Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 22.06.2020 року позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, яку уточнила 13.07.2020 року і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з дати подання позову та до досягнення ними повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 17.08.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Протягом майже двох років вони з відповідачем проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а самостійно позивачка їх забезпечувати не має можливості. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. 23.06.2020 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду на 22.07.2020 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 13). 30.06.2020 року, в межах строку надання відзиву, від відповідача надійшла заява, в якій він позов визнав, просив стягувати з нього аліменти в розмірі 50 % від усіх видів його доходу, позовні вимоги визнає (а. с. 16). Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони з 17.08.2002 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 174 (а.с.9). Встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого 19.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області батьком дитини зазначений [PERSON] (а.с.8). [INFO] народилась [PERSON] , в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області батьком дитини зазначений [PERSON] (а.с.10). Як вказує у позові позивачка, [PERSON] працює в м. Полтава, вказана обставина відповідачем не спростована в установленому законом порядку. Правовідносини щодо утримання батьками неповнолітніх дітей регулюються главою 15 СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року) та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7 і 8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень з першого липня 2020 року - 2318 гривень. При визначенні розміру аліментів суд також враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін, що діти проживають разом з матір`ю, знаходяться на її утриманні, відповідач працює, як вказує позивачка, є фізично здоровим, інших утриманців не має, позов визнав просив з нього стягувати аліменти на утримання дітей 50 % від усіх видів його заробітку, а тому вказаний позивачкою розмір 1/2 частина від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, платника аліментів є обґрунтованим, справедливим та пропорційним. Висновок суду. З огляду на викладене, суд вважає, що з урахуванням сімейного та майнового стану позивачки та відповідача, задовільного стану здоров`я сторін, а також враховуючи, що відповідач має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своїх неповнолітніх дітей, позов визнав та просив з нього стягувати аліменти в розмірі Ѕ частини від усіх видів його заробітку. За наведених обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості, пропорційності, балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved