає (земельна долівка). Продуктами харчування сімя повністю не забезпечена. Із звіту фахівця з соціальної роботи Служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації (а.с. 16), вбачається, що протягом вагітності та після пологів з [PERSON] неодноразово проводились бесіди стосовно необхідності створення належних умов для життя та виховання новонародженої дитини, але бажаних результатів досягнути так і не вдалося. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Лебединської районної державної адміністрації. За висновком органу опіки і піклування Лебединської районної державної адміністрації, було визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 17-21). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді голови Михайлівської сільської ради та добре знає сімю в якій народилась дитина. На жаль довелось приймати рішення і направляти дитину в дитячу установу в звязку з тим, що відповідачка не може забезпечити дитині необхідний догляд. Як матеріальне так і побутове становище не дозволяють їй це зробити. Крім того, дитина має вади здоровя. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка, ще коли була вагітна, безвідповідально ставилась до свого нового статусу, вона не відвідувала жіночу консультацію, лікарів. Коли провели обстеження житлово-побутових умов то виявили неналежні умови проживання. Будинок старий, без підлоги, складається з двох кімнат, одна з яких закривається на осінньо-зимовий період. Дитину в такому будинку залишати небезпечно для її здоровя. Кошти для придбання елементарних речей відсутні. На її думку дитина не може взагалі там жити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що відповідачка йому ніким не доводилась раніше і зараз. Ні в шлюбі ні в інших стосунках він з нею не перебував. У нього є дружина з якою він спільно проживає та виховує дитину [PERSON] [INFO]. Ніякого відношення до дитини відповідачки він не має та не вважає себе її батьком. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, так як не виявляє будь-якого інтересу до її життя, не вжила жодних заходів щодо повернення дочки на виховання в свою сімю,не піклується про її здоровя, фізичний і духовний розвиток, а тому повинна бути позбавлена батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO]в розмірі 1/4 частини від її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на користь закладу в якому перебуває дитина: Комунальний лікувально-профілактичний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований Будинок дитини». Суд вважає необхідним відповідно до вимог ст.191 СК України стягувати аліменти з 23 серпня 2017 року. Також суд вважає необхідним на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір.

Outcome: approved