Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину автомобіля марки TOYOTA модель COROLLA, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску. ІІ. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що у період шлюбу з відповідачем за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS], а також автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер [NUMBER] 2008 року випуску. При купівлі майно було зареєстроване за відповідачем. 02.03.2013 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу вони домовились з відповідачем про те, що розподіл спільного майна подружжя буде проведено після досягнення сином повноліття. Так, 02.08.2017 вона надіслала [PERSON] заяву-пропозицію про добровільний поділ майна, але жодної пропозиції від нього не надійшло. Відповідач не бажає добровільно розподілити майно, придбане під час шлюбу. ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав відзив, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову. Вказав, що шлюбні відносини між ним та [PERSON] були припинені у 2003 році і позивач не довела, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. 18.11.2003 набрало чинності рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука про розірвання між ними шлюбу. З цього моменту минуло майже 14 років, тому він заявляє про застосування позовної давності до вимог позивача про поділ майна і просить суд відмовити у задоволенні позову. IV.КЛОПОТАННЯ В судове засідання сторони та третя особа не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. V.ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 08.01.1999 між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КЕ № 030826, виданого палацом шлюбів м.Кременчука 08.01.1999. У період шлюбу сторін відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній придбав квартиру [ADDRESS] (колишня назва [PERSON]) в м.Кременчуці Полтавської області. Дана обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19.12.2002, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON]. Також, у період шлюбу сторін було придбано автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, який 05.01.2012 зареєстровано за [PERSON] Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 355787. VІ.НОРМИ ПРАВА Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України(далі СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. В ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Відповідно до ст.ст.20, 72 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року вказано, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) ( 2947-14 ) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК). В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VІІ.ОЦІНКА СУДУ Суд відзначає, що майно придбане [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а саме квартира [ADDRESS] та автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до ст.60 СК України, є обєктом права спільної сумісної власності сторін. Доводи відповідача про те, що вищевказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя через те, що 18.11.2003 набрало чинності рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки реєстрація розірвання шлюбу сторін проведена 02.03.2013 згідно актового запису № 37, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ № 079000 від 21.05.2013. Між сторонами виник спір з приводу поділу належного їм спільного майна. Відповідач заявив про пропуск позивачем строків звернення до суду для вирішення даного спору. Суд не погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне. За загальним правилом початок позовної давності обчислюється з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. Вказане правило також застосовується і до вимог про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано. 02.08.2017 [PERSON] надіслала [PERSON] заяву-пропозицію про добровільний поділ майна. Отримавши вказану заяву 09.08.2017, відповідач не вчинив дій, які б свідчили про його згоду здійснити поділ спільного майна. З цього моменту [PERSON] зрозуміла, що її права як власника порушені і 11.10.2017 звернулась до суду за захистом своїх прав із позовною заявою про поділ майна подружжя. Таким чином, строки звернення до суду позивачем пропущені не були. При вирішенні спору про поділ майна суд враховує те, що відповідно до ст.70 СК України частки подружжя є рівними, тому суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири. Щодо вимог позивача про поділ автомобіля суд зазначає наступне. Згідно відомостей, наданих суду Територіальним сервісним центром 5342 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] 18.01.2018 перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору, укладеного у субєкта господарювання ПП «Авто-старт-плюс» № 6987/18/000243 від 17.01.2018. Копія вказаного договору суду надана. Відтак, оскільки спірний автомобіль був реалізований відповідачем, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на ? частину автомобіля не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, позов [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 320 грн.

Outcome: partial