Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 02.07.2020 [PERSON] та [PERSON] (далі також позивачі) звернулись до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просили стягнути з відповідача: - на користь [PERSON] 18 000 (вісімнадцять тисяч) євро основного боргу та три відсотки річних в сумі 1 620 євро; - на користь [PERSON] 7 000 (сім тисяч) євро основного боргу, 3 780 (три тисячі сімсот вісімдесят) евро за користування грошовими коштами та 630 грн. компенсації у вигляді трьох відсотків річних; - стягнути з відповідача судові витрати. 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що 18 серпня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики грошових коштів у вигляді боргової розписки з зобов`язанням повернення грошових коштів в сумі 8 000 (вісім тисяч) евро за першою вимогою. 28 жовтня 2008 року укладено другий договір позики у вигляді боргової розписки аналогічного змісту на суму 10 000 (десять тисяч) євро. 21 січня 2008 року між [PERSON] і відповідачем укладений договір позики у вигляді боргової розписки на суму 7 000 (сім тисяч) євро із зобов`язанням сплачувати суму у розмірі 105 євро щомісячно за користування грошовими коштами. 1.3. 01 червня 2020 року позивачі письмово звернулися до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за розписками. Проте, отримані відповідачем у позику грошові кошти не повернуті. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 17.07.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у цивільній справі №296/5550/20, розгляд справи вирішено здійснувати у позовному провадженні (а.с. 27-28). 2.2. Представник позивачів подала до канцелярії суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. 2.3. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого та фактичного місця проживання. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. 2.5. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позов, а також наявну згоду представника позивачів, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 18.08.2007 [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 8 000 (вісім тисяч) евро, які зобов`язалася повернути за першою вимогою, що стверджується оригіналом розписки від 18.08.2007 (а.с. 40). 3.2. 28.10.2008 [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 10 000 (десять тисяч) євро, які зобов`язалася повернути за першою вимогою, що стверджується оригіналом розписки від 28.10.2008 (а.с. 40). 3.3. 21.01.2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 7 000 (сім тисяч) євро, які зобов`язалася повернути за першою вимогою, що стверджується оригіналом розписки від 21.01.2008 (а.с. 40). 3.4. 01.06.2020 позивачі направила на ім`я відповідача на адресу її місця реєстрації письмову вимогу про повернення боргу за розписками, що стверджується квитанціями АТ «Укрпошта» від 01.06.2020 з описом вкладення у цінний лист (а.с. 8-9). ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. 4.2. Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей 4.3. Згідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 4.4. За змістом пункту 2 частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 4.5. Згідно частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 4.6. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ (а) ЗАГАЛЬНІ ПРИНЦИПИ 5.1. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». 5.2. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, сформувала правову позицію згідно якої положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду». 5.3. Згідно частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (б) ЗАСТОСУВАННЯ ЦИХ ПРИНЦИПІВ У ДАНІЙ СПРАВІ 5.4. З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2007, 28.10.2008 та 21.01.2008 [PERSON] позичила у [PERSON] та [PERSON] в борг грошові кошти, про що власноручно склала відповідні розписки. 5.5. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 5.6. Враховуючи положення частини другої статті 1047 ЦК України суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, укладення яких підтверджується відповідними розписками від 18.08.2007, 28.10.2008 та 21.01.2008 та стверджують факт передачі позивачами грошових сум в борг відповідачу. 5.7. Суд звертає увагу, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 5.8. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2020 позивачі звернулись до відповідача з вимогою про повернення боргу, шляхом направлення на ім`я відповідача цінного листа з описом з вимогами про повернення боргу. 5.9. За таких обставин та враховуючи, що строк повернення позики сторонами не був обумовлений, отже він визначається відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України. 5.10. Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. 5.11. Наявність оригіналів боргових розписок у позивачів (кредиторів) свідчить про те, що боргове зобов`язання у [PERSON] виникло перед [PERSON] та [PERSON] і на час розгляду даної справи лишилось не виконане. 5.12. Встановлено, що предметом договору позики виступали кошти в іноземній валюті - євро, із визначенням розміру процентів. 5.13. Судом враховується, що гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. 5.14. Зі змісту позову вбачається, що позивач обрав способом захисту порушеного права - стягнення з відповідача боргу за позиками саме в іноземній валюті - євро, що відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України є диспозитивним правом позивача. 5.15. Беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019р. за наслідками розгляду справи № 373/2054/16-ц, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 5.16 Таким чином 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та на 365 (днів у році). Зобов`язання відповідача щодо сплати 3% річних в межах встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності за період з 30.06.2017р. до 30 06.2020 визначається наступним чином: По борговим зобов`язанням перед [PERSON] 18 000 євро х 1095 днів х 3 : 100 : 365 = 1 620 євро. По борговим зобов`язанням перед [PERSON] 7 000 євро х 1095 день х 3 : 100 : 365 = 630 євро. 5.17. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договорами позики. VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ а) Щодо стягнення судового збору 6.1. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі: - на користь [PERSON] 5 876 грн. - на користь [PERSON] 3 417 грн. (б) Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу 6.2. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України позивачами понесено витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн, що надана позивачам адвокатом Музиченко Ю.В. на підставі договору №16 від 20.05.2020, що стверджується ордерами серії РН-093 №157-158 від 20.05.2020, актом виконаних робіт від 30.06.2020, квитанціями до прибуткового касового ордера від 30.06.2020, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] по 2 500 грн. на кожного.

Outcome: approved