Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Консультант Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності № 8501-К-Н-О від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 12102,38 грн за кредитним договором № б/н від 06.03.2013 року. Також представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1762,00 грн.. З позовної заяви виходить, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 06.03.2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що відповідач дала згоду, щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовахпередбачених договром та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 02.01.2018 року має заборгованість 12102 грн 38 коп., яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 2353 грн 62 коп., заборгованості за пенею в розмірі 8825 грн 85 коп., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 552 грн 49 коп. штраф ( процентна складова ). На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.03.2013 року в розмірі 12102,38 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 01 лютого 2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. У долученому до позовної заяви письмовому клопотанні від 09.01.2018 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні. Також представник позивача Кіріченко.Р.А. у заяві не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення ( а.с. 32 ). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи двічі повідомлявся належним чином та останнньому два рази направлялись рекомендованим листом судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даними Тупичівської сільської ради Чернігівської області відповідач зареєстрований проживаючим у [INFO]. Згідно відмітки поштового відділення судові повістки про виклик до суду повернуті без вручення відповідачу, оскільки останній за вказаною адресою не проживає ( а.с. 47, 52 ). Відповідно до ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно приписів ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач [PERSON] не повідомляв суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, а тому судові повістки направлялись відповідачу за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ст. 128, 130, 131 ЦПК України, відповідачу [PERSON] належним чином вручено судові повістки і він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] належним чином двічі повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, не подав відзив на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд, виходячи з приписів ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо можливості провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що винесено відповідну ухвалу від 25.04.2018 року. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 06.03.2013 року встановлено, що він складається з анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладений між останнім ( позичальник ) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( кредитор ). За умовами договору кредитор 06.03.2013 року надав [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою визначених договором відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заява на отримання кредиту підписана особисто [PERSON] ( а.с. 8 ). У витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» ( а.с. 9 ). В Умовах та правилах надання банківських послуг детально визначено права та обовязки банку, права та обовязки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін ( а.с. 10-24 ). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 06.03.2013 року встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 02.01.2018 року становить 12102,38 грн., з них заборгованість за відсотками та пенею складає 11049,89 грн., заборгованість по штрафам складає 1052,49 грн. ( а.с. 6-7 ). Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладеному договорі. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн штраф ( фіксована частина ) та 552,49 грн штраф ( процентна складова ), суд вважає за необхідне у стягненні штрафів відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс15, в якій розяснено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( частина 2 статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у звязку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягають заборгованість за відсотками та пенею в розмірі 11049,89 грн.. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1603,42 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial