Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернулась із позовом до суду із вимогою про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що в них з відповідачем є спільна дитина, рішенням суду від 23.02.2017 року у справі №334/310/17 на її утримання з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно. Наразі потреби дитини значно зросли порівняно з 2017 роком, крім того позивач не отримує будь-яких доходів, оскільки 04.03.2021 року звільнена з посади фітнес-тренера. Відповідач у відзиві заперечив проти вимог позивача, вказавши на те, що вказівки позивача на те, що потреби дитини значно зросли є безпідставними та бездоказовими. Відповідач на даний час сплачує аліменти у розмірі 1500 грн., що майже у півтора рази більше ніж 50% встановленого законом мінімуму, і не розуміє звідки позивач взяла суму у 3000грн. Крім того, зазначив про те, що у випадку якщо позивач не в змозі виконувати свої батьківські обов`язки, він може забрати дитину до себе. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 23.04.2021 року відкрито спрощене провадження у справі, судове засідання призначено на 25.05.2021 року. Судові засідання призначені на 25.05.2021 року, 08.06.2021 року та 22.06.2021 року відкладені за клопотаннями представника позивача. У судових засіданнях, які відбулись 02.07.2021 року та 08.07.2021 року оголошувалась перерва для надання суду додаткових пояснень. У судовому засіданні від 13.07.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.10.2012 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2017 року у справі №334/310/17 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісячно. На виконання вказаного рішення 09.08.2017 року видано відповідний виконавчий лист. Позивач пред`явила вказаний виконавчий лист до виконання до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі 24.02.2020 року. Постановою державного виконавця від 10.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61431958. В межах вказаного виконавчого провадження відповідачу нараховано суму заборгованості та встановлені обмеження відносно відповідача. У лютому 2021 року за угодою між позивачем та відповідачем суму заборгованості нараховану до цього анульовано, обмеження відносно відповідача скасовані. На момент розгляду цієї справи заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів немає. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Приписами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Під час розгляду справи судом встановлено, що за увесь час із дати постановлення рішення індексація, встановленої судом суми аліментів не здійснювалась, ані у добровільному порядку (за твердженням відповідача він вчасно сплачував аліменти і до пред`явлення виконавчого листа до виконання), ані державним виконавцем. Статтею 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування своїх вимог послалась на дві обставини: втрата постійного місця роботи та ріст потреб дитини. Відповідач, в свою чергу, лише заперечив проти росту потреб дитини, як безпідставного та бездоказового свідчення. Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Мінімум найменша кількість; найменша величина; нижча межа чогось. Тобто, прожитковий мінімум це граничний найменший рівень грошового утримання, який має забезпечити покриття лише базових потреб людини, і аж ніяк не забезпечує гармонійний розвиток дитини. Умовно це межа злиднів. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що сплачувана ним сума аліментів у розмірі 1500 грн. перевищує 50% прожиткового мінімуму, адже такий розмір є гарантованим, але не обов`язковим. Відповідачем не надано суду жодного доказу того, що він не може сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Водночас його твердження про безпідставність та бездоказовість посилань позивача на збільшення потреб дитини є необґрунтованими, адже дитина росте, її фізіологічні потреби зростають, з часом виникає потреба у додаткових витратах на навчання та заняття. Вказівка на те, що дитина у віці 4-х років (станом на прийняття рішення про стягнення аліментів) та у віці 8-ми років (станом на дату розгляду справи) потребує однакову кількість їжі та має ті самі культурні і навчальні потреби суперечить простій логікі. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із положеннями статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі викладеного, враховуючи зміну в матеріальному стані позивача та дорослішання дитини, а також відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, суд,

Outcome: approved