Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

І. Зміст і підстави позовних вимог. 1. Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури звернувся до Прилуцького міськрайонного суду в інтересах держави в особі - центральної районної лікарні з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. 2. Позов обґрунтований тим, що в результаті злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі , який витратив 4 767,36 грн. на його лікування. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 19.07.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України закрито, у зв'язку з відмовою потерпілого підтримувати обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного звинувачення. В результаті злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, який витратив 4 767,36 грн. на його лікування. ІІ. Позиція сторін. 3. В судове засідання прокурор Курдибайло Т.В. в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі /а.с.19/. 4. В судове засідання представник Прилуцької центральної районної лікарні не з'явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 5. Відповідач - [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини не з'явлення суду не повідомив, відзиву на позов не подав. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Оскільки відповідач, з огляду на вимог ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, а прокурор не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що узгоджується з вимогами ст.280-281 ЦПК України. ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 7. Згідно із ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 19.07.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України закрито, у зв'язку з відмовою потерпілого підтримувати обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного звинувачення /а.с.5-6/. В результаті злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ліктьової кістки зі зміщенням. 8. У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в Прилуцькій центральна районній лікарні» в період з 01.01.2018 року по 17.01.2018 року і на його лікування державою було затрачено кошти в сумі 4767 грн 36 к., що підтверджується довідкою-розрахунком лікувального закладу /а.с.7/. V. Оцінка суду. 9. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України. вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, в питанні чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України, ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищені меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчинені злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. 10. Положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані заступником керівника Прилуцької місцевої прокуратури докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої особи від злочину. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б спростовували позовні вимоги та розрахунок вартості витрат на лікування [PERSON] 11. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведеним ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров?я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров?я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров?я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Таким чином, обов?язок винної особи відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування [PERSON] до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Закриття ухвалою суду кримінального провадження відносно [PERSON] (відповідача по даній справі) по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв?язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, свідчить про наявність нереабілітуючої обставини стосовно обвинуваченого для закриття провадження. Враховуючи надані в розпорядження суду письмові докази, суд приходить до переконання, що потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні в Прилуцькій центральна районній лікарні саме з приводу нанесення йому [PERSON]. тілесних ушкоджень, при цьому його перебування в медичному закладі є наслідком саме злочинних дій відповідача, а наявний розрахунок витрат на лікування ґрунтується на нормах закону. VІ. Розподіл судових витрат. 12. При поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1762,00 грн, який сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду. Враховуючи вище викладене, з відповідача по справі на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн. 13. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я.

Outcome: approved