Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

І. Зміст заявлених вимог та заперечень сторін. Звертаючись до суду з заявою заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] , місце смерті смт.Лозівський, Слов`яносербського району Луганської області. Свої вимоги аргументує тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , місце смерті смт.Лозівський, Слов`яносербського району Луганської області, про що органами на території непідконтрольній українській владі, було видано свідоцтво про смерть. Отримати свідоцтво про смерть у Прилуцькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території непідконтрольній українській владі, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану України для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті [PERSON] на території України та отримання свідоцтва про його смерть. Тому заявник звернувся до суду з відповідною заявою про встановлення факту смерті. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2019 року призначено справу до судового розгляду на 12 год. 00 хв. 12 листопада 2019 року. ІІІ. Позиції сторін викладені судовому засіданні, під час вступної промови. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Прилуцького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без їх участі, протии заявлених вимог не заперечують. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 09 травня 1970 року(а.с.12) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт.Лозівський, Слов`яносербського району Луганської області, про що зроблено актовий запис №589 від 01 жовтня 2019 року відділом ЗАГС Слов`яносербського районного управління юстиції Міністерства юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01.10.2019 року виданого органом на території непідконтрольній українській владі(а.с.7) 08.11.2019 року Прилуцький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відмовив [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] в смт.Лозівський, Слов`яносербського району, Луганської області. V. Норми права, які підлягають застосуванню. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень частини 2 статті 49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] в смт.Лозівський, Слов`яносербського району, Луганської області, однак вказана територія, згідно положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому на вказаній території, нині, жодний орган державної влади України не працює. У зв`язку з цим, суд погоджується із тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України, не є можливим. Відповідно до ст.ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] в смт.Лозівський, Слов`яносербського району, Луганської області, видані органами на території непідконтрольній українській владі, не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст.76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки факт того, що [PERSON] помер, підтверджено обґрунтуванням в заяві, а також наданими письмовими доказами: свідоцтвом про смерть та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником. На підставі викладеного, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved