Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Керівник [PERSON] місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: відділу охорони здоровя [PERSON] міської ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: КП «[PERSON] міська лікарня» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 4936 грн. 50 коп., посилаючись на те, 05.06.2015 року, близько 08 год. 10 хв. по вул.Ж.Революції в м.Умань Черкаської області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись в напрямку виїзду з м.Умані до с. Полянецьке Уманського району не впорався з керуванням та допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила проїжджу частину з права на ліво по напрямку руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході, який знаходився неподалік будинку №49 по вул.Ж.Революції, м Умань, в результаті чого скоїв наїзд на останню. У результаті дорожньо транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно з висновками судово медичної експертизи № 765 від 22.09.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад її здоровя. Правова кваліфікація дій [PERSON] визначена як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст.46 КК України. Внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «[PERSON] міська лікарня» протягом 15 ліжко-днів, а саме в період з 05.06.2015 року по 20.06.2015 року. За даний період на лікування [PERSON] витрачена сума 4936 грн. 59 коп., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. КП «[PERSON] міська лікарня» має право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально технічного та фінансового забезпечення шляхом, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до інформації відділу охорони здоровя [PERSON] міської ради № 102 від 09.02.2016 року заходи щодо відшкодування збитків завданих медичній установі не вживались. Таким чином, відділ охорони здоровя неналежним чином виконує покладені на нього обовязки, що дає право [PERSON] місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави та звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача прокурор Уманської місцевої прокуратури [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримала та просила суд провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи КП «[PERSON] міська лікарня» в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив розгляд справи провести по наявним матеріалам без участі представника відділу охорони здоровя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю та просив суд провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2015 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст.46 КК України та кримінальне провадження на цій підставі закрите. Відповідно до вироку суду [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме: 05.06.2015 року, близько 08 год. 10 хв. по вул.Ж.Революції в м.Умань Черкаської області [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись в напрямку виїзду з м.Умані до с. Полянецьке Уманського району не впорався з керуванням та допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка переходи проїжджу частину з права на ліво по напрямку руху автомобіля на нерегульованому пішохідному переході, який знаходився неподалік будинку №49 по вул.Ж.Революції, м Умань, в результаті чого скоїв наїзд на останню. У результаті дорожньо транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно з висновками судово медичної експертизи № 765 від 22.09.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад її здоровя. [PERSON] свою вину в предявленому йому обвинуваченні визнав повністю. Внаслідок отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «[PERSON] міська лікарня» протягом 15 ліжко-днів, а саме в період з 05.06.2015 року по 20.06.2015 року. За даний період на лікування [PERSON] витрачена сума 4936 грн. 59 коп., що підтверджується довідкою КП «[PERSON] міської лікарні» № 03 від 03.02.2016 року. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Статтею 1206 ЦК України передбачено обовязок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.3 вказаної норми, якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоровя в якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко днів, проведених на стаціонарному лікуванні та щоденної вартості його лікування. Відповідно до ст.28 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Пунктом 2 ст.121 Конституції України передбачено, що представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, передбачених законом покладається на органи прокуратури. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави , якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В судовому засіданні встановлено, що КП «[PERSON] міська лікарня» у якій проводилось лікування [PERSON] являється комунальним підприємством та перебуває у комунальній власності міста. Відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування» на неї крім інших обовязків покладено і організація їх матеріально технічного та фінансового забезпечення. КП «[PERSON] міська лікарня» має право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально технічного та фінансового забезпечення шляхом, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до інформації відділу охорони здоровя [PERSON] міської ради № 102 від 09.02.2016 року заходи щодо відшкодування збитків завданих медичній установі не вживались. Таким чином, відділ охорони здоровя неналежним чином виконує покладені на нього обовязки, що дає право [PERSON] місцевій прокуратурі вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави та звернутись до суду з позовом. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати понесені медичною установою на лікування потерпілої [PERSON] від злочину вчиненого [PERSON] підтверджені матеріалами справи, довідкою КП «[PERSON] міська лікарня» № 03 від 03.02.2016 року, визнані [PERSON], тому позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь відділу охорони здоровя [PERSON] міської ради для зарахування на рахунок місцевого бюджету матеріальних збитків завданих внаслідок вчиненого кримінального правопорушення в сумі 4936 грн. 50 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що позивача [PERSON] місцеву прокуратуру, на користь якої ухвалено рішення суду звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, на підставі ст.88 ЦПК України. Відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування», ЗУ «Про прокуратуру», ст. ст. 22, 1166, 1206 ЦК України,

Outcome: approved