Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету в особі відділу з питань державної реєстрації в якому просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності N2218493 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером № 139729859104 внесений 12.08.2013 щодо виникнення права власності [PERSON] на 7/20 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності на належне їй нерухоме майно, а саме: на 7/20 часток житлового будинку [ADDRESS] , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 2218493 та закрити розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 139729859104. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 22.05.2010 ВМТ № 595020, посвідченого державним нотаріусом Конотопської міської нотаріальної контори Гавриленком Д.В., вона є власником 7/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] . 12.08.2013 державним реєстратором Конотопського міськрайонного управління юстиції - Калантаєнко А.О. зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно (номер запису про право власності № 2218493, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 139729859104). У лютому 2018 року було виявлено, що при державній реєстрації належного їй нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , державним реєстратором допущено технічну помилку, а саме: в Державному реєстрі прав, на вказаний об`єкт нерухомого майна відкрито ще один розділ на нерухоме майно. 13.02.2018 державним реєстратором прийнято рішення № 39650281 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та запропоновано їй додатково подати рішення суду про скасування запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з тяжким матеріальним становищем до суду вона не зверталася. 25.05.2018 державним реєстратором прийнято рішення № 41287525 про відмову у скасуванні державної реєстрації запису про право власності за № 2218493 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером № 139729859104. Зазначає, що у листопаді 2020 року позивач вирішила продати будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Проте, приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу - Ничвидюк Н.А. повідомила, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] , 7/20 часток якого належать їй на праві власності і щодо яких має намір укласти договір про відчуження, відкриті два розділи за реєстраційними номерами 139729859104 і 124251659104. В розділі № 139729859104 зареєстровано право власності позивача за № 2218493 на 7/20 часток будинку. В розділі № 124251659104 зареєстровано два права власності [PERSON] на 7/25 і 37/100 часток цього будинку (номер 8368138 і № 23066716). Вказана інформація є суперечливою і позбавляє можливості здійснити ідентифікацію об`єкту нерухомого майна, його співвласників та посвідчити договір купівлі - продажу. Рекомендовано звернутися до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання на 24.12.2020 року. 24.12.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головучого судді на лікарняному. 15.01.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті 12.02.2021 року об 11:00 год. 12.02.2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою позивача. 23.02.2021 року та 04.03.2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням на лікарняному головуючої судді. У судове засідання 09.03.2021 року сторони, будучи належним чином повідомленими не з`явилися. Позивач в заяві до суду розгляд справи прохала провести у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву з проханням розгляд справи провести без участі представника виконкому, позовні вимоги визнає. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ВМТ №595020 яке видане державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори 22 травня 2010 року спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з 7/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] , належних померлому [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.10.1985 року Конотопським міськкомунгоспом, зареєстрованого у Конотопському МБТІ за № 3280 від 24.10.1985 року (а.с. 8). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 23478945 сформованого станом на 22.05.2010 року, вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] Конотопською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 78, номер у спадковому реєстрі 48857944 (а.с. 9). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП Конотопське МБТІ від 27.12.2011 року, реєстраційний номер майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] - № 29997632, 7/20 частин належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВМТ № 595020 від 22.05.2010 (а.с. 10). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-863 від 22.05.2010 року є власником є власником 7/20 частин квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області Цап Ю.О. від 13 лютого 2018 року зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої [PERSON] для проведення державної реєстрації скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з реєстраційним номером № 139729859104, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі (а.с. 12). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області Лисенко К.М. від 25 травня 2018 року відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесенні запису про скасування державної реєстрації запису про право власності за № 2218493 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 139729859104 (а.с. 13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок [ADDRESS] щодо об`єкта нерухомого майна сформованої станом на 17.11.2020 року, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 139729859104 зареєстровано право власності [PERSON] на 7/20 часток будинку, а за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 124251659104 зареєстровано право власності [PERSON] на 7/25 і 37/100 часток цього будинку (номер 8368138 і № 23066716). (а.с. 14-16). Згідно роз`яснення приватного нотаріуса Конотопського міського нотаріального округу Ничвидюк Н.А. за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на житловий будинок [ADDRESS] відкриті два розділи за реєстраційними номерами 139729859104 і 124251659104. В розділі №139729859104 зареєстровано право власності [PERSON] за № 2218493 та 7/20 часток будинку. В розділі № 124251659104 зареєстровано два права власності [PERSON] на 7/25 і 37/100 часток цього будинку (номер 8368138 і № 23066716). Вказана інформація є суперечливою і позбавляє можливості здійснити ідентифікацію об`єкту нерухомого майна, його співвласників та посвідчити договір купівлі - продажу. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 17). IV. Норми права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на момент спірних правовідносин), у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 361/4307/16-ц (провадження № 14-141цс18) зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (абзац 1 частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є похідною від спору щодо відповідного майна або майнових прав, і якщо цей спір належить до юрисдикції загального суду та переданий на його розгляд з вказаними вимогами, така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства. В той же час, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судового рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 та постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц. V. Оцінка суду. Суд оцінивши докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що на час ухвалення рішення суду, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню. Суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону і у випадку задоволення позову, позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, що є неприпустимим так як суперечитиме завданням цивільного судочинства. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed