Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2017 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1, позичальник), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 2, поручитель), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 3, поручитель) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (далі по тексту - ТОВ «Градострой», відповідач 4, поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 83 321,19 дол. США. Позов обґрунтований такими обставинами. 06.09.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позичальником [PERSON] укладено договір кредиту № 42.06-07/358, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 73 322 дол. США. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою згідно з укладеними з поручителями [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Градострой» договорами поруки, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. На порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.09.2017 утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 58 302,41 дол. США та заборгованість за відсотками в розмірі 25 018,78 дол. США. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на необґрунтованість позовних вимог та на сплив строку позовної давності. На обґрунтування заперечень вказав, що кредит в іноземній валюті він не отримував, оскільки на його позичковий рахунок було зараховано кошти у гривні, зміст кредитного договору щодо передачі кредитних коштів у тимчасове користування суперечить сутності кредитного договору і теж доводить, що готівковий кредит в іноземній валюті йому не надавався, зазначені у наданому позивачем розрахунку відомості щодо його кредитної заборгованості суперечать даним довідки щодо сум, сплачених ним на погашення заборгованості, банком не надано виписок про рух коштів по його рахунках та бухгалтерських довідок про розмір і склад його заборгованості, що не відповідає вимогам законодавства у сфері фінансового обліку та бухгалтерської звітності, положення договору щодо зобов`язання конвертувати іноземну валюту є несправедливими, під час укладення договору банк ввів його в оману щодо дійсної валюти кредиту, не проінформував про наявні форми кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення кредиту, про переваги і недоліки кредитування в іноземній валюті. Окрім того позивач за рахунок резерву списав як безнадійну заборгованість за укладеним з ним договором кредиту, про що свідчать зокрема фінансові результати діяльності АТ «Укрсоцбанк». Заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності мотивована тим, що останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 11.07.2011, а відтак відповідно до пункту 4.5. кредитного договору строк користування кредитом закінчився 24.11.2011. Отже ураховуючи, що позов пред`явлено 31.10.2017, його заявлено поза межами строку позовної давності. Поручителі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та мотивували свої заперечення тим, що що надана ними порука припинилася, оскільки банк не пред`явив вимогу до них як до поручителів протягом шестимісячного строку з моменту повного припинення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Окрім того відповідач [PERSON] послався на те, що додатковою угодою від 06.09.2006 сторони кредитного договору змінили його істотні умови, при цьому згоди на їх зміну він не надавав, а відтак договір поруки є припиненим з вказаної дати. ТОВ «Градострой» про день та час розгляду справи повідомлене у встановленому законом порядкуза його місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте його представник в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 01.12.2017 суд (під головуванням судді Комаревцевої Л.А.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 11.01.2018 (а.с. 56). 11.01.2018 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 66-67). Ухвалою від 11.01.2018 суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 21.03.2018 (а.с. 78-79). 21.03.2018 від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 101-105). 21.03.2018 за клопотанням представника відповідача 1 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 25.04.2018 (а.с. 90). 23.04.2018 від відповідача 3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 97). 25.04.2018 за клопотанням представника позивача суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.06.2018 (а.с. 98). В підготовчому засіданні 12.06.2018 представник відповідача 1 подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а представник відповідача 2 - зустрічну позовну заяву (а.с. 114, 115). Протокольною ухвалою від 12.06.2018 суд відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви (а.с. 115). Ухвалою від 12.06.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 06.09.2018 (а.с. 116). 04.09.2018 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 122-128). 04.09.2018 від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 134-138). 06.09.2018 суд прийняв відзиви на позовну заяву та у зв`язку з неявкою представника позивача оголосив перерву до 23.10.2018 (а.с. 144). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 150). Ухвалою від 09.11.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до розгляду по суті на 17.04.2019 (а.с. 151). 17.04.2019 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 160). 17.04.2019 у зв`язку з неявкою представника позивача суд відклав розгляд справи на 03.10.2019. 03.10.2019 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 169-170). 03.10.2019 від представника відповідача 1 надійшло клопотання про приєднання доказів (а.с. 171-172). 03.10.2019 у зв`язку з неявкою представника позивача суд відклав розгляд справи на 13.02.2020. 13.02.2020 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 198). 13.02.2020 від Акціонерного товариства «Альфа Банк» надійшла заява про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача (а.с. 199-200). Ухвалою від 13.02.2020 суд залучив Акціонерне товариство «Альфа Банк» як правонаступника позивача та відклав розгляд справи на 19.05.2020 (а.с. 225, 226-227). 19.05.2020 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 233). 19.05.2020 суд відклав розгляд справи на 19.10.2020 (а.с. 233). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування, представники відповідачів 1, 2 вимоги позову не визнали з підстав, наведених у відзивах на позов. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 06.09.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитором), правонаступниками якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а на час розгляду справи - Акціонерне товариство «Альфа Банк», та [PERSON] (позичальником) укладено договір кредиту № 42.06-07/358, предметом якого є надання кредитором позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 73 322 дол. США зі строком кредитування до 05.08.2021 (а.с. 7-10). Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання позичальником іменних безпроцентних облігацій у бездокументарній формі в кількості 8459 шт., що емітовані ТОВ «Градострой», які дають право на отримання у власність двокімнатної квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу облігацій від 22.08.2006 та договору про резервування квартири від 06.09.2006 (). Сторони договору погодили, що за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитору проценти за процентною ставкою в розмірі 10,50% річних та здійснюватиме погашення кредиту щомісячно, до 25 числа кожного місяця, рівними частинами - по 407 дол. США (пункт 1.1. кредитного договору). Пунктом 2.4. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту в останній робочий день місяця з розрахунку факт/360, а їх сплата здійснюється позичальником щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. Згідно з умовами, визначними пунктами 3.3.8., 3.3.9. кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати проценти за використання кредиту, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання порядку, визначеному договором. Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору на забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів та можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, кредитор укладає з позичальником договір застави цінних паперів та іпотечний договір про передачу кредиту в іпотеку майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, а з позичальником та поручителями ТОВ «Градострой», [PERSON] , [PERSON] - договори поруки, за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі. Додатковою угодою від 21.10.2008 сторони кредитного договору погодили збільшення процентної ставки до 14% річних, дія якої починається з 03.11.2008 (а.с. 11). Додатковою угодою № 1 від 19.06.2009 сторони кредитного договору зафіксували розмір заборгованості за кредитом станом на 18.06.2009 в сумі 59 891 дол. США, збільшили термін кредитування на 36 місяців та виклали графік погашення заборгованості по кредиту у новій редакції (а.с. 12-13). Згідно нової редакції графіку погашення заборгованості по кредиту повернення позичальником кредиту має здійснюватись щомісячно, 25 числа кожного місяця, рівними частинами: з червня 2009 р. по листопад 2010 р. - по 52 дол. США, а починаючи з грудня 2010 р. по 355 дол. США, з остаточним поверненням кредиту до 05.09.2024 р. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою згідно з укладеним 06.09.2006 між АКБ «Укрсоцбанк» (кредитором), [PERSON] (позичальником) та [PERSON] , [PERSON] і ТОВ «Градострой» (поручителями) договорами поруки № 42.02-11/570, № 42.02-11/571, № 42.02-11/569, відповідно до умов яких поручителі зобов`язались у повному обсязі та солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за виконання усіх зобов`язань за кредитним договором (а.с. 14-15, 16-17, 18-19). У зв`язку зі зміною сторонами кредитного договору його умов 19.06.2009 банк, позичальник та поручитель [PERSON] уклали договір про внесення змін до договору поруки № 42.02-11/571, відповідно до умов якого порукою забезпечується виконання зобов`язання з повернення кредиту в сумі 73 322 дол. США з кінцевим терміном погашення не пізніше 10.12.2037 та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних (а.с. 20). Цієї ж дати банк, позичальник та поручитель [PERSON] уклали договір про внесення змін до договору поруки № 42.02-11/570, відповідно до умов якого порукою забезпечується виконання зобов`язання з повернення кредиту в сумі 73 322 дол. США з кінцевим терміном погашення не пізніше 05.09.2024 та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних (а.с. 21). Договору про внесення змін до договору поруки № 42.02-11/569, укладеного з ТОВ «Градострой», суду не надано. Судом установлено, що позичальник [PERSON] допускав систематичні порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів у встановлені договором строки та розмірах, а з серпня 2011 р. будь-які сплати за кредитним договором взагалі припинив (а.с. 36). 19.09.2017 банк направив позичальнику та поручителям вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату нарахованих процентів і пені (а.с. 28-33), проте позичальник та поручителі вимоги кредитора не виконали. На підтвердження розміру заявлених вимог банк надав розрахунок, відповідно до якого загальний розмір заявленої до стягнення заборгованості за договором кредиту № 42.06-07/358, нарахованої станом на 06.09.2017, становить 83 321,19 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 58 302,41 дол. США та заборгованості за процентами в сумі 25 018,78 дол. США (а.с. 34-35). ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженням змісту договору кредиту № 42.06-07/358 та додаткових угод до нього встановлено, що його сторони погодили надання кредиту в іноземній валюті - доларах США, з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу в гривні та прийняття суми в гривнях для перерахування згідно з цільовим призначенням (пункт 2.1.). Кредитним договором також передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту (пункти 1.1., 2.4.1). Підписання [PERSON] кредитного договору є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма умовами. Наведене свідчить про те, що позичальник [PERSON] бажав отримати і отримав кредит у доларах США, у касі банку конвертував отриману валюту у гривню, яка була зарахована на його позичковий рахунок та перерахована за придбані облігації. Згідно з наданими банком розрахунками погашення кредиту здійснювалось позичальником відповідно до умов договору у валюті кредиту. На момент укладення кредитного договору жодних законодавчих заборон чи обмежень щодо надання фізичним особам кредиту в іноземній валюті не існувало. Судові рішення про визнання договору кредиту № 42.06-07/358 недійсним повністю чи частково не ухвалювались. Зважаючи на викладене, доводи відповідача [PERSON] про неотримання ним кредиту в іноземній валюті не заслуговують на увагу і є безпідставними. Згідно з нормою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 509 цього Кодексу зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Пунктом 4.5. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9. цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. За приписами частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті та інвестуючи кредитні кошти в будівництво, позичальник взяв на себе валютні та інші ризики, а відтак стрімке зростання курсу долара США відносно національної валюти та недобудова проінвестованого кредитними коштами об`єкта нерухомості, на що позичальник посилається як на одну з підстав своїх заперечень, не мають значення для вирішення даного спору. Більше того, за загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Не заслуговують на увагу і доводи позичальника про те, що банк списав його заборгованість як безнадійну, оскільки вказану обставину позивач заперечує, а жодних доказів на її підтвердження суду не надано. Зважаючи на вищенаведені обставини, які свідчать про порушення позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, наявні підстави для судового захисту порушених прав кредитодавця шляхом примусового стягнення заборгованості. Заборгованість за кредитним договором розрахована банком у відповідності з умовами кредитного договору, її розмір відповідачами не оспорюється і жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку суду не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором та покладає в обґрунтування свого рішення. Водночас суд ураховує, що позичальником [PERSON] заявлено вимогу про подано заяву про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Даючи оцінку доводам відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 259 передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом установлено, що договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України при перегляді судових рішень з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (постанови від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14, від 03.09.2015 у справі № 6-31цс15, від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, від 12.11.2014 у справі № 6-167цс14, від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15, від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16,від 14.12.2016 у справі № 6-2462цс16). Цієї правової позиції дотримується і Верховний Суд. Судом установлено, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідач [PERSON] вніс у липні 2011 р., а відтак відповідно до умов пункту 4.5. договору строк користування кредитом сплив 24.11.2011. Банк звернувся до суду з даним позовом 27.10.2017, тобто з пропущенням строків позовної давності щодо частини позовних вимог, і доказів поважності причин їх пропущення, суду не надано. Зважаючи на викладене, суд застосовує позовну давність до вимог про стягнення простроченої заборгованості по тілу кредиту за щомісячними платежами, які знаходяться за межами строку позовної давності, тобто за період з 01.08.2011 по 30.09.2014 (38 місяців). Згідно з графіком погашення заборгованості по кредиту, який міститься у додатковій угоді до договору кредиту № 1 від 19.06.2009, за період з 01.10.2014 по 05.09.2024 позичальник мав сплатити на погашення кредиту кошти в загальному розмірі 42 625 дол. США (у 2014 р. - 1065 дол. США, з 2015 р. по 2023 р. - 38340 дол. США, у 2024 р. - 3220 дол. США), що і є сумою боргу, заявленою до стягнення в межах строку позовної давності. Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за процентами, нарахованими за період з 26.06.2009 по 01.04.2014, що знаходиться за межами строку позовної давності, у зв`язку з чим підстави для задоволення цих вимог відсутні. Згідно з умовами, визначеними у договорі поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором, при цьому відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За приписом частини 4 статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Верховний Суд України та новостворений Верховний Суд неодноразово висловлювали аналогічну позицію з питання припинення поруки. Умовами договорів поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його укладання (пункт 6.2.), проте строку, після закінчення якого порука припиняється, договорами не визначено. За умовами кредитного договору невиконання позичальником зобов`язань по сплаті процентів та поверненню кредиту понад 90 календарних днів зумовлює його обов`язок достроково повернути кредит і сплатити проценти протягом одного робочого дня. Відтак, сторони погодили настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі у разі невиконання позичальником боргових зобов`язань, встановлених кредитним договором, понад 90 календарних днів. Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, позичальник [PERSON] повністю припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором з серпня 2011 р. З даним позовом банк звернувся до суду лише у жовтні 2017 р., а відтак надана відповідачами [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Градострой» порука припинилася на підставі частини 4 статті 559 ЦК України. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги АТ «Альфа Банк» до позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 42 625 дол. США, а у задоволенні вимог, заявлених до поручителів, відмовляє у зв`язку з припиненням поруки. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 83 321,19 дол. США і сплатив судовий збір в розмірі 45 510,92 грн. Позов задоволено на 42 625 дол. США, тобто на 51/100 частину (42625х100/83321,19), а тому суд покладає на відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 23 210,57 грн. (45 510,92х51%). Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial