Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

із позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 62 350 грн. 38 коп. за кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року у суд звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі по тексту ПАТ КБ Приватбанк) до [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 липня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договорів, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ Приватбанк свої зобовязання виконав в повному обсязі, а відповідач банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими вимогами не надав, з огляду на що за станом на 31 липня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 62 350 грн. 38 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. 24 березня 2017 року на адресу суду подана позовна заява у зміненій редакції, в якій по суті, йде мова про зменшення розміру позовних вимог, і відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка утворилась за станом на 31 липня 2016 року і становить 19\~984,16 грн., з яких: 6\~434,47 грн. заборгованість за кредитом, 11\~777,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1\~772,60 грн. заборгованість з неустойки /а.с. 221-224/. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позові, і просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Додатково представник позивача пояснив суду, що [PERSON] отримала кредитну картку 29 липня 2010 року. Про умови кредитування відповідач була обізнана, на підтвердження чого нею особисто підписано Довідку про умови кредитування, в якій визначено період, на який надається кредит, відсоток за його користування, а також пеня в розмірі 30,00 грн., яка нараховується раз в місяць у випадку невиконання відповідачем своїх зобовязань. 10 червня 2013 року, з метою ідентифікації особи, на виконання вимог Національного Банку України, [PERSON] було подано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк і отримано Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування, про що нею особисто поставлено підпис у вказаній Анкеті-заяві. Відповідно до Тарифів і основних умов обслуговування і кредитування, пеня вже була встановлена в розмірі 50,00 грн., яка підлягала нарахуванню один раз на місяць за невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, неодноразово подававши заяви про розгляд справи за її відсутності та заперечення. Суть заперечень полягає в тому, що відсутній договір, на який посилається позивач як на підставу заявлення позову, наданий розрахунок не може підтверджувати існування боргу, позивачем не надано доказів здійснення виплат за кредитною карткою. Відповідач просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення грошових коштів та процентів і до вимоги про стягнення неустойки. При цьому, відповідач посилається на те, що сальдо простроченої заборгованості виникло 28.07.2013 року, тобто, з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 28.07.2016 року. Відповідач в поданих запереченнях просить також визнати неправомірним списання коштів з рахунку відповідача на користь погашення заборгованості та не вважати дане списання підставою для переривання строку позовної давності; визнати неправомірними нарахування банку по відсотках, штрафах та неустойці в звязку з відсутністю письмово заключного кредитного договору /а.с. 80-88/. Суд звертає увагу відповідача, що такі вимоги є предметом окремого позову (в тому числі, зустрічного), якого відповідачем заявлено не було, тому судом не можуть бути розглянуті так вимоги як позовні вимоги, проте обґрунтування, на якому вони ґрунтуються, буде судом враховане при винесенні рішення. Заслухавши пояснення представник позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 29 липня 2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць. Зі змісту Кредитного договору вбачається, що [PERSON] погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг /а.с.12/. Крім того, власним підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення\~в письмовому вигляді. Власним підписом на довідці про умови кредитування з використання платіжної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду [PERSON] підтвердила, що вона була ознайомлена з базовою відсотковою ставкою, розміром щомісячних платежів, строком внесення щомісячних платежів, пільговим періодом, розміром пені тощо /а.с. 137/. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використання платіжної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду позичальник підтверджує, що «Приватбанк» надав йому в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Банк свої зобовязання за договором виконав належним чином, відкрив картковий рахунок відповідачу в гривнях і здійснював його обслуговування згідно з договором, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься виписка по рахунку, належному [PERSON], за період з 29 липня 2010 року по 28 листопада 2016 року, в якій детально розписано в якій сумі відповідачем знімалися кредитні кошти та на які потреби. Вказана виписка також спростовує твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження надання їй кредитних коштів. Вирішуючи питання щодо задоволення позову, з урахуванням поданої заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Нормами ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України) та спеціальна 1 рік (стаття 258 ЦК України). Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що встановлений трирічний строк закінчився 28 липня 2016 року, а позивач звернувся до суду в вересні 2016 року. Суд не погоджується із позицією відповідача щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками за користування ним з наступних підстав. Згідно п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. Відповідно до п. 2.1.1.2.12 по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк за зверненням клієнта. Як вбачається з матеріалів справи, видана 29 липня 2010 року [PERSON] кредитна карта була перевипущена /а.с. 138-139/. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. \~\~ Таким чином, суд не знаходить підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення коштів за кредитом і відсотків за користування ним. Разом з тим, суд погоджується із позицією відповідача щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (в даному випадку - пені), оскільки статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~ Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З огляду на вищевикладене, суд вбачає можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязання, беручи до уваги лише останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, а це період з 01.09.2015 року по 31.07.2016 року (в межах заявлених позовних вимог), тобто підлягає стягненню як заборгованість по пені сума в розмірі 550 грн. 00 коп. (50 грн./міс х 11 місяців). Щодо збільшення позивачем кредитного ліміту, то відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.2.3 після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість виявлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, щоб кредитний ліміт встановлюється за рішення банку, і клієнт дає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно з п. 2.1.1.2.4 цих Умов та правил підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийнятого любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Підписання Анкети-заяви є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Тому, доводи відповідача в частині не обґрунтованого збільшення кредитного ліміту судом не беруться до уваги. Вивчивши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, так як станом на 31 липня 2016 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за Кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року в розмірі 18\~761,56 грн. (з яких: 6434 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом; 11\~777 грн. 09 коп. заборгованість по відсотках за користуванням кредитом; 550 грн. 00 коп. заборгованість за пенею), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Питання розподілу судового збору між сторонами вирішується відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial