Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

КП «Теплопостачання м. Одеси» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13185,23 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що між КП „Теплопостачання міста Одеси» і [PERSON] був укладений договір № 4742 від 01.10.2014 року на постачання теплової енергії на об'єкт, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно Договору теплопостачальна організація зобовязується постачати споживачу теплову енергію, а останній, в свою чергу, зобовязується проводити оплати за фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені Договором. Відповідно до п. 5.1. Договору, облік споживання теплової енергії визначається на опалення - розрахунковим способом. Відповідно до п.10 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Відповідно до п.17,18 „ Правил надання населенню послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно п.6.2 та 6.4. Договору, розрахунковим періодом оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно пункту 11.1 Договору на постачання теплової енергії, споживач - [PERSON] зобов'язується сплатити вартість послуг з теплопостачання, фактично отриманих в період з 01.10.2007р. по 01.10.2014р. в сумі 13 252.60 грн. в термін до 31.12.2014р. Як вбачається з розрахунку заборгованості боржника на виконання договірних зобовязань КП «Теплопостачання м. Одеси» відпускало теплову енергію за вище вказаною адресою, проте, в порушення своїх обовязків, визначених у п. 3.2.2., 6.2., 6.4., 11.1 Договору, [PERSON] спожиту теплову енергію не сплачував. Таким чином, у споживача виникла заборгованість в розмірі 13 185,23 грн. за період з жовтня 2007 року по червень 2015 року включно, в звязку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, просив слухання справи провести без його участі та надав додаткові письмові пояснення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про слухання справи у його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити, з урахуванням його заперечень. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень магазину аптеки під № 1, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, загальною площею 67,6 кв.м., що підтверджується договором дарування від 11.04.2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Як вбачається з реєстрів нарахувань та сплаті по абоненту заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у період з 01.10.2007 року по 01.10.2014 року (а.с.7-8). КП «Теплопостачання м. Одеси» звернулось до суду 23.06.2016 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13185,23 грн. посилаючись на договір № 4742 від 01.10.2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Договір це господарсько-договірний документ. Як вбачається з наданої суду копії договору № 4742 від 01.10.2014 року на постачання теплової енергії на об'єкт, розташований за адресою: [ADDRESS], договір укладено між КП «Теплопостачання м. Одеси» та [PERSON], однак підписано представником по довіреності [PERSON] - [PERSON] (а.с.9-12). [PERSON] діяла на підставі довіреності від 16 серпня 2013 року дійсної до 16 серпня 2016 року (а.с.19). За змістом довіреності, довіреній особі не надано право бути представником в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях з питань укладання та підписання договорів (у тому числі і господарських). Таким чином, Договір на постачання теплової енергії №4742 від 01.10.2014 року, на який посилається у позовній заяві позивач, [PERSON] не укладав, а тому у нього не виникло договірних зобовязань за зазначеним договором. Окрім цього, суд зауважує, що в позові зазначено, що заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у період з 01.10.2007 року по 01.10.2014 року, тоді як на той час, [PERSON] взагалі не був власником приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Приміщення за адресою: [ADDRESS], знаходиться на обслуговуванні у ЖБК «Укрніігіпросельхоз». Відповідно довідки Голови правління ЖБК «Укрніігіпросельхоз» від 12.08.2014 року, в приміщенні відсутнє гаряче водопостачання та опалення (а.с.58). Як зазначали представники сторін, з 2014 року та станом на 2017 рік заборгованість у [PERSON] за поставлену теплову енергію відсутня. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 4\~ст. 60 ЦПК України\~передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В звязку з чим, суд вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed