Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 20.02.2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.10.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №308. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Не зважаючи на те, що вони проживають разом з відповідачем, однак фактично дитина перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні та забезпеченні, фактично ухиляється від вказаних обов'язків. Тому звернулася з даним позовом в суд, яким просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та аліменти сплачувати їй. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 11.03.2019 року. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з доданими матеріалами направлена відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві. Копія ухвали про відкриття провадження від 20.02.2019 року з копією позову та доданих матеріалів була отримана відповідачем 25.02.2019 року, про що свідчить поштове повідомлення, відзиву на позовну заявув п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відповідач не надав. 11.03.2019 року від позивачки надійшла заява, в якій позов підтримує повністю, просить справу слухати у її відсутність. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подав, суд вважає за можливе провести розгляд справи в спрощеному (письмовому) позовному провадженні. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року (а.с.8). Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком, а позивачка - матір'ю (а.с.8). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Хухрянським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 10.02.2019 року №180/02-20 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і разом з нею зареєстрований та проживає її син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як вказує позивачка у позові, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, будь-якої участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні він не приймає. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що відповідач не надав відзиву не позовну заяву, не подав зустрічний позов та не подав будь-яких заперечень проти позову. При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров'я і матеріальне становище сторін, що дитина проживає разом з матір'ю, і як зазначає позивачка, відповідач не надає коштів на утримання дитини. Вказані обставини відповідачем в установленому законом порядку не спростовані. Висновок суду. З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням сімейного та майнового стану позивачки та відповідача, задовільний стан здоров'я сторін, а також те, що відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї неповнолітньої дитини. За наведених обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved