Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь в порядку регресу з [PERSON] кошти у розмірі понесених витрат, а саме 10\~646,00 грн. та суму понесених судових витрат у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не зявивсь, про час та місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином, згідно доданої до позову письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно заяви наданої до суду просить справу розглядати за його відсутності та застосувати строки позовної давності. Суд дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2011 р. по справі №3/1522/9030/11 [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 24.10.11 р. громадянин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Садова в м. Одесі, у порушення п.п. 13.1 Правил дорожнього руху, не дотрималася безпечної дистанції, в результаті чого, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На дату скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідач, [PERSON], не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із Висновком №4697 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складеного 09 листопада 2011 року субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] визначено вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля [NUMBER] в наслідок пошкодження автомобіля в ДТП у розмірі 14551,88 грн. Матеріальна шкода завдана [PERSON], в результаті дорожньо-транспортної пригоди, особисто винуватцем, [PERSON], відшкодована не була. У звязку з цим, [PERSON] 08.02.2012 р. звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України, з метою отримання відшкодування, до якої було додано копію обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/4942883 термін дії з 24.05.2011 р. до 23.05.2012 р. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторним (транспортним) страховим бюро України 20 березня 2012 року здійснено виплату відшкодування потерпілій особі, [PERSON], в розмірі 10\~646,00 грн., за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу (платіжне доручення №1292 від 19.03.2012 р.). Правове регулювання відносин із заподіяння шкоди ґрунтується на вихідних засадах ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч. 1 ч. 2 ч.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогнепальних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, збиток, заподіяний внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; при наявності вини всіх осіб, діями яких був заподіяний збиток, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин що мають істотне значення. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, суд повинен прийняти до уваги та розглянути подану до суду заяву відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог та зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається що дорожньо-транспортна пригода відбулась 16.11.2011 р. Потерпіла особа - [PERSON] звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України 08.02.2012 р. Виплата Моторним (транспортним) страховим бюро України була здійснена 19.03.12 р., а звернення МТСБУ з даним позовом до суду відбулоося лише 24.03.2012 р. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення. Згідно\~ ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України\~сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог, наданих доказів, заяв та клопотань сторін по справі, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні заявлених вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. На підставі ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed