Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Ковельська міська рада Волинської області звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Сім`я [PERSON] перебуває на обліку Ковельського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( далі - Ковельський МЦСССДМ), як сім`я, що опинилась у складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку відповідач ухилялася від виконання обов`язків по вихованню доньки, зловживала спиртними напоями, не цікавилася життям дитини, матеріально її не утримувала. Зазначено, що з відповідачем неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання дитини, створення їй відповідних умов для проживання, однак відповідач належних висновків не зробила. Органом опіки та піклування м.Ковеля 05 березня 2019 року складено висновок, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з підстав наведених в ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомляла, відзиву і заперечень не подала. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до статей 126, 133, 135 СК України (аркуш справи 12-13). З 14 листопада 2018 року [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Ковельського міськвиконкому, як така, що опинився у складних життєвих обставинах, у зв`язку із тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (аркуш справи 13-зворот). Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 88 від 14 березня 2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] від 05 березня 2019 року № 082 - 1.20 (аркуш справи 4, 12- зворот). З актів обстеження умов проживання, пояснень батька [PERSON] (аркуш справи 9-10), характеристики по місцю навчання дитини (аркуш справи 5 - зворот), встановлено, що відповідач ухилялася від виконання обов`язків по вихованню дитини, зловживала спиртними напоями, неодноразово залишали дитину без нагляду, з відповідачем неодноразово проводилась профілактична робота щодо забезпечення належного виховання доньки, створення дитині відповідних умов для проживання, виносились попередження про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо виховання дитини (аркуш справи 11 - зворот). Досліджені письмові докази повністю узгоджуються між собою, а тому оцінка їх, як в цілому, так і кожного окремо, на глибоке переконання суду, беззаперечно підтверджують факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Зокрема, судом встановлено, що відповідач не турбується про належне виховання дитини, не цікавиться її здоров`ям, розвитком, навчанням та вихованням, її успіхами та досягненнями, не надає жодних коштів на утримання дитини, залишає без нагляду. Доказів на спростування встановлених вище фактів, суду не надано. Крім того, неявка відповідача в судові засідання без поважних причин, яка була повідомлені про дату, час та місце проведення таких судових засідань, на глибоке переконання суду, свідчить про небажання відповідача заперечувати проти позову належними та допустимими доказами, доводити суду бажання змінити своє ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, що в свою чергу дає підстави суду зробити висновок про байдужість відповідача до долі своєї дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 2, 3 статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України в редакції, що діяла на час звернення позивача із позовом до суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривні. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768,40 гривень. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача, в дохід держави слід стягнути 1536, 80 гривень судового збору за дві позовні вимоги (768,40 * 2).

Outcome: approved