Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача 16 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення 70 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.1-9). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.09.2009 року був переведений на постійну роботу на посаду - акумуляторника 4 розряду до відокремленого підрозділу локомотивного депо Чернігів Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця». В ніч з 25.05.2018 року на 26.05.2018 року, перебуваючи на роботі, отримав тяжку виробничу травму, про що складено акт про нещасний випадок на виробництві від 11 липня 2018 року та акт про проведення спеціального розслідування. В ході розслідування комісією встановлено, що до його посадових обов`язків акумуляторника не входило виконання ремонту та обслуговування механічного обладнання електропоїзду, але в.о. бригадира, в зв`язку з виробничою необхідністю, а саме недостатньою кількістю працівників, та з метою своєчасного виконання планового технічного обслуговування та ремонту, прийняв рішення про залучення його до виконання робіт по заміні автозчепного пристрою. Також встановлено, що експлуатація устаткування та рухомого складу залізниці, вагон 67010 призвели до настання нещасною випадку. Враховуючи встановлені актами обставини заподіяння виробничої травми та враховуючи норми цивільного законодавства щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вважає, що виробнича травма позивачу завдана саме джерелом підвищеної небезпеки. Внаслідок вказаних подій він втратив професійну працездатність (35%) і йому встановлено третю групу інвалідності. Отже, ушкодження здоров`я, завдане джерелом підвищеної небезпеки та пов`язане з виконанням ним трудових обов`язків, заподіяло йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, допомагати фінансово та фізично своїй сім`ї. Вказаною травмою порушено нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він вимушений пересуватися за допомогою палиці. Враховуючи, що за період з січня 2018 року по квітень 2018 pоку, до отримання травми, він отримував заробітну плату в розмірі 8 500 грн, період з моменту отримання травми і до виходу позивача на роботу становить 8 місяців. А тому, вважає, що розмір відшкодування моральних страждань повинен відповідати середньому розміру його заробітної плати до отримання травми, за кожен місяць його лікування і до виходу його на роботу, що становить 8 * 8500= 68000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений строк представник відповідача подав відзив, на підставі якого просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що розслідування нещасного випадку, що сталося з [PERSON] проводилось комісією, за результатами якої причинами настання нещасного випадку є основна та супутня. Основною причиною нещасного випадку встановлено технічну, а супутньою - організаційну, а саме невиконання посадових обов`язків. Порушено вимоги п. 2.4 Робочої інструкції бригадира підприємств залізничного транспорту та невиконання вимог інструкції п. 1.12, п. 3.1.17 Інструкції з охорони праці №8 для слюсаря з ремонту рухомого складу. Під час розслідування відібрані пояснення потерпілого та свідків. Вказав, що до трудових обов`язків акумуляторника не входить виконання ремонту та обслуговування механічного обладнання електропоїзда, дане доручення було адресоване лише слюсарям по ремонту рухомого складу, так як даний вид робіт відповідно до своєї кваліфікації повинні виконувати лише слюсарі з ремонту рухомого складу не менше 3 розряду, але в своїх поясненнях [PERSON] сказав, що [PERSON] дав вказівку всій бригаді зібратися біля мостового крану для заміни трьох автозчепних пристроїв і він відправився з власної ініціативи допомагати колегам по комплексній бригаді, чим порушив пп. 1.8.3, 1.12.4, 1.12.8, 1.12.10 інструкції з охорони праці №11 для акумуляторника, пп. 1.7, 1.12 Інструкції з охорони праці №8 для слюсаря з ремонту рухомого складу. В своїй пояснювальній записці [PERSON] вказав, що саме в момент встановлення автозчепного пристрою під час заведення хвостовика в поглинальний апарат до нього підійшов акумуляторник [PERSON] Без команди (доручення) [PERSON] , з особистої ініціативи він намагався йому допомогти. В результаті нескоординованих дій, хвостовик автозчепу не потрапив в посадковий отвір поглинального апарату, його розвернуло та вдарило по нозі [PERSON] . Отже, в.о. бригадира [PERSON] не доручав [PERSON] виконувати роботи по заміні автозчепного пристрою, бо дане доручення по-перше, не відповідає кваліфікації акумуляторника, по-друге, не входить до трудових обов`язків акумуляторника та порушує Інструкції з охорони праці №8, №11. Таким чином, посилання позивача на ст. 173 КЗпП України щодо відшкодування потерпілому шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок виконання ним трудових обов`язків є безпідставним та необґрунтованим. Також, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що в той час, коли він лікувався та не працював, він не мав змоги фінансово підтримувати родину. Адже, в період перебування позивача на лікарняному (з 01.05.2018 року по 31.12.2018 року) йому нарахований дохід в сумі 69 261,14 грн, що в середньому на місяць складає 69 261,14/8=8 657,64 грн, що відповідає розміру його середньої заробітної плати. Також зазначила, що не може бути прийнятий до уваги, як доказ, акт від 14.02.2018 року, тому що всі члени комісії є членами первинної профспілкової організації моторвагонного депо Чернігів. Дана комісія в своєму складі не є уповноваженою та компетентною, а тому не має повноважень давати оцінку технічному стану. Вважає, що вина ПАТ «Укрзалізниця» в отриманні травми позивачем не доведена, відсутній причинний зв`язок між заподіянням шкоди та моральними стражданнями позивача, а отже, не доведений сам факт завдання моральної шкоди (а.с.131-137). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у позові, з підстав, зазначених у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 19 червня 2008 року [PERSON] прийнято на роботу до локомотивного депо Укрзалізниці ДТГО південно-західна залізниця, що підтверджується копією наказу №227/ос (а.с.22-23). 09.09.2009 року [PERSON] був переведений на постійну роботу на посаду - акумуляторника 4 розряду до відокремленого підрозділу Локомотивного депо Чернігів Державного територіально галузевого об`єднання «Південно -Західна залізниця», що підтверджується копією наказу №339/ос (розпорядження) (а.с.21). У подальшому, згідно наказу №001 від 01.12.2015 року вказаний підрозділ реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ моторвагонне депо Чернігів регіональної філії «Південно - Західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується відмітками в трудовій книзі [PERSON] (а.с.25-27). В нічну зміну з 25.05.2018 року на 26.05.2018 року, в цеху ремонту моторвагонного рухомого складу виробничого підрозділу моторвагонне депо Чернігів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з [PERSON] стався нещасний випадок. За результатами розслідування 12.07.2018 року складено акти форми Н-1 та Н-5 (а.с.28-34, 35-41). Основною причиною нещасного випадку встановлено технічну, а саме конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва (код 01), а саме під час встановлення автозчепу при заведенні хвостовика в поглинальний апарат, внаслідок нескоординованих дій між в.о. бригадира [PERSON] та акумуляторником [PERSON] , хвостовик автозчепного пристрою не потрапив в отвір поглинального апарату, через, що автозчеп розвернуло та вдарило по правій нозі [PERSON] Супутньою причиною нещасного випадку встановлено організаційну, а саме невиконання посадових обов`язків. Порушено вимоги п. 2.4 Робочої інструкції бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту та невиконання вимог інструкції п. 1.12, п. 3.1.17 Інструкції з охорони праці № 8 для слюсаря з ремонту рухомого складу. Згідно висновку комісії нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно до п.15 пп.1 та 7 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Особами, дії яких призвели до настання нещасного випадку є [PERSON] - в.о.бригадира виробничого підрозділу моторвагонне депо Чернігів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та [PERSON] , які під час встановлення справного автозчепу, а саме заведення хвостовика в поглинальний апарат, [PERSON] не скоординував свої дії з акумуляторником [PERSON] , який намагався допомогти, внаслідок чого хвостовик автозчепного пристрою не потрапив в отвір поглинального апарату, через що його розвернуло та вдарило по правій нозі [PERSON] Зазначені обладнання електропоїзда є джерелом підвищеної небезпеки та належать відповідачу. Згідно п. 1.7 Інструкції з охорони праці №8 для слюсаря з ремонту рухомого складу, до роботи слюсарем допускаються особи віком не молодше 18 років, які мають посвідчення на право виконання робіт, пройшли попередній медичний огляд, вступні інструктажі з охорони праці та протипожежний, професійне навчання, перевірку знань з охорони праці та електробезпеки, стажування і допущені до самостійної роботи (а.с.59-70). Відповідно п.1.7 Інструкції з охорони праці №11 для акумуляторника, до роботи акумуляторником допускаються особи віком не молодше 18 років, які пройшли спеціальне навчання, мають відповідну кваліфікацію, а також пройшли медичне обстеження, вступний інструктаж по охороні праці та інструктаж на робочому місці, перевірку знань з охорони праці (а.с.71-75). Відповідно до листа голови ППО ВПМУ моторвагонного депо від 16.02.2018 року та акту комісійного обстеження території моторвагонного депо Чернігів від 14.02.2018 року були виявленні суттєві недоліки, які порушують вимоги з охорони праці та загрожують життю та здоров`ю працівників, які не усунуті (а.с.56-57). Листом від 28.02.2019 № 1431-2 управління виконавчої дирекції фонду у м. Києві звернулось до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» з проханням прийняти рішення щодо розміру відсотка зменшення одноразової допомоги потерпілому від нещасного випадку [PERSON] , так як ушкодження здоров`я настало внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці (а.с.180-181). Протоколом засідання комісії з охорони праці моторвагонного депо Чернігів від 11 березня 2019 року розмір одноразової допомоги [PERSON] зменшено на 1% (а.с.182-183). Згідно висновку Чернігівської міської лікарні №2 від 12 червня 2018 року постраждалий [PERSON] 26.05.2018 року госпіталізований до травматичного відділення з діагнозом: відкритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Дане пошкодження відноситься до категорії тяжких травм, отриманих на виробництві (а.с.43). Як вбачається із виписного епікризу №6817, №12094 із медичної карти стаціонарного хворого 06.06.2018 року [PERSON] проведено операцію БІОС великогомілкової кістки та рекомендовано санаторно-курортне лікування (а.с.48,49). Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 09.01.2019 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35 % з 09.01.2019 року, встановлено третю групу інвалідності строком до 01.02.2020 року (а.с.42). Також, згідно довідки №90 від 10 січня 2019 року [PERSON] за станом здоров`я потребує звільнення від робіт пов`язаних з підняттям тяжкості, тривалим перебуванням на ногах (а.с.50). Як вбачається із копії медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] в період після травми, останній постійно страждає від безсоння, відчуває сильний головний біль та біль у серці, перебуває в стані підвищеної нервозності, у зв`язку з чим вимушений звертатись до лікарні (а.с.86-99). Як вбачається із матеріалів справи 14.02.2018 року профкомом ППО ВПМУ моторвагонного депо Чернігів складено акт на предмет дотримання охорони праці. Перевіркою було встановлено, що стропи кран-балки в цеху з ремонту МВРС в зношеному стані, присутнє викривлення кріплень та розшарування металевого канату. На бирці відсутня дата випробувань та ін (а.с.57). У зв`язку з чим, 16.02.2018 року вільною профспілкою машиністів України, членом якої є позивач, було направлено лист на ім`я начальника виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Чернігів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» яким повідомлялось про результати комісійного огляду перевірки охорони праці на території моторвагонного депо Чернігів від 14.02.2018 року та вимагалось негайно припинити роботи на вказаних територіях на період, необхідний для усунення виявлених зауважень та недоліків (а.с.56). Згідно свідоцтва про шлюб дружиною [PERSON] є [PERSON] (а.с.18). Вказані особи мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.19) та [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Як вбачається із довідок про доходи [PERSON] працює медичною сестрою КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, середньомісячний розмір її доходу становить 4 899 грн (а.с.51). [PERSON] з січня 2018 року по квітень 2018 року отримав заробітну плату, розмір якої 34 002,29 грн (а.с.58). Також в період з 01.05.2018 року по 31.12.2018 року [PERSON] було нараховано дохід в сумі 69 261,14 грн, до виплати 55 571,05 грн (а.с.173-174). У період з 07.07.2018 року по 13.07.2018 року неповнолітній [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні КЛПЗ «Чернігівська обласна дитяча лікарня» (а.с.52-53). Згідно копій квитанцій від 20.08.2018 року та 03.09.2018 року ПТ «Ломбард «Свіжа копійка» видано кредит на суму 7 601 грн (а.с.55). Із оглянутих в судовому засіданні копій нарядів на відрядні роботи за період з 01.01.2018 року по 30.05.2018 року вбачається, що [PERSON] у період з 04.01.2018 року по 28.01.2018 року виконував роботу як слюсар з ремонту рухомого складу (а.с.229-241), з 02.02.2018 року по 26.05.2018 року виконував роботу акумуляторника (а.с.243-304); в період з 25.05.2018 року по 26.05.2018 року відпрацьовано 4 години (а.с.302). Згідно платіжних відомостей та розрахунків заробітної плати за період з січня 2018 року по травень 2018 року [PERSON] отримав заробітну плату відповідно до посади - акумуляторника (а.с.305-319). Відповідно до табелів обліку використання робочого часу працівників ВП Моторвагонне депо Чернігів за період з 01.01.2018 року по 26.05.2018 року [PERSON] працював і його робочий час згідно правил внутрішнього трудового розпорядку протабельовано. Табелі підписані відповідальною особою, керівником структурного підрозділу та працівником кадрової служби (а.с.320-326). Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] показав, що в ніч з 25.05.2018 року на 26.05.2018 року в 03-40 год він був травмований на роботі. Бригада являється комплексною, а тому від виробітку залежить і заробітна плата. В момент роботи відсутні стропи для заміни автосцепки, а тому бригадир, який не має допуску стропольщика почав виконувати ці роботи. Після чого автосцепка зіскочила та хвостовиком вдарила його по нозі і він отримав травму. Після чого він поступив до лікарні, йому було проведено оперативне втручання. Від підприємства ніякої допомоги та підтримки не було, а лише вимагали надати пояснення щодо нещасного випадку. Лікування було тривалим, він не міг пересуватися. Крім того, його направили в санаторій для продовження лікування. Розслідування весь час затягувалося. Перші лікарняні виплати від підприємства отримав 20 вересня 2018 року. Весь тягар по утриманню сім`ї ліг на дружину. Крім того, в літній період менша дитина також травмувалася і перебувала на лікуванні. Зазначив, що неодноразово виконував роботи, які не входять до його обов`язків. Залучали для робіт, тому що немає кадрів. Після отримання травми на даний час ще не реабілітувався. Лікарі пропонують для повного відновлення ще одну операцію, але коштів немає. Зазначив, що ніяких інструктажів на підприємстві не проводилось. Всі роботи, які він виконував, заносились у журнал. Бригадир сказав, що він повинен був допомогти, а відмовитися не міг. Фонд соціального страхування відшкодував витрати на лікування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дружиною позивача. Вранці 26.05.2018 року їй зателефонував чоловік і сказав, що він в лікарні з поламаною ногою. Потім подзвонив [PERSON] та сказав, що потрібні кошти для лікування чоловіка. У зв`язку з чим вона поїхала до ломбарду закласти золоті прикраси. Всіма справами чоловіка займалася вона сама, сторонньої допомоги не було. В цей період травмувалася менша дитина, перебувала на лікуванні. Весь цей час вони жили в позиках, які на даний час не погашені повністю. Перші лікарні кошти від підприємства та Фонду страхування нарахували у вересні 2019 року. Вказала, що в жовтні 2019 року у чоловіка відбулась друга операція, але на даний час стан чоловіка повністю не відновлений. Також зазначила, що чоловік не подавав заяву про виплату матеріальної допомоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він являється головою профспілки, безпосередньо займався випадком, який стався з [PERSON] , відвідував його вдома після лікування. З приводу події пояснив, що незадовго до нещасного випадку, профком ініціював створення комісії по дотриманню норм праці на їх виробництві. У склад комісії пропонувалося тих осіб, яких він забажає. Начальник депо їм представив головного інженера, який після проведення комісії відмовився підписувати акт в якому зазначено про порушення умов праці на виробництві. Одним із таких порушень було відсутність строп. Також були зауваження по стропі, яка знаходилась на той час на підприємстві, а саме її крюки були застарілі, зігнуті, що могло поранити руки робітників. На їх лист начальник адміністрації ніяким чином не відреагував. Після випадку з [PERSON] спеціальною комісію з розслідування нещасного випадку були встановлено ті самі зауваження, які вказані в акті перевірки. Зазначив, що вже були випадки, коли автосцепка зривалась, падала, але до цього часу захватки немає. Також розповів про порядок їх роботи. Ремонт електропоїздів це комплексна робота, відрядно - преміальна система оплати праці. Неодноразово бачив, як [PERSON] виконував не тільки свою роботу акумуляторника, але й іншу, за що отримував кошти. Майстер давав наряд і він виконував роботу. Стропольні роботи виконує стропольщик, але його не було, тому що на підприємстві не було такої посади. В заміні автосцепки приймає участь вся бригада, оскільки її вага 150 кг. Вважає, що основною причиною нещасного випадку є недосконалість технічних засобів. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якою створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Виходячи з наведених вимог закону, позицію представника відповідача щодо відсутності підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду за відсутності вини відповідача в її заподіянні, суд вважає такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки між сторонами склалися трудові правовідносини, згідно висновку комісії нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Також, травма отримана позивачем внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає незалежно від наявності вини. Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач отримав виробничу травму - відкритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням, що призвело до тривалого лікування у Чернігівській міській лікарні №2. Внаслідок травми втратив 35 відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях, у пересуванні, самообслуговуванні, спілкуванні, відбулись негативні зміни у подружньому житті, відчуття тягаря для сім`ї. Протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах, визнаний особою з інвалідністю третьої групи, перебуває на індивідуальній програмі реабілітації інваліда, потребує медикаментозного забезпечення, змушений постійно відвідувати лікувальні заклади. Ушкодження здоров`я позивача, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, незручностей в побуті, у самообслуговуванні, незручність спілкування, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач несе додаткові витрати на постійне відвідування лікувальних закладів, що знижує матеріальне становище сім`ї. Отже, дослідивши вищезазначені докази в сукупності, враховуючи характер та обсяг заподіяних [PERSON] моральних страждань, їх глибину та тривалість, порушення позивачем нормативних актів про охорону праці, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, який підлягає відшкодуванню, слід визначити у розмірі 50 000 грн, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до приписів ч.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 548 грн 85 коп (768,40х50000/70000). Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, крім іншого, просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання юридичних послуг від 03.05.2019 року, укладеного з адвокатом Ковальчук О. О. та ордеру на надання правової допомоги від 15.05.2019 року (а.с.100-101,104). Позивач сплатив на користь адвоката Ковальчук О.О. 6 000 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції від 13.05.2019 (а.с.105), актом виконаних робіт від 13.05.2019 року (а.с.102). З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з підготовкою процесуальних документів, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial