Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення із житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що Міністерство внутрішніх справ України є власником квартири в [ADDRESS] яка перебуває на балансі ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, яка у 2010 році безоплатно надана Державною іпотечною установою у власність МВС України. Наказом МВС України від 30.11.2012р. № 1868 вищезазначену квартиру закріплено на праві оперативного управління за УМВС у Вінницькій області. Ордер № 107, серії В від 25.03.2010р. на дану квартиру отримав колишній начальник Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] , сім`я якого на час отримання ордеру складалась з трьох чоловік. 11.01.2013р. [PERSON] звільнений з ОВС за дискредитацію звання рядового та начальницького складу та з 27.02.2015 по теперішній час перебуває у розшуку, а тому з 2015 року [PERSON] фактично не проживає у службовій квартирі, у зв`язку із чим [PERSON] разом із членами його сім`ї втратили право користування службовим житлом з моменту звільнення з органів внутрішніх справ. Добровільно відповідач із сім`єю зі службового житла не виселяються, що змусило Ліквідаційну комісію Управління МВС України у Вінницькій області звернутись із відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав зазначених в позові. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, письмово просили справу розглядати у їх відсутність (а.с.60,64). Відповідачка [PERSON] у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечила, при цьому зазначила, що в спірній квартирі вона проживає разом із сім`єю, а саме із сином [PERSON] , її чоловік [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, але його місце перебування наразі невідоме, крім цього у вказаній квартирі проживає та зареєстрований їх спільний малолітній син [PERSON] , [INFO] , також відповідачка зазначила, що з 21.10.2020р. квартира не є службовою, оскільки її виключили з переліку службових на підставі клопотання Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області, а тому вимоги Ліквідаційної комісії є необґрунтованими щодо незаконного зайняття відповідачами службового житла. Оскільки відсутні підстави для визнання відповідача та членів його сім`ї особами, які втратили право користування житлом, то відсутні і підстави для їх виселення. Представник Органу опіки та піклування виконкому Гайсинської міської ради письмово підтримав висновок виконкому Гайсинської міської ради про недоцільність виселення та зняття з реєстрації неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування недоцільності виселення органом опіки зазначено, що позбавлення малолітніх дітей місця проживання є порушенням ст. ст. 19, 141, 176 Сімейного кодексу України та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, та не відповідає інтересам малолітніх дітей (а.с. 97). Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та відповідача, органу опіки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області. Так, судом встановлено, що квартира загальною площею 16,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності Міністерству внутрішніх справ України, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 2010 року квартира обліковувалась на балансі УМВС України у Вінницькій області на підставі наказу МВС України від 30 листопада 2012 року № 1868 та акту приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою. [PERSON] з 2010 року проходив службу на посаді начальника Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області. Рішенням виконкому Гайсинської міської ради від 17.03.2010 року видано ордер на службове жиле приміщення в [ADDRESS] [PERSON] з сім`єю, на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 16,8 кв.м., яке складається з однокімнатної квартири. 11.01.2013 року [PERSON] , звільнено з органів внутрішніх справ за дискримінацію звання рядового та начальницького складу та з 27.02.2015р. по теперішній час перебуває у розшуку. 17.09.2020р. голова Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області звернувся до Гайсинської міської ради із клопотанням про виключення житлового приміщення, а саме квартири загальною площею 16,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та в якій проживає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , із розряду службового житла. Рішенням виконкому Гайсинської міської ради № 109 від 21.10.2020 року «Про виключення приміщення з числа службових», вирішено, на підставі клопотання ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області виключити житлове приміщення з числа службових, а саме однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно з рішенням виконкому Гайсинської міської ради від 21.07.2021р. №142 про недоцільність визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , виконком Гайсинської міської ради вважає недоцільним виселення малолітнього [PERSON] з житлової квартири [ADDRESS] , що є порушенням ст. ст. 19, 141, 176 Сімейного кодексу України та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, та не відповідає інтересам малолітніх дітей Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] перебуває в оперативному управлінні УМВС України у Вінницькій області, власник - держава в особі Міністерства внутрішніх справ України. Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в обґрунтування позовних вимог послалась на ст. 71-72 Житлового кодексу України, а саме представник позивача зазначала, що ст.71-72 Житлового кодексу України передбачають приписи, згідно з якими при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, а тому це є підставою для виселення особи зі службового житла. Тобто, формулювання вказаних приписів є достатньо чіткими та передбачуваними для особи, якій таке житло надане у користування. Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. Відповідно до ст. 124, 125 ЖК робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання І і ІІ груп, осіб з інвалідністю І і ІІ груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Проте, як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами у 2020 році саме за клопотанням Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області рішенням Гайсинської міської ради виключено житлове приміщення з числа службових: однокімнатну квартиру в [ADDRESS] , житловою площею 16,8 кв.м., наймач [PERSON] , який з сім`єю проживає в цій квартирі, у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому її використанні, як службова. Тобто, станом на час розгляду справи судом спірна квартира не є службовою, а тому підстави виселення встановленні ст. 71-72 ЖК України не регламентують спірні правовідносини. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 3 статті 41 Конституції України також визначено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Частиною 1 статті 109 Житлового кодексу визначено випадки коли особу може бути виселено з жилого приміщення державного житлового фонду. Так, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, [PERSON] вселився до квартири [ADDRESS] , на законних підставах, тобто на підставі ордеру. Протягом майже десяти років після звільнення з органів внутрішніх справ відповідач проживав в квартирі разом із сім`єю, питання щодо його виселення ГУ МВС України у Вінницькій області або Гайсинською міською радою не ставилось. Як зазначено вище квартира, в якій проживає відповідач належить МВС України, тобто є державною власністю. Главою 2 Житлового кодексу регламентовано користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Враховуючи те, що сім`я [PERSON] продовжує проживати в спірній квартирі, оскільки іншого житла у сім`ї немає, що підтверджується відповідним Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтак сім`я не втратила право на користування жилим приміщенням у відповідності до вимог ст. ст. 71-72 ЖК України. З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм законодавства та позиції сторін, суд приходить до висновку, що виселення відповідачів зі займаного жилого приміщення є непропорційним втручанням зі сторони держави в право осіб на житло, навіть з метою захисту державної власності, особливо малолітніх дітей, оскільки сім`я в квартирі прожила тривалий час, вселена була в квартиру на законних підставах, іншого житла у сім`ї немає та на сьогодні спірна квартира не є службовою відповідно до наданих до суду документів. За таких даних відсутні підстави для задоволення позовних вимог Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлової квартири в [ADDRESS] .

Outcome: dismissed