Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. 1. Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 16 172, 79 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн. 2. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6735/18 від 18 березня 2019 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 82937,40 грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів).На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6735/18 від 18 березня 2019 року [PERSON] був виданий виконавчий лист № 420/6735/18 від 12 серпня 2019 року, в якому зазначено: стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 82937,40 грн. за весь час затримки з 10 січня 2018 року по день фактичної виплати одноразової допомоги 30 жовтня 2018 року (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів); стягнути з Головного управління за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 832,16 грн., сплачений згідно квитанції № 126 від 26 грудня 2018 року. 22 серпня 2019 року ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області проведено примусове списання коштів з рахунків ГУ ДСНС України в Одеській області на рахунок колишнього співробітника [PERSON] на загальну суму 83 789, 56 грн. При здійсненні перерахунку коштів перераховано 82 937,40 грн. на картковий рахунок [PERSON] , не вирахувавши податки в дохід бюджету у сумі 16 172, 79 грн. Тобто на картковий рахунок [PERSON] належало стягнути 66 764,61 грн., решта повинна була бути перерахована в дохід Держави в тому числі податок з доходу фізичних осіб (18%) - 14923, 73 грн., військовий збір (1,5%)- 1244,06 грн., всього у сумі 14 172,79 грн. Органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в установленому Бюджетним кодексом України порядку розподіляють зазначені кошти згідно з нормативами, визначеними Бюджетним кодексом України, та спрямовують такі розподілені суми до відповідних бюджетів. Аналогічна система нарахування та сплати згідно підрозділу 10 інших перехідних положень Податкового кодексу України застосовується при сплаті військового збору. У зв`язку з примусовим списанням коштів з рахунків ГУ ДСНС України в Одеській області, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області не могло виступати у якості податкового агента при здійсненні перерахування коштів для колишнього співробітника [PERSON] . 17 вересня 2019 року ГУ ДСНС України в Одеській області звернулось до [PERSON] з листом № 01/4063/03 щодо самостійної сплати відповідних податків. Станом на 12 листопада 2019 року на розрахунковий рахунок ГУ ДСНС України в Одеській області, як податкового агента чи рахунків органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів визначених в листі № 01/4063/03 кошти у сумі 16172,79 грн. від [PERSON] чи за дорученням [PERSON] не надходили, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед бюджетом України. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області не є належним позивачем. В обґрунтування відзиву зазначила, що як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом цього позову є стягнення з відповідача на користь ГУ ДСНС України в Одеській області податку на доходи фізичних осіб та військового збору, несплачених з коштів, примусово списаними на її користь з рахунків Управління органом державного казначейства за рішенням суду. Позовні вимоги Управлінням вмотивовано таким чином:1) внаслідок примусового стягнення коштів, Управління не нараховувало та не сплачувало відповідачу цей оподаткований дохід, тому Управління не могло виступати у якості податкового агента в розумінні Податкового Кодексу України при здійсненні перерахування коштів для колишнього співробітника; 2) в управління, як у податкового агента, виник обов`язок щодо утримання податків з такого не виплаченого мені Управлінням оподаткованого доходу та перерахування його до бюджету; 3) оскільки Управління не нараховувало та не сплачувало відповідачу дохід, тому вона повинна сплатити на рахунок Управління спірну суму податків саме з цього доходу для подальшого перерахування цих податків до бюджету Управлінням, як податковим агентом.Із зазначеного можна дійти до висновку, що суть позовних вимог полягає у тому, що Управління у правовідносинах, пов`язаних з примусовим списанням за рішенням суду з його рахунків на користьвідповідача оподаткованого доходу, вважає себе податковим агентом щодо цього доходу. Тому просить суд у примушенні відповідача до сплати на рахунки Управління, як податкового агента, податків з доходу, який не нараховувало та не сплачувало відповідачу Управління, виключно з метою подальшого перерахування Управлінням цих податків до бюджету. Отже, Управління намагається утримати з неї виключно з метою подальшої сплати Управлінням до бюджету від імені відповідача податків за рахунок саме того її доходу, який не нараховувало та не сплачувало їй Управління. Податковим агентом вважається особа, яка нараховує та виплачує оподатковуваний дохід на користь платника податку.Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, Управління не нараховувало та не сплачувало відповідачу оподатковуваний дохід у вигляді середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, тому у нього відсутній обов`язок щодо утримання податків з цього доходу та перерахування їх до бюджету. Таким чином, в Управління відсутній будь-який правовий зв`язок щодо сплати відповідачем до бюджету податків та зборів з отриманого нею спірного оподатковуваного доходу.Щодо примушення відповідача до сплати зазначених податків, то це не входить до повноважень Управління та здійснюється за позовом іншого спеціального органу за спеціальною процедурою. Як висновок, у цих правовідносинах ГУ ДСНС України в Одеській області не є належним позивачем, тому у його позові слід відмовити. Крім того, хочу зазначити, що спірні правовідносини стосуються сплати податків, тобто є податковими відносинами.А відповідно до ч.2 ст. 1 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.Отже, посилання позивача на ЦК України в позовній заяві є недоречним. (а.с. 34-36) 4. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовільнити позовні вимоги. В обґрунтування відповіді зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/6735/18 від 18 березня 2019 року частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Головного управління ДСНС України в Одеській області, стягнуто з Головного управління на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 82937, 40 грн. (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати подітків і зборів). Тобто на картковій рахунок [PERSON] належало стягнути 66764,61 грн., решта повинна була бути перерахована в дохід Держави в тому числі податок з доходу фізичних осіб (18%) - 14923,73 грн., військовий збір (1,5%)- 1244,06 грн всього у сумі 16172,79 грн. При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Твердження відповідача щодо неналежності правосуб`єктності позивача та судової юрисдикції є помилковими, оскільки у відповідності до вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дана сума - 16172,79 грн. не являється тим Майном (коштами), що підпадає під вимоги ст.1215 ЦК України, оскільки це не зараховані до бюджету податки та збори, які підлягають обов`язковому зарахуванню в бюджет держави. (а.с. 39-41) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. (а.с. 95) 6. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 98-99) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2019 року справа була передана судді Галич О.П. 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2020 року було закрито провадження по справі. 10. Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2020 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 11. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року задоволено частково вимоги [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо несвоєчасної виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту; стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 82937,40 грн. за весь час затримки з 10 січня 2018 року по день фактичної виплати одноразової допомоги 30 жовтня 2018 року (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів); стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 832,16 грн., сплачений згідно квитанції № 126 від 26 грудня 2018 року.(а.с. 6-11) 13. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року залишено без змін. (а.с. 12-13) 14. 12 серпня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист про стягнення з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] коштів у розмірі 82937, 40 грн. та судового збору у розмірі 832,16 грн. (а.с. 14) 15. Згідно квитанції від 21 серпня 2019 року № 2, Державною казначейською службою м. Києва було перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 82 937,40 грн. (а.с. 15) 16. Листом начальника Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області - В. Федорчак від 27 вересня 2019 року № 01/4250/03 було надано відповідь [PERSON] про те, що у Головного управління перед відповідачем грошового зобов`язання не виникало. (а.с. 16-17) V. Оцінка Суду. 17. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 18.Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. 19. Згідно ст. 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. 20. Згідно п. 18.1 ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. 21. Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов`язком. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. 22. Відповідно до п. 168.1., 168.1.1., ст. 168 ПК України оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. ( така ж позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 липня 2018 року по справі № 359/10023/16-ц) 23. Згідно п. 168.1.5. цієї статті якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. 24. Положеннями п. 168.4.5. цієї статті передбачено, що фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету. 25. Згідно п. 168.4.7. вказаної статті відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід. 26. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 27. Частиною 3 цією статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 28. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. 29. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України - набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 30. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. 31. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. 32. Суд вважає, що заявлена сума - 16 172, 79 грн. не являється майном (коштами), що підпадає під вимоги ст. 1215 ЦК України, оскільки це кошти, які підлягають обов`язковому перерахуванню в дохід держави. 33.У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 34. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року задоволено частково вимоги [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо несвоєчасної виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту; стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь [PERSON] середній заробіток в розмірі 82937,40 грн. за весь час затримки з 10 січня 2018 року по день фактичної виплати одноразової допомоги 30 жовтня 2018 року (з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів). Тобто судом було визначено, щодо вирахування з суми 82937,40 грн. належних до сплати податків і зборів. 35. Зважаючи на вищевикладене, відповідач безпідставно одержала від позивача кошти в сумі 16172, 79 гривень, оскільки вказані кошти є сумою податків, які мають бути перераховані до бюджету України, а тому позов підлягає задоволенню. 36. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). 37.Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 38. Враховуючи зазначені обставини, суд приводить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 39. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення № 3675 від 06 листопада 2019 року (а.с.5) позивачем було сплачено 1921 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved