Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

І. Суть спору Позивачка 10.03.2020року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно, а саме: будинок садибного типу з господарськими спорудами [ADDRESS] . Вказує, що за життя, а саме [INFO] , її мати склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй (позивачці). Крім неї, спадкоємцем до обов`язкової частки була дочка спадкодавця [PERSON] (сестра позивачки), яка померла [INFO] . Після смерті сестри спадщину прийняла вона (позивачка), оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті. Крім неї, спадкоємцем за законом є ще дочка померлої [PERSON] (третя особа у справі), однак остання не звернулася до нотаріуса за оформленням своїх прав. Проте, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок позивачка не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими спорудами [ADDRESS] . Позиція учасників справи В підготовче засідання позивачка не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Волицької сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду копію спадкової справи №496/2019, заведеної після смерті [PERSON] , копію спадкової справи №497/2019, заведеної після смерті [PERSON] , та заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що не заперечує проти позову. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 16.03.2020року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.04.2020року залучено [PERSON] до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами [ADDRESS] , належав до суспільної групи господарства робітничий двір, головою якого була [PERSON] (мати позивачки). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №496/2019, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 12.08.2002року, яким усе своє майно заповіла дочці [PERSON] (позивачці у справі). Крім позивачки, спадкоємцем, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині була дочка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Із матеріалів спадкової справи №497/2019, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., відомо, що за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] та як спадкоємець за законом другої черги спадкування у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті сестри, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Крім позивачки, спадкоємцем за законом є ще дочка спадкодавця [PERSON] (третя особа у справі), проте остання спадщину після смерті матері не прийняла і на таку не претендує, що вбачається із поданої нею до суду заяви. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] ; копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Волицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1328 та №1329 від 31.10.2019року; копією листа Волицької сільської ради №02-18/59 від 07.02.2020року; копією довідки Самбірського МБТІ №2515 від 27.11.2019; копією заповіту [PERSON] від 12.08.2002року; листами приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. вих.№2042/02-14 та вих.№2043/02-14 від 18.12.2019року; копією технічного паспорта на спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами [ADDRESS] ; копією спадкової справи №496/2019, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] ; копією спадкової справи №497/2019, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновок суду Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що після смерті спадкодавця [PERSON] належне їй право власності на спірний житловий будинок, перейшло за загальними правилами спадкування до її дочки [PERSON] (позивачки у справі). Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved