Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 19.03.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, який було накладено Постановою №29 від 25.11.2003 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 82201157, та зареєстровано 18.11.2008 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року провадження по справі відкрито. В ході розгляду справи судом також розглянуті клопотання сторін щодо витребування доказів. 14.04.2020 року було надано відзив на позовну заяву від Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Ухвалою суду від 02.06.2020 року замінено відповідача по справі на належного відповідача - Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Ухвалою суду від 11.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.08.2020 року надійшло клопотання від представника позивача Бузової Т.Г. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якому представник зазначила, що вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, на адресу суду було надано відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 02.06.2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Позивач мала намір відчужити належне їй майно, та з`ясувала, що ще у листопаді 2003 року на ј частку квартири було накладено арешт. Представнику позивача було відмовлено Київським відділом державної виконавчої служби у знятті арешту з майна позивача, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїдо судового засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Постановою №29 Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси від 25.11.2003 року накладено арешт на ј частину квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої була [PERSON] , що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с.10-11/. Окрім того, згідно вказаної довідки від 15.05.2017 року ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , вже належить позивачу [PERSON] на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2005 року по справі №2-141/03 р. /а.с.10-11/. З матеріалів справи вбачається, що в Другому відділі державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі на виконанні перебував виконавчий лист, виданий 14.08.2003 року Київським районним судом у м. Одесі по справі №2-141/2003 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 26315,18 грн., а також виконавчий лист, виданий 04.08.2004 року Київським районним судом м. Одеси по справі №2-1345/04 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 11486,15 грн., що еквівалентно 2155 доларів США, а також 583 грн. судових витрат, 115 грн. державного мита, а всього 12184 грн. В ході примусового виконання вказаних виконавчих листів державний виконавець звертався до Київського районного суду у м. Одесі з поданням про встановлення порядку виконання рішення суду, за результатами розгляду якого Київським районним судом м. Одеси 11.11.2005 року постановлено ухвалу, якою, зокрема, [PERSON] передано у власність належну [PERSON] на праві власності 1/4 частину квартири [ADDRESS] /а.с.6-7/. Вказана ухвала набрала законної сили 17.11.2005 року та саме на її підставі право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] 23.02.2006 року було зареєстроване за [PERSON] . Як вбачається з листа Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.05.2017 року, наданого на звернення представнику позивача [PERSON] зазначено, що не є можливим зняття арешту з майна ј частини квартири [ADDRESS] , так як позивачем було набуто право власності з 23.02.2006 року, тоді як арешт державним виконавцем було накладено 25.11.2003 року /а.с.9/. Другий Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь на ухвалу суду від 02.06.2020 року в якій зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» та інших нормативних актів не є можливим виконання вищезазначеної ухвали стосовно надання копій виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-142 виданого Київським районним судом м.Одеси, так як виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить ј частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що була передана позивачу у власність на підставі ухвали суду про встановлення порядку виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що на вказану квартиру був накладений арешт, коли власником вказаного майна була [PERSON] . Підстава обтяження: Постанова №29, 25.11.2003, Другий Київський ВДВС Одеського МУЮ, про зняття вказаного арешту виконавчою службою позивачу було відмовлено з огляду на те, що арешт був накладений ще до того, як позивач стала власником спірного майна. При цьому, з відповіді Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що матеріали виконавчого провадження були знищені відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби». Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність арешту створює перешкоди для позивача в розпорядженні власністю, в зв`язку з чим [PERSON] правомірно звернулось до суду за захистом своїх прав, оскільки іншого шляху захисту свого порушеного права у позивача немає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved