Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області в з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом, а саме, квартирою №15 у будинку №51 по вул.Шевченка м.Монастириська Тернопільської області. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно Реєстраційного посвідчення виданим Бережанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації виданого на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Монастириською держнотконторою 08.08.1992 року за реєстром №1554. В даній квартирі крім неї зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Протягом останніх шести років відповідачі не проживають у вказаній квартирі. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.01.2019 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.02.2019 року Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом пятнадцяти днів відповідачами до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачів про день, час та місце розгляду справи за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області. Позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, в спрощеному позовному провадженні (ч. 2 ст. 281 ЦПК України), може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Реєстраційним посвідченням на квартиру [ADDRESS] виданого Бережанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Монастириською держнотконторою 08.08.1992 року за реєстром №1554 та записано в реєстрову книгу за №304 Згідно довідки виданої Монастириською міською радою від 27.12.2018 року за №3692 встановлено, що за адресою: [ADDRESS], крім власника квартири в ній зареєстровані її дочка [PERSON], внук [PERSON], внук [PERSON], зять [PERSON] відповідачі по справі. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права на користування житлом є відсутність останніх протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, [ADDRESS], підтверджується: Актом обстеження будинковолодіння, згідно якого встановлено, що в квартирі житлового будинку [ADDRESS] громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на протязі останніх шести років не проживають. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~\~власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~\~у здійсненні ним права користування та розпорядження\~\~своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин непроживання відповідачів у спірному будинку. А тому аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі протягом останніх шести років не користуються житловим приміщенням (квартирою), що [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved