Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П. про виключення із складу спадщини частки у праві власності, встановлення факту спільного проживання, надання права на спадкування та усунення від права на спадщину. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 21 січня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Починаючи з 05 лютого 1982 року [PERSON] і [PERSON] проживали у двокімнатній квартирі ЖСК «Будівник 10», розташованій за адресою: [ADDRESS] , за яку у 1984 році був внесений пайовий внесок у розмірі 4\~852, 46 грн., на підставі чого у виникло право спільної сумісної власності на квартиру. [INFO] після тяжкої хвороби [PERSON] помер, після чого з метою оформлення права на спадщину [PERSON] звернулася до державного нотаріусу Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П. із заявою про її прийняття, проте постановою нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через наявність актового запису про розірвання шлюбу від 28 вересня 1989 року. Про розірвання шлюбу [PERSON] не знала, оскільки навіть її та [PERSON] паспорти громадян України мали відмітку про шлюб, а сам факт розірвання шлюбу не вплинув на відносини між сторонами, оскільки до моменту смерті вони спільного проживали та після отриманої у грудні 2016 року [PERSON] травми він постійно потребував стороннього догляду, який надавала [PERSON] . Вказані обставини, на думку позивача, надали [PERSON] право на одержання части у спадщини після померлого нарівні із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. [INFO] [PERSON] померла, єдиним спадкоємцем після смерті якої за заповітом є позивач. Виникнення у [PERSON] права на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] зумовило входження права на неї до складу спадщини після смерті [PERSON] . Поряд із цим, після смерті [PERSON] стало відомо, що 14 жовтня 2006 року Управлінням житлового господарства ЗМР було видано свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я [PERSON] , в той час коли, на думку позивача, право власності на квартиру як право спільної власності подружжя, виникло у 1984 році. Позивач просить: виключити із складу спадщини, яка відкрилася після померлого [INFO] [PERSON] 1/2 частку у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 2) встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 28 вересня 1989 року по [INFO] ; 3) визнати за [PERSON] право нас спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування після смерті [INFO] [PERSON] ; 4) усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Відзив на позовну заяву У наданому до суду відзиві відповідачем зазначено, що заява про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була подана до суду самою [PERSON] , що відповідно спростовує твердження позивач про необізнаність [PERSON] . Після розірвання шлюбу сім`я розпалася остаточно, спільне господарство вони не вели. З моменту оформлення права власності на квартиру та до смерті [PERSON] про належність йому квартири [PERSON] була обізнана, проте жодних дій щодо оформлення квартири чи частки на неї на себе не вжила. Окрім цього, [PERSON] не перебував за життя у безпорадному стані, а причиною смерті була хвороба серця. Відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. Процесуальні дії у справі 05 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва М.П., яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана у провадження судді Дмитрієвої М.М. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року позовна заява була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року заява [PERSON] про забезпечення позову була залишена без руху. 18 грудня 2018 року ухвалою суду позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 01 жовтня 2019 року ухвалою суду провадження у справі було поновлено, призначено підготовче засідання, витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] 20 грудня 2019 року ухвалою суду до участі у справі залучено правонаступника позивача [PERSON] [PERSON] . Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду, викликано свідків. У судовому засіданні позивача [PERSON] позовну заяву підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Третя особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Установлені судом фактичні обставини у справі З 21 січня 1975 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Рішенням народного суду Комунарського району від 23 жовтня 1984 року по цивільній справі № 2-1509/1984 шлюб між [PERSON] , 1956 року народження, та [PERSON] , 1949 року народження, зареєстрований 21 січня 1975 року, був розірваний. Зі змісту рішення встановлено, що позовна заява була подана [PERSON] 04 грудня 2018 року ОСББ «Будівельник -10» було видано довідку, в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , у період з 05 лютого 1982 року по день смерті [PERSON] , а саме до [INFO] . Вартість кооперативної квартири у розмірі 4\~852, 46 грн. повністю була сплачена у 1984 році. 14 жовтня 2006 року Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно із довідкою про причину смерті № 3192 від 13 вересня 2017 року, причиною смерті [PERSON] була атеросклеротична хвороба серця. 06 березня 2018 року [PERSON] до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] брата [PERSON] 20 лютого 2018 року [PERSON] до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] брата [PERSON] . За відомостями Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб, станом на 13 вересня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріусу Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої М.П. від 30 червня 2018 року, [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та у видачі свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки заявником не були подані ані заповіт ані документи, які б підтверджували родинні чи шлюбні відносини із померлим. 21 червня 2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Спірідоновою М.А. був посвідчений заповіт, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 27 лютого 2019 року до [PERSON] до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні 10 березня 2021 року свідок [PERSON] показав, що працює заступником директора Запорізького обласного крайознавчого музею. З [PERSON] та [PERSON] був знайомий, оскільки вони разом працювали, був обізнаний, що вони були подружжям. Про їх розлучення чи наявність у [PERSON] коханця [PERSON] , з яким вона працювала, йому нічного не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 10 березня 2021 року показала, що є сестрою [PERSON] , який з 2002 року проживав спільно із [PERSON] , про що була обізнана від своєї сестри, яка жила в Запоріжжі. Зазначила, що з 2002 року по 2008 рік вона працювала в Італії, а після 2008 року неодноразово приїздила в гості до [PERSON] та [PERSON] , які спільно проживали. В той же час, на питання суду щодо зазначення порядку розташування меблів у приміщенні квартирі, свідок відповісти не змогла. У судовому засіданні 10 березня 2021 року свідок [PERSON] показала, що працювала у відділі кадрів музею. Була знайома із [PERSON] , який познайомив її з [PERSON] , до яких приблизно у 2000 роках вона приїздила у гості. Про їх сімейний стан була обізнана зі слів [PERSON] 10 березня 2021 року у судовому засіданні свідок [PERSON] , який показав, що був сусідом померлого [PERSON] . Протягом п`яти років бачив, що в [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали у квартирі, проте в яких стосунках вони перебували він не знає, в той же час обізнаний про розлучення [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є сином [PERSON] , до якого він щотижня приїздив у гості та привозив продукти харчування. [PERSON] не потребував сторонньої допомоги, зазначив, що [PERSON] проживала спільно з [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 12 травня 2021 року свідок [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON] , яка проживала спільно з [PERSON] , які вели спільне господарство. У квартирі [PERSON] свідок була декілька разів, сварок між [PERSON] та [PERSON] не було, в останні роки життя [PERSON] , а саме з 2016 року по 2017 рік він хворів. У судовому засіданні 12 травня 2021 року свідок [PERSON] показала, що працювала секретарем у музеї, тому була знайома з [PERSON] , в гостях у якої була кілька разів. Про розлучення була обізнана зі слів [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 06 серпня 2021 року [PERSON] як свідок, показала, що з 20002 року проживала спільно з [PERSON] та [PERSON] . Останні роки [PERSON] майже не пересувався та потребував сторонньої допомоги. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно із ст. 141 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року (станом на дату внесення паю) особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку. Встановити точну дату внесення паю, що, відповідно, вказує на належність квартири до спільного майна подружжя, з матеріалів справи не можливо, а вжиття судом заходів щодо витребування вказаної інформації відповідно до ст. 84 ЦПК України судом не здійснювалося через відсутність клопотання сторін. Поряд із цим, з метою всебічного та повного вирішення справи, суд враховує наступне. Статтею 146 ЖК Української РСР в редакції від 01 січня 1984 року було передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами 2, 3 ст. 29 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року було встановлено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Необізнаність [PERSON] про розірвання між нею та [PERSON] шлюбу спростовується рішенням народного суду Комунарського району від 23 жовтня 1984 року про його розірвання, яке було ухвалено у цивільній справі за її позовом. Оскільки рішення про розірвання шлюбу набуло чинності 05 листопада 1984 року, то, відповідно, право [PERSON] на подання позовної заяви про поділ майна подружжя втратила 06 листопада 1987 року. При вирішення питання про застосування строку позовної давності суд виходить із наявності відповідної заяви відповідача [PERSON] про її застосування, що передбачено положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України, та фактичного його спливу, що підтверджено матеріалами справи, що згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Щодо вимоги позивача про визнання факту проживання [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю з 28 вересня 1989 року по 13 вересня 2017 року, то суд виходить із наступного. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 21\~«при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2\~ст. 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17 (провадження № 61-14555св18). Поряд із цим, оскільки позивачем заявлені вимоги про встановлення факту проживання до 13 листопада 2017 року дати смерті [PERSON] , суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання із [PERSON] . Довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою не може бути взята до уваги як доказ, оскільки вказує тільки на реєстрацію місця проживання особи без можливості фактичного в становлення проживання однією сім`єю. У Постанові ВС від д 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18 (провадження № 61-48440св18) колегія суддів дійшла висновку, що проживання чоловіка і жінки за однією адресою не свідчить про сімейні відносини між ними. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. До показані свідків як доказів, суд ставиться критично та не бере їх до уваги з наступних підстав. Так, покази свідка [PERSON] фактично зводяться до тверджень про працювання [PERSON] та [PERSON] разом та перебування у шлюбі деякий час, що в свою чергу вказує на факт їх спільного проживання, ведення господарства з 2004 року по дату смерті [PERSON] . Покази свідків [PERSON] та [PERSON] носять характер показів з чужих слів, а саме від її сестри [PERSON] та померлої [PERSON] . Щодо показів [PERSON] , то суд не приймає їх як докази факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , оскільки за показами свідка у їх квартирі вона була лише кілька разів, а тому, відповідно не може на думку суду об`єктивно ні підтвердити ні спростувати факт спільного їх проживання та ведення господарства, з 2004 року по денб смерті [PERSON] ,, що відповідно, мало б значення для розгляду та вирішення справи. При наданні показів свідком [PERSON] остання вказувала на загальні обставини, без їх конкретизації, а покази [PERSON] у суперечливими до матеріалів справи. На підтвердження обставин щодо отримання [PERSON] травми, через що він постійно потребував стороннього догляду, який надавався [PERSON] , позивачем не надано жодного доказу, через що вказані твердження взагалі не приймаються судом до уваги. Водночас Верховний Суд у Постанові від 2 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) зазначив, що показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивач, через що у задоволенні позовові необхідно відмовити. Розподіл судових витрат У зв`язку із відмовою у позові, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору не стягуються, а покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed