Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Кириченко Дар`ї Вадимівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48196474 від 12.08.2019 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності (№32779818) про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1892052874101 за АТ «Альфа-Банк». Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2008 між нею та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір, згідно якого їй надавалися кредитні кошти в сумі 66 150 доларів США, для придбання квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання взятих за кредитним договором зобов`язань був укладений іпотечний договір, за умовами якого вказана квартира передана в якості забезпечення. У подальшому ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за кредитним договором та договором поруки ПАТ «Дельта Банк», а потім - ПАТ «Альфа-Банк». Зазначає, що внаслідок підвищення курсу долара виникла заборгованість. Рішенням суду від 03.03.2016 з неї стягнута заборгованість в сумі 1 443 921,07 грн та видано виконавчий лист, який направлений на виконання до приватного виконавця Чернігівського міського округу Палігіна О.П. Втім, в листопаді 2019 року вона дізналась, що 12.08.2019 державним реєстратором Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Кириченко Д.В. перереєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення існуючої заборгованості. Вказує, що рішення державного реєстратора є незаконним, оскільки в порушення вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» вона не отримувала вимоги від АТ «Альфа-Банк» про усунення порушення за кредитним договором шляхом дострокового виконання кредитного договору. Також, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким передбачено, що не може бути примусового стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22 квітня 2021 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений строк відповідач подав відзив та додаткові пояснення (а.с.47-51, 118-119), де просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що на виконання норм Закону України «Про іпотеку», АТ «Альфа-Банк» надсилав письмове повідомлення [PERSON] та дане повідомлення, разом з кредитним та іпотечним договором надавались державному реєстратору і містяться в матеріалах реєстраційної справи. Отже, у даному випадку однією із умов переходу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю була добровільна передача іпотекодавцем предмета іпотеки. Відповідно до п. 11 іпотечного договору передбачено, що сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. Доводи [PERSON] , яка стверджує, що цього відправлення не отримувала, свідчать про недобросовісність іпотекодавця та порушення прав потекодержателя в очікуванні таких дій. Щодо посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначила, що не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або і предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя. Втім позов не містить жодного доказу про проживання позивачки в квартирі [ADDRESS] на час здійснення спірної реєстрації права власності, що у позивача або членів її сім`ї немає іншого житлового майна, в тому числі належного їй на праві спільної сумісної власності. [PERSON] не надала складений за участі органу місцевого самоврядування або ж з житлово-експлуатаційної організації акту обтяження житлових умов з якого б вбачалось що вона справді використовує іпотечне майно, як місце свого постійного проживання (що не є співзначним з поняттям реєстрації місця проживання). Напроти АТ «Альфа-Банк» має докази, що з липня 2017 року спірне житло не є основним місцем проживання позивача, а використовується для отримання прибутку, шляхом здачі в оренду [PERSON] . Зазначила, що сторони, укладаючи іпотечний договір одночасно уклали договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у формі іпотечного застереження в Іпотечному договорі, що повністю відповідає вимогам законодавства, в тому числі вимогам ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою суду від 31 травня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з витребуванням доказів. Одночасно відмовлено АТ «Альфа-Банк» у задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 06 липня 2021 року та 15 вересня 2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити, посилалися на обставини зазначені в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.109). У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні відповідно до відзиву, який подано у встановлений строк. Третя особа в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 01 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2402/0808/71-079, згідно якого банк надав кредит у сумі 66 150,00 доларів США для споживчих цілей. Так, 01 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] (а.с.8). Крім того, 01 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, яким забезпечено виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору № 2402/0808/71-079 від 01.08.2008 року. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.6-7). 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, із якого вбачається, що напередодні 25.05.2012 продавець - ПАТ «Дельта Банк» права вимоги були придбані у ВАТ «Сведбанк» (а.с.85-91). Згідно вищезазначених угод відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2402/0808/71-079 від 01.08.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у [PERSON] виникла заборгованість в сумі 1 443 921,07 грн, яка стягнута рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2016 (а.с.9-14). Відповідно до висновку про вартість майна, складеного 21.02.2019 субєктом оціночної діяності ТОВ Бізнес ассіст» ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 11.02.2019 становить 571 053 грн (а.с.44). 21 червня 2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» направило [PERSON] за адресою реєстрації - [ADDRESS] , повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.54-56). Доказів отримання [PERSON] даного повідомлення матерали справи не містять, вимога банку залишилася не виконаною. Як вбачається із автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області з 18.07.2019 перебувало виконавче провадження, де боржником є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «Альфа-Банк». На даний час виконавче провадження має статус - «завершено» (а.с.53). В той час, згідно договору найму (оренди) нерухомого майна від 19.07.2017 [PERSON] здала в оренду [PERSON] за 2 200 грн (щомісячно) квартиру [ADDRESS] (а.с.57-59). Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо наявності у власності нерухомого майна у [PERSON] та [PERSON] (а.с.121-125). 08 серпня 2019 року представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення державної реєстрації права власності квартири [ADDRESS] (а.с.81). Рішенням державного реєстратора Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Кириченко Д.В. від 12.08.2019 проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, власником якої з 08.08.2019 є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (а.с.97). Згідно витягу № 177141772 від 12.08.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про право власності № 32779818 на підставі іпотечного договору 6934/360 від 01.08.2008 (а.с.98). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»). Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. У даному випадку умовами іпотечного договору від 01.08.2008, зокрема пунктом 12.3.1 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав. У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору кредиту, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Аналогічного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 720/852/18 (провадження № 61-14395св19). Відповідно до п.11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених основним зобов`язанням та цим договором. При настанні зазначених у цьому договорі випадків, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена в такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя. АТ «Альфа-Банк» 02.07.2019 направило вимогу [PERSON] за вихідним номером 2262 від 21.06.2019 про негайне повернення заборгованості по кредитному договору та повідомило, що у разі невиконання законної вимоги банку, буде розпочато звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується фіскальним чеком, реєстром №156 та списком №5442 від 02.07.2019, вимогою та описами вкладення. Однак, матеріали реєстраційної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21.06.2019, зокрема повідомленням про вручення. Також не містять матеріали справи доказів про відмову отримання позивачем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень від 21.06.2019, що свідчило про її недобросовісність. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача про неможливість відчуження предмета іпотеки у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з наступного. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пп. 1 п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Судом встановлено, у іпотечному договорі від 01 серпня 2008 року адреса проживання [PERSON] зазначена: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта адреса місця реєстрації позивача [PERSON] з 24.02.2009 - [ADDRESS] . Однак, у період з 19.07.2017 до 13.11.2019 спірною квартирою не користувалася, оскільки здавала в оренду [PERSON] , що підтверджується договором оренди від 19.07.2017. За вказаних обставин, відсутні підстави для застосування в даному випадку Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також не заслуговують на увагу доводи позивача та її представника на необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки сторони укладаючи іпотечний договір одночасно уклали договір про задоволення вимог іпотекодерателя у формі іпотечного застереження в іпотечному договорі, що відповідає вимогам ст..ст.33, 36-37 Закону Україги «Про іпотеку». Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. З огляду на те, що державна реєстрація за банком права власності на нерухоме майно відповідача за неподання для цього передбачених п. 61 Порядку документів, зокрема повідомлення про вручення, проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 10 та 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності є незаконним. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено 908 грн судового збору за подачу позову та 454 грн за подання заяви про забезпечення позову (а.с.1,22). Враховуючи, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. VІ. Інші процесуальні дії у справі. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22.04.2021 забезпечив позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , індексний номер 48196474 від 12.08.2019 року, яка на підставі приватної власності належить Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714; місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд.100 м. Київ, 03150); заборони вчиняти будь-які дії щодо держаної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Чернігівський апеляційний суд постановою від 22.07.2021 вищезазначену ухвалу суду залишив без змін. За нормою ч. 7 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved