Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] звернулися у суд з позовом про визнання осіб такими, що набули право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони уклали шлюб 18 серпня 2012 року. У шлюбі [INFO] в них народилась дитина [PERSON] . Вказала, що між ними та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір №825МІ11130627001 від 27.06.2013 року, який ними, як позичальниками не виконаний, у зв`язку з чим станом на 16.07.2018 року мається заборгованість в розмірі 143188,94 грн. В забезпечення виконання Кредитного договору був укладений договір іпотеки предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 64,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказали, що [PERSON] та дитина [PERSON] набули права користування вказаною квартирою, оскільки вони за цією адресою офіційно зареєстровані. Іншого житла в них немає. Вказали, що квартира була придбана за загальну суму 456400,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.06.2013 року. Кредит брався [PERSON] у сумі всього лише на 166 822,00 грн., інші 289 578,00 грн. були сплачені нею, [PERSON] . Таким чином не можна вважати квартиру придбаною в кредит, оскільки вона, свою частку у спільній сумісній власності сплатила повністю сама, і навіть більше, що становить 63,45% від всієї квартири. 15 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника АТ «Альфа -Банк» Голосної А.В., в якому представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно банк звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Однак, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2020 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Таким чином вважають, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки не можливо визнавати за позивачами права, якого вони не втрачали. ІІ Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова [PERSON] від 15.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова [PERSON] від 30.09.2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду. 08.04.2020 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі звільнення з посади відповідно до п.2.3.50 Положень про АСДС винятково, у разі коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №848/0/15-20 від 26.03.2020 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді у відставку» зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Якуші Н.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В. від 21.05.2020 року замінено сторону відповідача на правонаступника АТ «Альфа -Банк». ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. У судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] , який був повідомлений шляхом складання телефонограми та позивач [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивач [PERSON] була повідомлена про місце і час розгляду справи шляхом надсилання судової повістки на адресу, зазначену у позові, до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань чи заяв до суду не надала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений про місце і час розгляду справи належним чином. Враховуючи те, що більше клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами. Приймаючи рішення про ухвалення рішення, суд також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника». ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 18 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2012 року, виданим Дзержинським ВРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, про що зроблено актовий запис №518 (а.с.9). Відповідно до договору купівлі -продажу квартири від 27.06.2013 року, посвідченого ПН ХМНО Хаславською К.В., зареєстровано в реєстрі за №1680 [PERSON] придбав у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Вартість квартири склала 435 000,00 грн. Судом встановлено, що 27 червня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №825МІ11130627001 на придбання житла на вторинному ринку. Відповідно до п.1.1 Договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 166 822,00 грн. зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення договору фіксованої процентної частки за кредитом в розмірі 18.39 % з кінцевим строком повернення кредиту до 10.06.2033 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №825МІ11130627001 від 27.06.2013р., між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договорів іпотеки № 825МІ11130627001- ЗАСТ від 27.06.2013р., посвідчений ПН ХМНО Хаславською К,В. за р. № 1685, предметом якого є кв. [ADDRESS] , яке належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу. Згідно п.п.1.4.- 1.5 договору іпотеки, вона забезпечує виконання [PERSON] зобов`язання за договором кредиту, в частині повернення кредиту, сплати відсотків, неустойки (пені, штрафу), витрат пов`язаних із пред`явленням вимог до кредитора, збитків завданих порушенням договору кредиту, витрат пов`язаних із зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання збереження та страхування майна. Банк виконав своїх зобов`язання та надав [PERSON] кредитні кошти, однак позичальник своєчасно кредит та відсотки не сплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 27.06.2013 року між сторонами ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] , [PERSON] був укладений договір поруки №825МІ11130627001 -ПОР від 27.06.2013 року. Відповідно до п.1.1 Договору поруки поручитель [PERSON] зобов`язалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №825МІ11130627001 від 27.06.2013 року та Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №833030512INSURANCE1 від 27.06.2013 року. Відповідно до п.2.1.1.1 Договору поруки - строк повернення кредиту в сумі 166 822,00 грн. до 10 червня 2033 року (включно). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2013 року, виданим Київським ВДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, про що зроблено актовий запис №715. Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань АТ «Укрсоцбанк» припинив свою діяльність як юридична особа 03.12.2019 року і приєднався за спрощеною процедурою до АТ «Альфа-Банк». Судом встановлено, що згідно п.1.1, п.2.1 Статуту АТ «Альфа-Банк», АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» є юридичною особою, створеною і зареєстровано за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником зокрема всього майна, прав і зобов`язань АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» на підставі передавального акту (затвердженого рішенням єдиного акціонера АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» (рішення №5/2019 від 15.10.2019 р.) та рішенням Загальних зборів акціонерів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА\-БАНК» (протокол №4/2019 від 15.10.2019 р.), у відповідності до якого до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» були передані все майно, права і зобов`язання АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК». Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована - [PERSON] . Відомості у реєстрі територіальної громади м. Харкова щодо місця реєстрації малолітнього [PERSON] , 2013 р.н. - відсутні. V. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що квартира є власністю позивача [PERSON] , дружиною якого є інший позивач [PERSON] , суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій , а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає… VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Судом встановлено, що спірна квартира була передана в іпотеку, що забезпечує виконання [PERSON] зобов`язання за договором кредиту. Статтею 9 даного Закону іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому, як ЦК України, так і Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Позивачі у справі після їх реєстрації в спірній квартирі, точки зору ст. 405 ЦК України та поживанням у ній набули право користування нею, як члени сім`ї власника, і зберігають таке право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Тобто, вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом. У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивачами не надано доказів, які б свідчили про зменшування або обмежування права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням або оспорювання ним права користування позивачами цим житловим приміщенням. Доводи позовної заяви про звернення відповідача із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення їх з житлового приміщення на висновки суду не впливають, оскільки вимога про виселення регулюється іншими нормами матеріального права, чим визнання права користування житловим приміщенням. Крім того, доказів виселення позивачів у судовому порядку надано також не було, навпаки, представник відповідача у своєму відзиву посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/14685/18 у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було відмовлено. Крім того, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Доказів припинення права власності позивачем [PERSON] на спірне житлове приміщення, а отже відповідно користування цим приміщенням членами його сім`ї, суду надано не було. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Виходячи з цього та вкладеного вище, предмет спору сторін та враховуючи підстави звернення позивачів до суду, суд вважає, що права позивачів та їх реєстрація у спірній квартирі не є порушеними, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та залишає сплачений судовий збір за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed