Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

КП «Ямпіль-комунгосп» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого у ДТП, в якому просило стягнути з відповідача на користь КП «Ямпіль-комунгосп» суму збитків завдану відповідачем, у розмірі 10257 грн. 86 коп., а також стягнути судові витрати. На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 19.12.2018 на вулиці Свободи у місті Ямпіль біля адмін.приміщення СО «Ямпільські ЕМ» відбулася ДТП - зіткнення автомобіля BMW 530 D реєстраційний номер [NUMBER] керованого [PERSON] з двома електроопорами вуличного освітлення по вулиці Свободи у місті Ямпіль. ДТП сталася через порушення відповідачем ПДР України. Внаслідок зіткнення, електроопори було пошкоджено та потребували заміни, що призвело до понесення збитків на суму закупівлі електроопор та їх встановлення. Сума збитку, завданого КП «Ямпіль-комунгосп», становить 3400 грн. за придбання нових електроопор та 6857 грн. 86 коп. за їх встановлення. Загальна сума матеріального збитку становить 10257 грн. 86 коп. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 10 жовтня 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 31 жовтня 2019 року. 31.10.2019 за вхід.№7797 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] - адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії [NUMBER] від 18.10.2019 зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Позивач, в порушення вимог ст.ст.13, 76-81 ЦПК України не надав суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що саме позивачу 19 грудня 2018 року було завдано матеріальних збитків у вигляді пошкоджень двох електроопор вуличного освітлення в результаті ДТП. Позивачем не надано суду жодних бухгалтерських чи інших документів, що саме позивач є власником (балансоутримувачем) пошкоджених електроопор вуличного освітлення, які на думку позивача, відповідачем були пошкоджені 19 грудня 2018 року по вулиці Свободи у місті Ямпіль Вінницької області в результаті ДТП, що ставить під об`єктивний сумнів, що саме позивачу була завдано матеріальних збитків за тих обставин, що зазначені у позові. Тобто, позивач не надав доказів порушення його майнових прав та інтересів. Позивач додав до позову незавірену копію постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 22.12.2018 року, у якій відсутня відмітка про набрання цим судовим рішенням законної сили, і яка не може слугувати належним і допустимим доказом вини відповідача. Тобто відсутні докази, що вказане судове рішення набрало законної сили. Позивач надав суду свій лист під назвою «Установлення опори по вул. Свободи» за вих.№108 від 27.06.2019 року та незасвідчену в установленому законом порядку належним чином фотокопію договору про виконання робіт №1134 від 19.11.2018 року укладеного між КП «Ямпіль-комунгосп» та СО «Ямпільські ЕМ» ПАТ «Вінницяобленерго», які суперечливі між собою та суперечать обставинам зазначеним у позові. Так, у позові позивач зазначив, що19 грудня 2018 року на вулиці Свободи у місті Ямпіль біля адмін. приміщення СО «Ямпільські ЕМ» відбулося ДТП в результаті чого було пошкоджено дві електроопори, а у фотокопії договору про виконання робіт №1134 від 19.11.2018 року зазначено монтаж чотирьох залізобетонних одно стоякових опор на ПЛ напругою до 1 кВ без підкосу. У договорі відсутнє місце монтажу чотирьох залізобетонних одно стоякових опор на ПЛ напругою до 1 кВ без підкосу. Також із наданої позивачем фотокопії договору про виконання робіт №1134 від 19.11.2018 укладеного між КП «Ямпіль-комунгосп» та СО «Ямпільські ЕМ» ПАТ «Вінницяобленерго», вбачається, що такий договір укладений за місяць раніше до вчинення ДТП і пошкодження електроопор, яке як зазначено у позові сталось 19.12.2018 року. Також розрахунок зроблений позивачем у документі під назвою «Установлення опори по вул. Свободи» за вих.№108 від 27.06.2019 року не відповідає вимогам законодавства, що регулює Порядок визначення розміру збитків від знищення (псування) матеріальних цінностей. Наданий позивачем лист під назвою «Установлення опори по вул. Свободи» за вих.№108 від 27.06.2019, який позивач називає розрахунком понесених витрат на купівлю та встановлення електроопор не є Звітом про оцінку збитків, який зроблений суб`єктом оціночної діяльності, а тому не відповідає вимогам Методики оцінки майна. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Учасники справи повідомлялися про день та час проведення судового засідання для розгляду справи по суті, однак не викликалися, тому у судове засідання учасники справи не з`явилися. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви та клопотання: відзив на позовну заяву (вхід.№7797 від 31.10.2019). Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.21), відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 31 жовтня 2019 року (а.с.22-26), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - листа №108 від 27.06.2019 підписаного начальником КП «Ямпіль-комунгосп» та головним бухгалтером (а.с.4) судом встановлено, що вказаний лист має назву «Установлення опори по вулиці Свободи»; послуги трактора становлять 202 грн.; послуги автомобіля - 1133,70 грн.; матеріали: монтаж опор - 2826,28 грн., кронштейн - 293,90 грн., скоби - 50,76 грн., натяжний зажим - 28,98 грн.; прямі витрати - 4535,62 грн., загальновиробничі - 453,56 грн., адміністративні - 453,56 грн., прибуток - 272,14 грн.; разом 5714,88 грн., нараховано ПДВ 20% - 1142,98 грн., всього - 6857,86 грн. Окрім того, із зазначеного листа не можливо встановити, що це витрати, які поніс саме позивач під час встановлення електроопор на вулиці Свободи у місті Ямпіль біля адмін. приміщення СО «Ямпільські ЕМ». До матеріалів справи, позивачем додано на підтвердження своїх позовних вимог копію постанови судді Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1857/18 від 22.12.2018 (а.с.5-6) з якої вбачається, що [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення. Разом з тим, судом встановлено, що копія зазначеної постанови не містить відмітки про дату набрання законної сили, що ставить під сумнів про чинність даної постанови, тобто, що дана постанова набрала законної сили, і має будь-яку юридичну силу. Окрім того, до матеріалів справи позивачем додано копію Договору про виконання робіт №1134 (а.с.7) з якого вбачається, що Договір між позивачем та СО «Ямпільські ЕМ» ПАТ «Вінницяобленерго» було укладено 19 листопада 2018 року на монтаж чотирьох залізобетонних одно стоякових опор на ПЛ напругою до 1 кВ без підкосу, тоді як вбачається із позовної заяви, ДТП, що мала місце 19 грудня 2018 року, то у результаті ДТП було пошкоджено дві електроопори вуличного освітлення, що також ставить під сумнів укладення вказаного договору з причин пошкодження двох електроопор вуличного освітлення, що мало місце 12 грудня 2018 року. Суд звертає увагу на те, що ДТП, винним в якій визнано відповідача ймовірно мала місце 12 грудня 2018 року, а не 19 грудня 2018 року, як на це у своїй позовній заяві вказує позивач. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Окремим положенням ст.95 ЦПК України визначено особливості використання як засобів доказування письмових доказів (копій та оригіналів). Важливою вимогою використання копії письмового доказу як допустимого доказу у справі є її належне посвідчення. Матеріалами справи підтверджено, що копії письмових доказів, зокрема копія постанови судді Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1857/18 від 22.12.2018 (а.с.5-6) та копія Договору про виконання робіт №1134 від 19.11.2018 (а.с.7), не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування у цій справі. Тому, суд зазначені письмові докази до уваги не бере. Відповідно до ст.124 ч.2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначеної норми цивільного права свідчить про те, що законом покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що позивачем не надано суду жодного доказу, що саме відповідач [PERSON] 12 грудня 2018 року на вулиці Свободи у місті Ямпіль біля адмін. приміщення СО «Ямпільські ЕМ» пошкодив дві електроопори вуличного освітлення завдавши при цьому шкоди позивачу. Окрім того, позивачем не надано суду жодного доказу, що встановлення опори по вулиці Свободи у місті Ямпіль відбувалось взамін пошкоджених двох опор внаслідок ДТП, що мала місце 12 грудня 2018 року, а не будь-яких інших. Зокрема, у листі «Установлення опори по вулиці Свободи» (а.с.4), не зазначено кількість опор які були установлені та місце їх установлення. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розрахунок зроблений позивачем у документі під назвою «Установлення опори по вул. Свободи» (а.с.4) не відповідає вимогам законодавства, що регулює Порядок визначення розміру збитків від знищення (псування) матеріальних цінностей. Згідно п.1 чинного Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №116 від 22.01.1996 року, цей Порядок встановлює механізм визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, крім дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей. Пунктом другим Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, передбачено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб`єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10.12.2003 року затверджено Методику оцінки майна. В абзаці 2 п.1 Методики зазначено, що відповідно до вимог цієї Методики проводиться визначення розміру статутного капіталу акціонерного товариства, що утворюється в процесі приватизації (корпоратизації, перетворення), та розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб`єкту господарювання з державною часткою (часткою комунального майна) в статутному (складеному) капіталі, у разі встановлення фактів розкрадання, нестачі, знищення, псування майна. В п.81 Методики у розділі «Визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди» зазначено, що положення цього розділу застосовуються для визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі в особі державних органів, державних підприємств; територіальній громаді в особі органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств або суб`єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, у разі необхідності обґрунтування наявності або установлення факту розкрадання, нестачі, знищення, псування майна. В п.81 Методики зазначено, що визначення розміру збитків переважно здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки. Згідно п.85 Методики, незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 Цивільного кодексу України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків. Оцінка збитків проводиться на принципах, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту №1, та припущеннях про типовий характер використання майна. Судом звертається увага на те, що позивачем у справі є комунальним підприємством «Ямпіль-комунгосп», засновником якого є Ямпільська міська рада Вінницької області, тому заявлений позивачем розмір збитків внаслідок завдання матеріальної шкоди мав визначатись не самим позивачем, а відповідно до вимог вищезазначеної Методики та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктом оціночної діяльності на принципах, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту №1 із обов`язковим складанням Звіту про оцінку збитків, як того вимагає Розділ «Визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди» вищезазначеної Методики. Тобто, позивачем не надано суду розрахунку понесених витрат на купівлю та встановлення електроопор, а документ №108 від 27.06.2019 підписаний начальником КП «Ямпіль-комунгосп» та головним бухгалтером (а.с.4) не є Звітом про оцінку збитків який зроблений суб`єктом оціночної діяльності, а тому не відповідає вимогам вищезазначеної Методики, і в силу статей 77 і 78 ЦПК України суд не вважає його належним і допустимим доказом щодо розрахунку розміру завданих позивачу матеріальних збитків у сумі 10257 грн. 86 коп. Відповідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Тому, враховуючи вищевикладене, а також із врахуванням того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ними вимог, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності. При вирішення питання про судові витрати, суд,

Outcome: dismissed