Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

КП «Макіївтепломережа» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за відпущену теплову енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка, проживаючи в квартирі [ADDRESS], користується послугами позивача по постачанню теплової енергії, але тривалий час не вносить оплату наданих послуг у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.04.1996 року по 01.01.2014 року в загальній сумі 18178,84грн., яку просять стягнути на користь позивача, а також стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., сплачений при подачі позову до суду, зазначаючи, що раніше вони зверталися до суду із заявою про видачу судового наказу, але у прийнятті заяви їм було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі і не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідачка була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв»язку з чим, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача в своїй письмовій заяві не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Як встановлено судом, договір між сторонами не був укладений, але суд вважає доведеним той факт, що позивач поставляє теплову енергію до будинку відповідача, а в подальшому теплова енергія розподіляється по будинку житловим органом. Судом встановлено, що постачання теплової енергії здійснюється позивачем КП «Макіївтепломережа» до вводу в будинок і ці мережі перебувають на балансі позивача, а мережі внутрішньобудинкові - на балансі житлового органу, який здійснює їх обслуговування. Межею розподілу балансової і експлуатаційної відповідальності приймається обріз будинку, або межа балансової належності. Згідно п.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд вважає доведеним факт того, що позивач поставляє теплову енергію до будинку відповідачів, в подальшому теплова енергія розподіляється по будинку житловим органом на балансі якого перебуває цей будинок. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основним обов»язком споживача теплової енергії, серед інших, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, тобто укладання договору є також і обов»язком споживача, а не лише теплопостачальника, в зв»язку з чим відсутність письмового договору при фактичному надані послуг не звільняє споживача від її оплати. У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, плата за комунальні послуги /теплопостачання і т.ін./ стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено копією особового рахунку, відповідачка [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], і проживаючи в зазначеній квартирі, користується послугами позивача по постачанню теплової енергії, тобто фактично перебуває в договірних правовідносинах з позивачем, а тому зобов'язана своєчасно вносити оплату наданих послуг/а.с.5/. КП «Макіївтепломережа» надаються послуги з теплопостачання в зазначений будинок. Згідно ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до розрахунків наданих позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості по оплаті відповідачкою наданих послуг за відпущену теплову енергію за період з 01 квітня 1996 року по 01 січня 2014 включно і загальна сума заборгованості становить 18178,84грн./а.с.6-15/, в зв»язку з чим, суд приходить до переконання, що зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі, так як вирішуючи питання щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, оскільки відповідачка в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам і не зробила заяви про застосування вимог ЦК України, що стосуються спливу строку позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 267 ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд також враховує, що відповідачка не скористалася своїми правами сторони у процесі і не надала суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн..

Outcome: approved