Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 13.12.2007 року Ужгородським міським управлінням юстиції в Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №837, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 50% сплаченої суми. В обгрунтування позову посилається на те, що 13.12.2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, в даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось, через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, між ними відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття кохання, поваги та довіри. Протягом останніх років відносини між ними погіршились, з січня 2021 року припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Вважає, що сім`я розпалася і її відновлення неможливе, на примирення категорично не згодна, оскільки подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Крім того, позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю, посилаючись на те, що з січня 2021 дитина за спільною згодою батьків проживає з нею. При цьому, зазначає, що батько не заперечує щодо місця проживання дитини з матір`ю, на підтвердження вказаного між сторонами укладено договір. Вказує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, відповідає внутрішній волі дитини, при цьому це не позбавляє права батька брати участь у вихованні дочки, підтримувати з дитиною стосунки, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний та моральний стан. Зазначає, що вона працює, має стабільний заробіток та постійно піклується про дитину, не заперечує щодо спілкування доньки з батьком. Вимогу щодо стягнення аліментів позивач обгрунтовує, тим, що відповідач проживає окремо від дитини, тому на нього покладається обов`язок сплачувати аліменти. На даний час вона самостійно не може в повному обсязі забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому, відповідач є фізично здоровою людиною, немає хронічних захворювань, офіційно працевлаштований, а також відсутні виплати аліментів на інших дітей, непрацездатних батьків. Враховуючи наведене, просить стягувати з відповідача аліменти\~у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. 15.06.2021 року до суду від відповідача [PERSON] поступив відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу з [PERSON] . Щодо визначення місця проживання спільної дитини [PERSON] зазначив, що в порядку досудового врегулювання спору з позивачем було підписано відповідний договір, яким визначено місце проживання їх доньки з матір`ю. Щодо витрат на утримання дитини, зазначив, що в добровільному порядку, за відсутності судового рішення де чітко визначено розмір аліментів, врегулювати спір щодо спільних витрат на утримання доньки не вдалося. Через відсутність довіри між ними вважає за правильне оформити щомісячні витрати на утримання дитини шляхом постановлення судового рішення. При цьому зазначив, що в досудовому порядку досягли згоди щодо витрат на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання, була повідомлена належним чином. При цьому, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. 18.08.2021 року через канцелярію суду [PERSON] подав заяву, у якій просив врахувати доводи викладені у відзиві, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, прость розглянути справу за його відсутності. Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в судове засідання свого повноважного представника не направила, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому, 05.07.2021 року до суду подали висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 24.06.2021 року та клопотання про розгляд даної справи без участі органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому за наявними матеріалами (а.с. 49, 51-53). Враховуючи подані зави, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які подали заяви про розгляд за їх відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~оскільки розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 13.12.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року грудня місяця 13 числа зроблено відповідний актовий запис №837. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.16). З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 26 грудня 2008 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 10). Також судом встановлено, що сторони проживають окремо, відповідачем у відзиві не заперечувався факт проживання дитини разом з позивачкою. З долученої копії договору оренди житлового приміщення від 20.02.2021 року вбачається, що [PERSON] орендує житлове приміщення в [ADDRESS] , у п. 8 вказаного договору вказано строк оренди по 20.02.2022 (а.с. 11-12). До позову позивачем долучено копію договору в порядку ч.1 ст. 109 СК України укладеного 8 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] , про те, з ким із батьків буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Відповідно до п.1.2 вказаного договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері за адресою [ADDRESS] . У п.2.3 визначено участь батька, який проживає окремо, полягає в забезпеченні дитині гідних її віку умови проживання, харчування, навчання шляхом передачі матері дитини коштів в розмірі 2500 грн. щомісяця в обумовлений батьками спосіб. Вказаний договір містить підписи сторін (а.с. 13-15). Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №489/23/02-14 від 24.06.2021р. розглянувши наявні матеріали та насамперед враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , органом опіки та піклування встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. Також у висновку зазначено, що в ході проробленої роботи встановлено, що мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою проживає без реєстрації її донька - малолітня [PERSON] , [INFO] . Акт обстеження за даною адресою вказує на те, що умови проживання в квартирі задовільні. Для проживання та виховання дитини створено задовільні умови. Громадянка [PERSON] є матеріально забезпеченою, працює на посаді вчителя дефектолога у КУ «Інклюзивно-ресурсний центр №1, по місцю роботи характеризується позитивно. Батько дитини гр. [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії батько дитини заявив, що він не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю (а.с. 51-53). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Щодо вимоги про розірвання шлюбу,слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51\~Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги, що сторони проживають окремо, з січня 2021 року припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, щодо примирення заперечує. Суд також приймає до уваги позицію відповідача викладену у поданому відзиві про визнання позову щодо розірвання шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі\~статтею 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в\~ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст. 161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Враховуючи те, що матір`ю дитини створено належні матеріальні та побутові умови для фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, розвитку природних здібностей, дитина після фактичного припинення шлюбних відносин залишилася проживати з матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування і те, що батько дитини у відзиві зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання доньки з матір`ю, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки в частині вимог про визначення місця проживання дитини з нею. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід зазначити наступне. Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік»\~ визначено\~прожитковий мінімум\~для дитини\~відповідного віку,\~який становить\~ для\~дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2013\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2100\~гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Відповідно до ч.3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 184 Сімейного кодексу України,\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем у відзиві, що дитина проживає разом з матір`ю. В матеріалах справи відомості відомості про працевлаштування відповідача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує вік дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, також визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірі 2500 грн. щомісячно, про що зазначено у відзиві. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved