Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

І. Суть спору Позивачка [PERSON] 07.11.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що у період з 09.08.2017року по 08.09.2017року вона працювала за трудовим договором у відповідача ТОВ «Цегельний завод «Промінь» на посаді знімальника-укладальника. Вказує, що під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена, заробітна плата у розмірі 2943,05грн, що підтверджується вироком суду від 01.02.2018року. Зазначає, що 08.09.2017року вона була звільнена за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України та згідно з наказом №113 від 08.09.2017року. Трудову книжку їй видано 12.09.2017року. Стверджує, що в день її звільнення відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України, а тому з відповідача підлягає стягненню вищевказана заборгованість із заробітної плати. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Цегельний завод «Промінь» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 2943,05грн. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Цегельний завод «Промінь» був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак його представник в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 07.11.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 28.12.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 09.08.2017року працювала у відповідача ТОВ «Цегельний завод «Промінь» на посаді знімальника-укладальника (наказ №104 від 09.08.2017року), звідки 08.09.2017року була звільнена з роботи за прогули без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України та згідно з наказом №113 від 08.09.2017року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 01.02.2018року у справі №448/27/18 (провадження №1-кп/448/46/18), який набрав законної сили, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що станом на 28.12.2017року у ТОВ «Цегельний завод «Промінь» існує заборгованість по заробітній платі за травень 2017року, червень 2017року, липень 2017року та за серпень 2017року, тобто більше як за один місяць, перед 48-ми працівниками, зокрема, перед [PERSON] на загальну суму 2943,05гривень. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини щодо наявності у відповідача ТОВ «Цегельний завод «Промінь» перед позивачкою [PERSON] заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 2943,05гривень, що встановлені у вироку Мостиського районного суду Львівської області від 01.02.2018року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. V. Застосоване судом законодавство. Приписамист.43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, ч. 1\~ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП\~України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2\~статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Таким чином, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, беручи до уваги те, що відповідачем не були виплачені позивачці всі належні суми при звільненні, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період роботи з 09.08.2017року по 08.09.2017року у розмірі 2943,05грн. підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved