Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

КС «Кредит Союз» звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов обгрнутовує тим, що КС «Кредит-Союз» та [PERSON] уклали договір кредиту №Че-0017 від 12 січня 2012 року про надання кредиту у розмірі 90000 грн. строком на 36 місяців на комерційні цілі. Відповідач свої зобов`язання по договору кредиту не виконав, в тому числі перший платіж виконаний невчасно, і після 4 травня 2012 року весь час по договору кредиту була наявна простроченість. Тобто датою виникнення простроченості за договором є 5 травня 2012 року. На сьогодні непогашеною залишається частина тіла кредиту в сумі 58129 грн. 60 коп. 12 січня 2012 року між КС «Кредит-Союз», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір поруки № Че-0017/1. Пунктом 2.1. договору передбачено, що поручителі беруть на себе обов`язок відповідати за зобов`язання [PERSON] , що випливають із договору кредиту №Че-0017 від 12 січня 2012 року. 60 коп. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Станом на день подачі позовної заяви залишок заборгованості по тілу кредиту становить 58129 грн. Сума інфляційних витрат, яка підлягає до сплати на користь позивача становить 52142 грн. 95 коп. Сума процентів становить 117\~530 грн. 60 коп. На підставі наведеного просив суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь КС «Кредит-СоюЗ» 169 673,55 грн. за договором кредиту №Че-0017 від 12 січня 2012 року. (в тому числі 52142 грн. 95коп інфляційних та 117530 грн. 60 коп. процентів); стягнути з відповідачів судові витрати . Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 5 жовтня 2018 року. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 7 грудня 2018 року представником відповідача подано відзив, в якому представник відповідача вказує на те, що відповідач до 7 червня 2018 року з об`єктивних причин не міг сплачувати заборгованість так Як не знав її розміру та підстав нарахування, а отже міг прострочити виконання грошового зобов`язання лише після набранням законної сили судового рішення, яким таке зобов`язання визначалось. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. 29 січня 2019 року представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги зменшив, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Кредит-Союз» 52142 грн. 95 коп. суми інфляції (інфляційного збільшення суми тіла кредиту). Представник позивача в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Руднічук Д.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2012 року між КС «Кредит-Союз» та [PERSON] укладено договір кредиту (кредитної лінії) № Че-0017. Згідно п.2.1. договору спілка надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії загальним розміром 90000 грн. в межах якої, позичальник може отримувати будь-які суми кредиту, та зобов`язується повернути їх на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п.4.1. договору позичальник зобов`язується повернути спілці надані кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитним коштами. Пунктом 4.9. договору передбачено, що у випадку інфляційних процесів, позичальник повинен повернути спілці кредитні кошти з урахуванням офіційно встановлених індексів інфляції. Відповідно до п.5.1. договору, з метою своєчасного повергнення кредиту та сплати процентів для забезпечення виконання договору укладається договір поруки №Че-0017-П від 12 січня 2012 року, №Че-0017-П/1 від 12 січня 2012 року і договір іпотеки. Відповідно до 8.1. договору строк дії договору 36 місяців з моменту укладання. Пунктом 8.2. договору передбачено, що у випадку наявності непогашеного залишку кредиту після закінчення зазначеного в п.8.1. договору строку, умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом і обов`язку іх сплати продовжують діяти до фактичного погашення процентів і кредиту. 12 січня 2012 року між КС «Кредит-Союз», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір поруки № Че-0017/1. Пунктом 2.1. договору передбачено, що поручителі беруть на себе обов`язок відповідати за зобов`язання [PERSON] , що випливають із договору кредиту №Че-0017 від 12 січня 2012 року. Відповідно до п.3.2. договору поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кожен поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за користування ним, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання боржником умов кредитного договору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 року (справа №711/8312/15-ц) частково задоволений позов КС «Кредит-Союз» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Кредит-Союз» заборгованість в сумі 112713 грн. 45 коп. В частині позовних вимог про стягнення боргу в сумі 116963 грн. 28 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 7 червня 2018 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси скасовано в частині стягнення заборгованості в сумі 112713 грн. 45 коп. солідарно із поручителя [PERSON] та в частині стягнення з [PERSON] судового збору в сумі 1127 грн. 14 коп. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2017 року встановлено, що згідно висновку судово-економічної експертизи №СЕ 2017/083 від 31 жовтня 2017 року за договором кредиту (кредитної лінії) від 1 листопада 2010 року №Че-0811 кредитною спілкою «Кредит-СоюЗ» позичальнику [PERSON] виданий кредит у сумі 90000 грн., при цьому, умовами цього договору кредиту передбачена видача коштів у сумі 100000 грн. Договір іпотеки від 5 листопада 2010 року №Че-0811-1, іпотекодержателем - Кредитною спілкою з іпотекодавцем - [PERSON] П [PERSON] на укладений на суму 100000 грн., при цьому, позичальнику [PERSON] кредит виданий у сумі 90000 грн. Договір поруки від 7 квітня 2011 року №Че-0811-П, укладений Кредитною спілкою з поручителями: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виходячи із суми виданого кредиту у розмірі 100000 грн., при цьому, позичальнику [PERSON] кредит виданий у сумі 90000 грн. Виходячи із даних особової картки позичальника [PERSON] , складеної Кредитною спілкою, заборгованість позичальника [PERSON] по тілу кредиту за договором кредиту (кредитної лінії) від 1 листопада 2010 №Че-0811 станом на 21 серпня 2015 року відсутня. За договором кредиту (кредитної лінії) від 12 січня 2012 року №Че-0017 кредитною спілкою «Кредит-СоюЗ» позичальнику [PERSON] виданий кредит у сумі 90000 грн. на комерційні цілі. При цьому, в цей же день 4 квітня 2012 року кошти у сумі 90000, отримані позичальником за договором кредиту №Че-0017, спрямовані на погашення: заборгованості по тілу кредиту у сумі 89757,28 грн. за договором кредиту від 1 листопада 2010 року №Че-0811; заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 242,72 грн. за Договором кредиту від 1 листопада 2010 року №Че-0811. У рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] по тілу кредиту Кредитною спілкою зараховані кошти у загальній сумі 31870,40 грн. Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість позичальника по тілу кредиту за договором кредиту №Че-0017 становила 58129,60 грн. Заборгованість позичальника по процентах за користування кредитом за договором кредиту ЧЕ-0017 станом на 21 серпня 2015 року становила 54583,85 грн. Статтею 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ратифікована Конвенція про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу ст. 18 Закону №3477-ІV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Тому, встановлені судом при розгляді справи №711/8312/15-ц обставини, не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які знімають необхідність додаткового їх доведення. Відповідно до ст. 625\~ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01.10.2014 року у справі N 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2ст. 625\~ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов`язання проведенням належного виконання. Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно до п.4.1. договору позичальник зобов`язується повернути спілці надані кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитним коштами. Пунктом 4.9. договору кредиту від 12 січня 2012 року передбачено, що у випадку інфляційних процесів, позичальник повинен повернути спілці кредитні кошти з урахуванням офіційно встановлених індексів інфляції. Отже, як передбачено умовами договору, позичальник зобов`язаний повернути КС надані кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитним коштами. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказує на те, що позивач [PERSON] свої зобов`язання по договору кредиту не виконав, втому числі перший платіж виконаний невчасно, і після 4 травня 2012 року весь час по договору кредиту було наявне прострочення. Тобто, датою виникнення прострочення за договором є 5 травня 2012 року. А повністю кредит мав бути виплачений 4 січня 2015 року (згідно графіку проплат, зазначеному в додатку до договору кредиту). Тобто за період з січня 2015 року по липень 2018 року (дата звернення до суду) боржники мають сплатити залишку тіла кредиту з урахуванням інфляції. Звертаючись до суду з позовом у цивільній справі №711/8312/15-ц, КС «Кредит-Союз» зазначила, що борг відповідача за кредитним договором №Че-0017 від 12 січня 2012 року становить 179544 грн. 59 коп. При цьому КС не заявляла вимогу до відповідачів про стягнення інфляційного збільшення боргу на вказану суму. Слід зазначити, що сума боргу 58129 грн. 60 коп., на які нараховуються інфляційні за період з січня 2015 року по липень 2018 року були визначена лише 13 грудня 2017 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, яке набрало законної сили 7 червня 2018 року. Також суд враховує, що починаючи з 4 травня 2012 року (початок прострочення за кредитним договором ) КС не повідомляла відповідачів про необхідність сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Крім того, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. \~Відповідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» членами кредитної спілки можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України, об`єднані хоча б за однією з ознак, зазначених у\~частині першій\~статті 6 цього Закону, мають повну цивільну дієздатність, з урахуванням обмежень, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 5 цієї статті членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. Як вбачається з прибуткового касового ордеру №8737 від 28 жовтня 2010 року [PERSON] сплачено 17 грн. вступного внеску, а тому він є членом КС «Кредит-Союз». Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Згідно п.26 статуту КС «Кредит-Союз» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Отже, кошти, за рахунок яких відповідач отримав кредит не належать на праві власності КС «Кредит-Союз», а належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Згідно з пунктом\~ 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті\~ 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення\~ -\~ прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Як зазначалося вище формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Як передбачено нормами Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі - Закон) та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі - Постанова) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (ст. 1). Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 4 Закону). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (п. 1 Постанови). Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції застосовується для індексації грошових доходів населення, для розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів, які виплачується у разі затримки їх виплати більше, ніж на один місяць, для переоцінки об`єктів основних засобів, для індексації збитків від крадіжок, недостачі, псування (втрати) матеріальних цінностей, індексації нормативної грошової оцінки землі, індексації величини орендної плати за землю і ще в деяких інших випадках. Позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення ( постанови Верховного Суду України від 4 липня 2011 року № 13/210/10 та від 12 вересня 2011 року № 6/433-42/183. Суд вважає за доцільне зазначити, що зазначена позивачем сума індексу інфляції у позові не має жодного обґрунтування та посилання, що прострочення грошового зобов`язання від відповідача, виступає способом захисту майнового права у вигляді відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та на підставі чого позивачем (кредитором) повинно бути отримано компенсацію (плату) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Крім того, як встановлено в судовому засіданні відповідач отримав кредит за рахунок коштів, які не належать КС «Кредит-Союз» а належать її членам на праві власності. Тому суд не вбачає правових підстав в задоволенні в даному позові щодо стягнення з відповідачів індексу інфляції, як такої що спричинило позивачеві матеріальні втрати (збитки) саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Оскільки у відповідача [PERSON] відсутній обов`язок сплатити на користь позивача суму інфляційних, суд приходить до висновку, що такий обов`язок відсутній і у поручителів інших відповідачів у справі. Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) вказала на те, що , враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача подано клопотання про застосування строку позовної давності. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п.11 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі», за спливом строків позовної давності у задоволенні позовних вимог може бути відмовлено у випадку, якщо вони є обґрунтованими, а коли вони є недоведеними, це є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від обставин щодо дотримання строків позовної давності до таких вимог. Отже дотримання стороною у справі строків позовної давності у даному випадку правового значення не мають, адже, як встановлено судом, позовні вимоги є необґрунтованими. На підставі наведеного,Закону України «Про кредитні спілки» ст.ст.530, 612,625 ЦК України,

Outcome: dismissed