Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Кредитна спілка «Святий Мартин» звернулася у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 21.06.2013 р., між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір № 48-13, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 15000 грв. строком на 36 місяців. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 25.83 % річних. Однак взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконує, кредит не погашає, відсотки не сплачує. Станом на 19.08.2016 р. [PERSON] допустила заборгованість у сумі 13876.31 грв., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8755.53 грв., заборгованості за несплачені відсотки за користування кредитом у сумі 3919.12 грв., заборгованості з інфляційні витрати у сумі 921.72 грв. та заборгованості з трьох процентах річних у сумі 279.94 грв. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.2013 р. між кредитною спілкою «Святий Мартин» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 48-13, згідно з яким позивач надав відповідачці кредит у сумі 15000 грв. з виплатою за користування ним 25.83 % річних терміном до 21.06.2016 р. Отримавши кредит відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, не погасила кредит та не сплатила відсотки. Станом на 19.08.2016 р. за нею рахується заборгованість у сумі 13876.31 грв., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8755.53 грв., заборгованості за несплачені відсотки за користування кредитом у сумі 3919.12 грв., заборгованості з інфляційні витрати у сумі 921.72 грв. та заборгованості з трьох процентах річних у сумі 279.94 грв. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачкою позову не суперечить закону та інтересам інших осіб. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з неї також слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1378 грв. Тому,

Outcome: approved