Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач Комунальне підприємство «Жилкомсевіс» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останнього заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій на адресою: [ADDRESS] за період з 01 липня 2008 року по 01 березня 2020 року у розмірі 24855,97 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Рішенням Харківської міської ради №69/06 від 26 липня 2006 року «Про створення комунального підприємства «Жилкомсервіс» та Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №1186 від 20 грудня 2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова» КП «Жилкомсервіс» створено та визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою та групою будинків. Підприємство є юридичною особою, створено за законодавством України у формі комунального унітарного підприємства, що надає послуги з метою отримання прибутку та здійснює свою діяльність на підставі чинного законодавства України та положень Статуту. 28 листопада 2006 року в офіційному виданні Харківської міської ради спецвипуску газети «Свобода» був опублікований публічний договір про надання житлово-комунальних послуг №95/1 відповідно до норм цивільного законодавство, тим самим укладений із [PERSON] , як споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та КП «Жилкомсервіс», як виконавцем послуги з управління будинками, спорудами та групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Зазначений договір набрав законної сили з 01 січня 2007 року та укладений відповідно до вимог ч. 3 ст. 205, ст.ст. 642, 643 ЦК України. Отже, публічний договір від 28 листопада 2006 року про надання житлово-комунальних послуг є чинним, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , перебувають в договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс» і зобов`язані здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідно до затверджених органами місцевого самоврядування тарифів. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Позивач свої обов`язки виконує та забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2011 року №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (за змінами та доповненнями). Нарахування оплати за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій здійснюється відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529. Отже, між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, і відповідач ними користується. Відповідач [PERSON] не виконує свої обов`язки, покладені на нього чинним законодавством за Договором №95/1, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій за адресою за адресою: [ADDRESS] , яка за період нарахування з 01 липня 2008 року по 01 березня 2020 року склала 24855,97 гривень. Аргументи учасників справи. 24 травня 2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав. Так, виходячи з вимог ст.ст. 322, 382 ЦК України, ст.ст. 13, 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.ст. 11, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст.ст. 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в також враховуючи позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц. У 2008 році позивач набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а КП «Жилкомсервіс є управителем вказаного будинку і надає в тому числі послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач зазначив, що договір про надання комунальних послуг КП «Жилкомсервіс» з ним підписано не було. Оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не можу бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг у період з 01 липня 2008 року до 01 березня 2020 року. При цьому, саме позивачем повинно бути доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт надання таких послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за пеірод з 01 липня 2008 року по 01 березня 2020 року у розмірі 24855,97 гривень. Проте, зі змісту позову та доданих до неї документів не вбачається, на підставі яких саме доказів позивачем встановлений факт надання послуг у спірний період, перелік наданих послуг та споживання таких послуг відповідачем, не обґрунтовані правові підстави для здійснення відповідачем оплати за надання житлово-комунальних послуг. Також матеріали справи не містять доказів фактичного направлення КП «Жилкомсервіс» на адресу відповідача рахунків для оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг. В обґрунтування своєї позиції, окрім іншого посилався на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 21 квітня 2020 року у справі №910/7968/19. Крім того, 24 травня 2021 року засобами електронного зв`язку відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в якій просив, виходячи з вимог ст.ст.256, 261 ЦК України, відмовити у задоволенні позову КП «Жилкомсервіс» про стягнення з відповідпача заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] за період з 01 липня 2008 року по 01 березня 2020 року у розмірі 24855,97 гривень у зв`зяку з пропущенням строку позовної давності. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON, в подальшому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням обставин, викладених у його відзиві на позов. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи. Ухвалою Харківського районногоо суду Харківської області від 09 липня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні в повідомленням сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем по справі, що 28 листопада 2006 року в газеті «Слобода» № 95 опублікований публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення КП «Жилкомсервіс» надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування , поточний ремонт, вивезенняпобутових відходів тощо) у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Харкова та своєчасно оплата таких послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором, споживачем. Відповідно до п. 3 Договору, виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органом місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів, періодичність та строки виконання робіт. Відповідно до п.п. 7, 11 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата послуг здійснюється не пізніше 15 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим. У разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та якісних показників від нормативних, виконавець здійснює перерахунок розміру плати. При цьому, пунктом 12 Договору передбачено, що споживач має право на: отримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством; усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки; зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі; перевірку кількісних та якісних показників надання послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги. Пунктом 13 Договору встановлені обов`язки споживача, зокрема: оплачувати послуги в установлені договором строки; своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправності в інженерних мережах, конструктивних елементах квартири. Рішенням Харківської міської ради №1186 від 20 грудня 2006 року «Про визначення виконавця послуг в житловому фонді міста Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді і комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків. Рішенням Харківської міської ради №893 від 20 грудня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Харкова» (з подальшими змінами на підставі Рішень Харківської міської ради №39 від 27 січня 2012 року, №283 від 10 травня 2017 року та №318 від 11 травня 2018 року) визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 10 липня 2008 року за реєстровим №881 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19676579 від 28 липня 2008 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №207128611 від 19 квітня 2020 року). Особовий рахунок № [NUMBER] за вказаною адресою відкрито на ім`я попереднього власника\~\~- [PERSON] . Зі змісту довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вбачається, що за період з 01 липня 2008 року по 01 березня 2020 року за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг у загальному розмірі 24855,97 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суд. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин другої, четвертої, шостої\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно\~статті 13 вказаного Закону\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до вимог статей\~150,\~151,\~156 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту. Згідно з пунктом 5 частини третьої\~статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж\~Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами. Матеріали справи свідчать про те, що КП «Жилкомсервіс» обслуговує житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири в цьому будинку. У встановленому законом порядку відповідач не відмовлявся від надання послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Жодних доказів на підтвердження ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем в ході судового розгляду не надано. Також відповідачем не надано відомостей щодо звернення до КП «Жилкомсервіс» та інших уповноважених органів з приводу неотримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством; усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки; зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі; перевірку кількісних та якісних показників надання послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги. Отже, відповідач має обов`язок сплачувати Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вартість отриманих ним послуг. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому наявні підстави для її стягнення. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати комунальних послуг за період з 01 липня 2008 ркоу по 01 березня 2020 року. Відповідачем в ході судового розгляду надана заява про сплив строку позовної давності до частини вимог позивача. Згідно з\~статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог частин четвертої-п`ятої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно дочастини першої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), тотакі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Матеріали справи не містять квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, які б давали можливість встановити історію таких оплат, та чи здійснював відповідач дії, що свідчили б про визнання ним боргу у повному обсязі. Оскільки загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з даним позовом 27 квітня 2020 року, задоволенню підлягають його вимоги у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 01 квітня 2017 року по 01 березня 2020 рокуу. Як вбачається з наданої позивачем довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, заборгованість за вказаний період складає 9676,84 гривень. Доводи відповідача про те, що він не підписував к КП «Жилкомсервіс» договору про надання житлово-комунальних послуг, а тому між сторонами відсутні договірні відносини, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 22 Договору про надання житлово-комунальних послуг, цей договір укладений згідно з пунктом 3 статті\~205, статей\~642,\~643 ЦК України\~та набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду. Вказаний договір відповідав формі і змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 642/1575/19, провадження № 61-16364св19. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті\~6, статей\~627,630 ЦК Українита\~статей\~19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Разом з тим, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. З урахуванням публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, який опублікований 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода» № 95, наявністю пропозиції позивача укласти такий договір та відсутності з боку відповідача відповідних заперечень, між підприємством КП «Жилкомсервіс» та [PERSON] склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідач, як власник квартири у будинку, який обслуговує позивач, не звертався до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та не довів, що його волевиявлення на укладення публічного договору не було вільним. За таких умов, його доводи щодо відсутності договірних відносин між ним та відповідачем є безпідставними. Посилання відповідача щодо того, що він не користувався послугами, є також безпідставними, оскільки відповідач як власник нерухомого майна несе витрати, пов`язані з його утриманням та обслуговуванням. Від надання послуг позивача [PERSON] не відмовлявся та не повідомляв його про невикористання послуг у період відсутності в житловому приміщенні, таких доказів матеріали справи не містять. Факт того, що особовий рахунок по цій квартирі відкритий на ім`я колишнього власника не звільняє відповідача як теперішнього власника квартири від обов`язку сплати спожитих послуг, наданих позивачем. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц, провадження № 61-2114 св 18. Жодних заперечень з приводу розрахунку заборгованості відповідач не висловився, доказів того, що вартість послуг, нарахована позивачем, не відповідає тарифам, встановленим відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради, матеріали справи не містять. Розмір заборгованості в межах строку позовної давності відповідачем не спростовано. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Щодо судовий витрат. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимог\~ст..141\~ЦПК ЦПК\~України,\~а саме\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 818,34 гривні пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 9676,84 гривень, шо складає 38,93%. На підставі викладеного і

Outcome: partial