Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці липня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказане домоволодіння було набуте нею у власність на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченком А.П. В 2019 році у [PERSON] виникла потреба відчужити вказане домоволодіння у зв`язку з цим їй стало відомо про існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі постанови Бориспільського ВДВС від 22 листопада 2005 року. [PERSON] вважає, що арешт, накладений на житловий будинок, який належить їй на праві власності порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном. У зв`язку з цим, [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , а також припинити обтяження у вигляді арешту житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника майна від 22 листопада 2005 року, номер обтяження 31939389. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року та від 17 лютого 2020 року, занесеними до протоколів судових засідань, (а.с.24,39) від Бориспільського міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) були витребувані копії матеріалів виконавчого провадження, які стали підставою для накладення арешту на спірне нерухоме майно. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.50). ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Завідувач Бориспільської РДНК Скрипка А.О. направила до суду заяву з проханням розглянути цивільну справу за відсутності їхнього представника та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Представник Бориспільського міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до пред`явленого позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченком А.П., зареєстрованого в реєстрі за №3873 (а.с.7). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн про реєстрацію обтяження від 11 червня 2019 року на домоволодіння, яке розташовується за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, накладений відповідно до постанови б/н від 22 листопада 2005 року Бориспільським ВДВС, суб`єкт обтяження - [PERSON] (а.с.10). [PERSON] зверталась до Бориспільського міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про зняття арешту, накладеного на домоволодіння. Незважаючи на це, їй було відмовлено та повідомлено про неможливість зняти зазначений арешт у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за строком їх зберігання та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження». V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. За змістом ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується виключно для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч.1 ст.59 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про зняття арешту з цього майна. Відповідно до ст.317 та ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положенням ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. б. норми процесуального права. За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що згідно Витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень від 25 серпня 2020 року постановою Бориспільського ВДВС про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника у межах виконавчого провадження №1375155 з виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2005 року №2-3896, накладено арешт на майно [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.61). Тобто на належне позивачу нерухоме майно був накладений арешт в рамках виконавчого провадження №1375155. Дійсно, за змістом ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2005 року за заявою [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Кузьміченка А.П. про зобов`язання прийняти кошти у депозит та про виселення, було накладено обтяження, а саме [PERSON] заборонено будь-яким чином відчужувати (продавати, дарувати, використовувати як предмет застави) житловий будинок [ADDRESS] , а також прилеглі до нього господарчі та побутові будівлі та споруди, що знаходяться в с. Вишеньки Бориспільського району (а.с.12). В подальшому, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2020 року був скасований захід забезпечення позову у виді заборони [PERSON] будь-яким чином відчужувати (продавати, дарувати, використовувати як предмет застави) жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] , вжитий на підставі ухвали судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 вересня 2005 року, згідно загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/89547799. За змістом мотивувальної частини даної ухвали було встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 листопада 2005 року позов, пред`явлений [PERSON] , задоволений частково: зобов`язано приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Кузьміченка А.П. прийняти від [PERSON] на депозит для [PERSON] грошові кошти в розмірі 23500 гривень у виконання грошового зобов`язання, передбаченого п.3 договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, укладеного 15 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузьміченком А.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3873. У задоволенні позову в частині вимоги про виселення відповідача з вказаного жилого будинку було відмовлено. Зі змісту резолютивної частини вказаного судового рішення вбачається, що суд не вирішив питання про скасування заходу забезпечення позову. Очевидно, що через 15 років після ухвалення рішення суду потреба в його подальшому вжитті відпала. Зважаючи на те, що обтяження у вигляді арешту домоволодіння [ADDRESS] було накладено в ході виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2005 року про забезпечення позову, які в подальшому скасовані судом у встановленому порядку. З огляду на це, суд погоджується з доводами позивача про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане домоволодіння тому, права позивача підлягають захисту, шляхом звільнення зазначеного нерухомого майна з-під арешту. Разом з цим, позивачем, всупереч вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, не надано будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що її права як власника домоволодіння [ADDRESS] порушені або не визнаються. Враховуючи норми чинного ЦК України, правом на звернення до суду наділена особа виключно у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У зв`язку з цим, при вирішенні спору по суті суд встановлює чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи та залежно від встановленого вирішує питання про задоволення позовних вимог або відмовити в їх задоволенні. За таких обставин, суд вважає, що право власності позивача на спірне домоволодіння, на даний час ніким не порушено та не оспорюється. Тому у задоволенні позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial