Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

І. Короткий зміст пред`явлених позовів. В липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 06 серпня 2006 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року шлюб між ними був розірваний. За час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні грошові кошти вони побудували житловий будинок садибного типу разом з господарчими спорудами загальною площею 264,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Будівництво житлового будинку здійснювалось в період з липня по вересень 2018 року. Після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу житлового будинку. Тому [PERSON] просить визнати за ним та за [PERSON] право власності по Ѕ частині житлового будинку садибного типу з господарчими спорудами загальною площею 264,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:064:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного житлового будинку та земельної ділянки відповідно по 1352820 гривень та 65451 гривень, тобто у загальному розмірі 1418271 гривень та припинити право власності [PERSON] на Ѕ частку у вказаних об`єктах нерухомого майна. Наприкінці жовтня 2019 року [PERSON] пред`явила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що 06 серпня 2006 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з дітьми проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] . За час перебування у шлюбі ними було набуто наступне майно: автомобіль марки «Toyota», модель Camry, реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки «Ford», реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль марки «ВАЗ», земельна ділянка, яка розташовується в [ADDRESS] . [PERSON] вказала на те, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, всупереч її інтересам та без згоди здійснив відчуження нерухомого та рухомого майна, яке належало на праві спільної сумісної власності, зокрема автомобіля марки «Ford» реєстраційний номер [NUMBER] , та комп`ютерного та мережевого обладнання для надання послуг з доступу до мережі Інтернет. У зв`язку з цим, [PERSON] просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу та господарчі споруди загальною площею 264,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.100-101). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2019 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку типу та господарчі споруди загальною площею 264,5 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером 3210500000:09:064:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.97-99). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.142-143). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків (а.с.168-169). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2021 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.170). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] первісний позов підтримав та наполягав на його задоволенні у повному обсязі, а також просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зустрічний позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. В свою чергу, просили відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.11). Від шлюбу у сторін народилась двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.113,114). 20 січня 2009 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ №673163, який посвідчує право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0500 га з кадастровим номером 3210500000:09:064:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно рішення Бориспільської міської ради Київської області №42-2VII «Про перейменування окремих вулиць, провулків, площі та водного об`єкту міста Борисполя» [ADDRESS] . 03 серпня 2018 року [PERSON] подала до відділу ДАБК Бориспільської міської ради повідомлення про початок будівництва житлового будинку садибного типу та господарчих споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.36-39). 06 вересня 2018 року [PERSON] подала до відділу ДАБК Бориспільської міської ради декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку садибного типу з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.40-43). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було побудовано в 2018 році та складається з житлового будинку «А-ІІ», підвалу «А І», тераси «а1», вхід до підвалів «а2», огорожі «№1», колонки «К» (а.с.193-196). 05 грудня 2018 року приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудка О.С. прийняла рішення №44493208 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок садибного типу та господарчі споруда за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №148665472 від 08 грудня 2018 року (а.с.43-44). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2019 року шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.12). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної\~власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з ч.1, ч.2 ст.70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. У відповідності до п.2 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але на підставі договору дарування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18-2 постанови №7\~від 16\~квітня 2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» відповідно до положень статей 81, 116\~ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Однак, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У відповідності до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом положення ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами та доповненнями) вартість спірного майна у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, визначається за погодженням сторін, а при його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості. б. норми процесуального права. Відповідно до\~положення ч.ч.1-2,\~ч.4\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.78\~ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.2 та ч.3 ст.102\~ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч.1, ч.5 ст.106\~ЦПК України учасники справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо позовних вимог про визнання права власності на частку в домоволодінні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в 2017 році він працював в якості найманого працівника у позивача, який займався діяльністю з надання послуг з доступу до мережі Інтернет. На той час у позивача вже була інша жінка. В 2018 році позивач придбав земельну ділянку в мікрорайоні Лозівка Бориспільського району. Свідок допомагав йому перевозити будівельні матеріали, зокрема з місця спільного проживання позивача та відповідача до адреси місця розташування нової земельної ділянки, це була цегла та інші будівельні матеріали. В подальшому свідок перевозив серверне та інше обладнання на адресу [ADDRESS] . Через півроку після вказаних подій свідок звільнився з роботи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Свідку відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. В подальшому [PERSON] вирішив залишити сім`ю, таємно вивіз спільне майно та викрав автомобіль, який в подальшому продав. Земельна ділянка, яка є предметом даного спору, була подарована саме свідком [PERSON] . Спірний житловий будинок був збудований в період перебування сторін по справі в шлюбі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є тіткою [PERSON] . Свідок вказала на те, що вона також допомагала в будівництві житлового будинку в [ADDRESS] . Крім цього, під час шлюбу подружжя придбало три автомобілі: один перебував в користуванні позивача, інший відповідача, а третій для використання в роботі, також було придбано обладнання для здійснення підприємницької діяльності, земельну ділянку в [ADDRESS] . З будинку [PERSON] забрав багато спільного майна: дитячий велосипед, інгалятор, диван, комп`ютер тощо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] разом з свої колишнім чоловіком протягом 6 років проживала в своїх батьків. За цей час вони з чоловіком побудували будинок в [ADDRESS] . Будувати житловий будинок допомагали батьки [PERSON] . В подальшому [PERSON] та [PERSON] розлучились. Після розлучення [PERSON] викрав автомобілі, які були придбані в шлюбі. На даний час фінансово не допомагає в утриманні дітей, сплачує лише мінімальні аліменти. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що крім збудованого житлового будинку за час перебування у шлюбі з [PERSON] вони мали також три автомобілі, які [PERSON] неправомірно забрав, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів. Крім того, вони володіли обладнанням щодо надання послуг з Інтернету та кабельного телебачення, яке [PERSON] також вивіз. Під час шлюбу також була придбана земельна ділянка, яку [PERSON] подарував своїй матері, та на цій земельній ділянці збудував новий будинок. [PERSON] встановив gps-трекер на її автомобіль з метою відслідковування її місце знаходження, та знаючи про її перебування на роботі, вивозив комп`ютери, дивани та інші речі зі спільного будинку. На даний час [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, матеріально не допомагає. Сплачує аліменти у мінімальному розмірі, які не покривають витрат на утримання дітей. Спірна земельна ділянка була подарована свідку її рідною сестрою [PERSON] , на цій земельній ділянці свідок разом з чоловіком збудували будинок. Даний будинок допомагали будувати батьки відповідача як фінансово, так і фізично. Вказаний будинок є єдиним житлом, в якому відповідач проживає з малолітніми дітьми. Зокрема, повідомлення про початок будівництва житлового будинку садибного типу з господарчими спорудами (а.с.36-39), декларація про готовність домоволодіння до експлуатації (а.с.40-42), технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомого майна (а.с.193-196) були оформлені на ім`я [PERSON] . Аналіз показань допитаних у судовому засіданні свідків та вищевказаних письмових доказів свідчить про те, що спірне домоволодіння було збудовано в період часу, протягом якого сторони по справі перебували в шлюбі. Тому домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . З огляду на це, суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] належить визнати право власності по Ѕ частці в житловому будинку садибного типу та господарчих спорудах за адресою: [ADDRESS] . б. щодо позовних вимог про визнання права власності на частку в земельній ділянці. З копії державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №673163 від 20 січня 2009 року (а.с.16) вбачається, що спірна земельна ділянка була набута [PERSON] внаслідок отримання в дар на підставі договору дарування. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з цим, як вбачається з декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта № [NUMBER] від 06 червня 2018 року (а.с.40) саме на вказаній земельній ділянці збудований житловий будинок садибного типу та господарчі споруди, в якому Ѕ частка належить [PERSON] . У такому випадку, в силу ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України до [PERSON] переходить право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0500 га з кадастровим номером 3210500000:09:064:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується за адресою: [ADDRESS] . в. Доводи сторін, які відхилені судом, та мотиви їх відхилення. З доводів відповідача, викладених у відзиві, судом при визначенні часток у майні подружжя має бути враховано, що на її повному матеріальному утриманні перебуває двоє малолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що малолітні діти дійсно проживають разом з матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Вказана обставина визнана сторонами по справі, а тому не підлягає додатковому доказуванню. На підставі судового наказу судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки та сина в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 червня 2019 року та до дня досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.138). Разом з цим, [PERSON] не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що розмір аліментів, які [PERSON] сплачує на утримання їхніх спільних дітей, є недостатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлена можливості пред`явити до [PERSON] позов про збільшення розміру аліментів або про стягнення додаткових витрат. З доводів відповідача також вбачається, що [PERSON] протиправно та всупереч інтересам та без її згоди здійснив відчуження майна, яке належало на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіля марки «Ford», реєстраційний номер [NUMBER] , комп`ютерного та мережевого обладнання для надання послуг з доступу до мережі інтернет. Вказана обставина підтверджена також показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте, судом критично сприймають дані доводи відповідача, оскільки будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт існування вказаного майна та належність його сторонам по справі на праві спільної сумісної власності матеріали цивільної справи не містять. З огляду на це, судом не встановлено обставин, які б розумінні ч.2 та ч.3 ст.70 СК України, були підставою для збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя. Встановлено, що сторони по справі не дійшли згоди стосовно дійсної ринкової вартості спірного домоволодіння. Позивачем був наданий висновок про вартість об`єкта оцінки від 26 лютого 2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (а.с.45-62). За змістом якого ринкова вартість спірного житлового будинку з господарчими будівлями становить 2705640 гривень. Суд звертає увагу на ту обставину, що у вказаному висновку зазначений термін його дії, що не може перевищувати шість місяців з дати його складання. Таким чином, ще станом на день звернення позивача до суду тобто 18 липня 2019 року, термін дії вказаного звіту вже закінчився. В свою чергу, відповідач також надала висновок ринкової вартості об`єкта нерухомості від 09 квітня 2021 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка-Власності» (а.с.179-190). Згідно з даним висновком вартість спірного житлового будинку становить 1664498 гривень. За змістом вказаних висновків про оцінку об`єктів нерухомого майна вбачається, що оцінювачі не були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім цього, згідно цих висновків метою їх складення є укладення цивільно-правової угоди та визначення ринкової вартості, що суперечить дійсному призначенню даних висновків. Суд звертає увагу, що сторони не скористались своїм правом та не заявляли клопотання про призначення судової оціночної експертизи. Визначення дійсної ринкової вартості об`єкта нерухомого майна може бути встановлено виключно висновком експерта. Враховуючи викладене, суд вважає зазначені вище висновки про оцінку нерухомого майна є не допустимими доказами. Встановлено, що спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з цим, положення ч.4 ст.71 СК України не поширюються на спірні правовідносини. З цих підстав [PERSON] не вправі вимагати грошової компенсації замість його частки у вказаній земельній ділянці. Тому в задоволенні первісного позову в частині вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки в загальному розмірі 148271 гривень належить відмовити. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій від 20 березня 2019 року (а.с.1,95) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 9605 гривень (5736+3842). Пред`явлений ним позов задоволений частково. Тому, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 4802 гривні 50 копійок. Оскільки, пред`явлений ним позов задоволений частково, а саме задоволені дві вимоги майнового характеру. Водночас, під час розподілу між сторонами судових витрат суд не вправі керуватись висновками про вартість об`єктів нерухомого майна, оскільки вказані докази визнані судом недопустимими. З цих міркувань, суд враховує, що [PERSON] заявлено чотири вимоги майнового характеру (9605 / 4 = 2401,25) ?2) Встановлено також, що [PERSON] також сплатила судовий збір у розмірі 10510 гривень за пред`явлення зустрічного позову, згідно квитанції від 06 лютого 2020 року (а.с.129). Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 5255 гривень, зважаючи на те, що зустрічний позов задоволений на 50% (10510 / 2). В силу положення ч.10 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути 452 гривні 50 копійок (5255-4802,50). На підставі викладеного та

Outcome: partial