Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням в обґрунтування якого вказав, що з 10.09.2014 року по 03.11.2014 року та з 27.03.2018 року по 27.06.2019 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював ГРОЗ 5 розряду з повним робочим днем в шахті та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Його загальний стаж роботи у вугільній промисловості становить 22 роки 02 місяці 22 дні, з них на підприємстві у відповідача 1 рік 03 місяця. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання обумовлене небезпечними умовами праці, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 07.02.2020 року. Позивач піддавався дії пилу, фізичних навантажень та шуму, концентрація яких перевищувала гранично допустимі норми. Він лікувався амбулаторно та стаціонарно, звертався з консультаціями до медичних спеціалістів, зокрема лікувався стаціонарно у Державній установі «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України де йому було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст..; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (ІІ ст.. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). 04.05.2020 року Обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, втратив престижну гірничу спеціальність, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Він став обмеженим у русі, швидко стомлюється при незначних навантаженнях. Змінився його життєвий уклад, від чого він відчуває постійний психологічний дискомфорт, став замкненим, втратив інтерес до життя. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 36000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, відповідач про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, клопотання про відкладення розгляду справі від нього не надходило. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 28.05.2020 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд якої по суті призначений на 09.00 год. 25.06.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 10.09.2014 року по 03.11.2014 року та з 27.03.2018 року по 27.06.2019 року та звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 7-10). Під час роботи у ТОВ «Краснолиманське» у позивача виявлено професійне захворювання, внаслідок чого йому 04.05.2020 року вперше встановлений ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% та третя група інвалідності, що підтверджується копією Акту про розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 07.02.2020 року довідкою МСЕК (а.с.11, 12, 13-17). Згідно з випискою з амбулаторної карти, [PERSON] отримував стаціонарне лікування у Мирноградській центральній міській лікарні з 10.06.2019 по 24.06.2019, у Державній установі «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України з 12.12.2019 по 26.12.2019 з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 18, 19, 20, 22, 23). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що в результаті отриманого професійного захворювання, під час роботи на підприємстві відповідача, позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності встановлена не безстроково, що позивачу встановлена 3-я група інвалідності, враховує розмір втрати професійної працездатності, тому виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 36000 грн. у відшкодування моральної шкоди. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 378,36 грн. На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23 ЦК України,

Outcome: partial