Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що 06.07.2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ № 712/7346/17-ц щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 18.08.2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси за заявою [PERSON] скасував зазначений наказ на підставі того, що в матеріалах справи вбачається спір про право, який може бути вирішений лише в позовному провадженні. Станом на 01.02.2018 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 7052,91 грн. Станом на 01.02.2018 року борг внаслідок інфляції зріс на 184,16 грн., а 3% річних складають 41,18 грн. Дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг. Просять стягнути з відповідача на користь позивача борг, який виник станом на 01.02.2018 року в сумі 7278,25 грн., в тому числі 184,16 грн. інфляційних збитків та 41,18 грн. 3% річних. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити, посилаючись на те, що між ним та позивачем відсутній договір про надання послуг теплопостачання; теплопостачання має значно великі втрати в будинку із за відсутності теплозбереження в місцях загального користування; система розбалансована в будинку, в системі опалення різні опалювальні радіатори, можливі опалення полів; наявність самочинних забудов, які отримують послугу і не сплачують за неї, доступу до самочинних не має і користувачі цих забудов відкривають вікна, двері на довгий час в морозні дні, можливо і на цілу ніч; на його запити про отримання інформації щодо теплопостачання і розрахунків, позивач оставляє без реагування, оскільки [PERSON] не є споживачем. Просив застосувати позовну давність. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що на КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладене виконання важливої державної соціальної програми - забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Все майно, що є у підприємства, належить Державі в особі Черкаської міської ради. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 - IV, місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 - IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом установлено, а відповідач проти цього не заперечував, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , до яких позивачем постачається теплова енергія. Відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не виключає можливості стягнення зі споживача вартості спожитої ним теплової енергії, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини. Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до статей 68, 162 Житлового кодексу України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633 - IV, споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Згідно з визначеного у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 - IV поняття комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 - IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. У [PERSON] , як власника квартири, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 - IV, споживач теплової енергії - фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі - продажу. Система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача. Теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках. Належна відповідачу квартира, знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією від 03 жовтня 2007 року № 1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. За змістом пунктів 12, 28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затверджених наказом Міністерства будівництва архітектури та житлово-комунального господарства № 359 від 31 жовтня 2006 року, фізичні особи, мешканці багатоквартирного будинку та споживачі послуг з централізованого опалення сплачують у тому числі і за опалення місць загального користування. Порядок здійснення нарахувань за послугу з централізованого опалення врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. При цьому, обсяг спожитих Гкал, визначений згідно показань будинкового засобу обліку теплової енергії, розподіляється між житловою та нежитловою частинами будинку відповідно до теплових навантажень цих частин, визначених пропорційно їх опалювальних площ. У зв`язку з різним нормативним врегулюванням відносин зі споживачами різних категорій, здійснюється розподіл обсягів спожитих будинком Гкал на житлову та нежитлову частини. Після обчислення обсягу спожитих Гкал житловою частиною, визначається кількість Гкал, що були витрачені для обігріву 1 м. (обсяг спожитих Гкал житловою частиною / опалювальна площа житлової частини). Для визначення спожитого обсягу Гкал конкретною квартирою необхідно кількість Гкал, що були витрачені для обігріву 1 кв. м., помножити на опалювальну площу такої квартири. Відповідно до пункту 1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом № 359 від 31 жовтня 2006 р. Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 р. за № 1237/13111 1.4. (далі Методика), кількість теплової енергії на опалення МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення. Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення між КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» та [PERSON] не укладався, але теплова енергія з січня 2010 року до теперішнього часу відповідачу надається, тобто [PERSON] перебуває у фактичних договірних відносинах з КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго». Судом встановлено, що за період січень 2010 року - лютий 2018 року заборгованість [PERSON] за спожиту теплову енергію складає 7278,25 грн. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за спожиту теплову енергію з січня 2010 року по лютий 2018 року в розмірі 7278,25 грн. - вартість спожитої теплової енергії, 184,16 грн. - сума інфляційних втрат; 41,18 грн. - сума трьох процентів річних, що підтверджується наданим розрахунком. 06.07.2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ № 712/7346/17-ц щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. 18.08.2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси за заявою [PERSON] скасував зазначений наказ на підставі того, що в матеріалах справи вбачається спір про право, який може бути вирішений лише в позовному провадженні. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи згідно з ст. 261 ЦК України. Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та відповідачем заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з листопада 2015 по січень 2018 року в сумі 3754,17 грн. підлягає до задоволення, як така, що заявлена в межах строку позовної давності. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 3754,17 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 184,16 грн. + три відсотки річних у розмірі 41,18 грн. = 3979,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 881 грн.

Outcome: approved