Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, дитини [PERSON] , в інтересах якого заявлено позов, відповідача 1. Виклад позиції позивача. 24.06.2020 року Шаргородська РДА, як орган опіки та піклування, звернулася до Шаргородського районного суду з позовною заявою в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що дитина відповідача [PERSON] , [INFO] , проживає у с. Юхимівка із своєю сестрою - [PERSON] . Матір дитини - [PERSON] померла [INFO] . Дитина фактично позбавлена батьківського піклування, так як батько - [PERSON] проживає окремо від дитини протягом тривалого часу. Так, дитина [PERSON] знаходиться на повному утриманні в своєї сестри [PERSON] , а відповідач зареєстрований у [ADDRESS] , не позбавлений батьківських прав, дієздатний, але вихованням сина не займається. Навчанням та вихованням дитини [PERSON] займалася його матір, яка відвідувала шкільні свята, батьківські збори. Дитина завжди була доглянута матір`ю належним чином, охайна. Після смерті [PERSON] утриманням, навчанням та вихованням дитини у повному обсязі займається сестра - [PERSON] . Сестра дитини - [PERSON] проживає з власною сім`єю, яка складається із чоловіка та неповнолітньої дитини, а також займається вихованням та утриманням [PERSON] та малолітньої сестри [PERSON] . Будинок, в якому проживає сім`я, має площу 62,7 кв.м., підключений до електромережі, опалюється піччю, кімнати належним чином умебльовані, в будинку чисто та прибрано. [PERSON] належним чином цікавиться здоров`ям дитини, навчанням, відвідуючи батьківські збори, купує необхідний одяг, продукти для забезпечення потреб дитини. Тоді як батько - [PERSON] нехтує вихованням сина, не цікавиться здоров`ям, навчанням, ніколи не відвідував батьківських зборів, не приймав участі в шкільному житті сина, не придбавав необхідного одягу, належних продуктів харчування. За місцем реєстрації проживання відповідач [PERSON] характеризується позитивно, як особа, щодо якої скарги на поведінку у сільську раду не надходили, громадського порядку не порушував. На утримання сина відповідач [PERSON] повинен був сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, проте, у зв`язку із смертю [PERSON] , на користь якої стягувалися аліменти, виконавче провадження закінчено. Відповідач має заборгованість по аліментах у розмірі 26163,39 грн. До того ж, відповідач на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] , на думку позивача, свідомо нехтує батьківськими обов`язками щодо виховання неповнолітнього сина, доглядом та утриманням дитини не займається, не цікавиться фізичним та духовним розвитком, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Дитина, маючи батька, фактично позбавлена батьківського піклування та проживає із старшою сестрою, знаходиться на повному утриманні останньої. Згідно з висновком від 10.06.2020 року №01.01-38/1406 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », Шаргородська РДА як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його непрвнолітньої дитини: сина [PERSON] ; передати неповнолітню дитину на опікування Шаргородській РДА як органу опіки та піклування для вирішення питання його подальшого влаштування; стягнути з відповідача на користь дитини аліменти на її утримання у розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. У судовому засіданні представник позивача - Шаргородської РДА як Органу опіки та піклування Бабій С.В., що діє на підставі довіреності від 24.07.2020 року (а.с.46), позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров`ям сина не цікавився та не цікавиться на теперішній час, зокрема, після смерті матері дитини у травні 2020 року, не може забезпечити дитині належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача [PERSON] було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини та Органу опіки та піклування, на яке він прибув та повідомив про те, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, відповідач не запропонував шляхів вирішення питань щодо подальшого проживання, навчання, виховання та утримання дитини після смерті матері, з якою дитина постійно проживала. Також, Бабій С.В. зазначила, що повністю підтримує висновок Органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо його дитини у кращу сторону неможливо, в діях батька наявна вина у невиконанні батьківських обов`язків, проживання дитини з батьком суперечитиме інтересам [PERSON] , який на теперішній час проживає із старшою сестрою [PERSON] та сім`єю останньої, у тих самих життєвих умовах, зокрема, у будинку матері, в якому проживав з народження, продовжує відвідувати школу, в якій навчався з першого класу, тобто у звичних для нього умовах, отримує належне виховання, утримання, піклування про здоров`я з боку сестри, а з батьком не підтримував і не підтримує родинних відносин, не знає його. Вважає, що неповнолітній [PERSON] , маючи батька, був і є фактично позбавленим батьківського піклування та турботи. Рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] . Аліментів на утримання сина за судовим рішенням відповідач у повному обсязі не сплачував, має заборгованість понад 26000 грн. при тому, що до 2018 року він повинен був сплачувати аліменти у розмірі 150 грн. За даними виконавчої служби вбачається, що з початку відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів відповідач не сплачував їх у повному обсязі, у зв`язку із чим виникла така заборгованість. 2. Виклад позиції неповнолітнього [PERSON] , в інтересах якого заявлено позов Шаргородською РДА як органом опіки та піклування. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він від свого народження проживав із матір`ю [PERSON] , у с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області. Матір створила для нього та молодшої сестри [PERSON] належні умови для проживання та навчання, займалася їх утриманням, цікавилася здоров`ям та шкільним життям, завжди відвідувала школу, допомагала з навчанням, але захворіла і в травні 2020 року померла. Батька [PERSON] він майже не пам`ятає, оскільки останній проживає окремо, має власну сім`ю, як йому було відомо зі слів матері, а його вихованням, навчанням та утриманням ніколи не цікавився, зокрема, ніколи не телефонував, не приїздив відвідати вдома чи в школі, не вітав з Днем народження, не відвідував батьківські збори, шкільні свята. На теперішній час його та молодшу сестру виховує та утримує старша сестра - [PERSON] , яка із своєю сім`єю переїхала проживати до них у с. Юхимівку ще під час хвороби матері. Між ними є взаєморозуміння, підтримка, доброзичливе ставлення. [PERSON] створила належні умови для проживання, навчання, готує їжу, пере одяг, придбаває необхідний одяг та канцелярські приналежності. Він розуміє, що розглядається справа про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав. Вважає, що слід позбавляти батька батьківських прав, оскільки він не відчуває щодо нього родинних почуттів, не знає батька, як людину, ніколи не спілкувався з останнім. Батько ніколи не цікавився його життям, умовами проживання, не надавав підтримки ні матеріальної, ні моральної. Так як батько ніколи не проявляв ініціативи щодо спілкування, то він також не шукав з ним зв`язків. З дитячих років не пам`ятає, щоб батько будь-коли приїздив до нього додому, чи до школи, цікавився його життям, у зв`язку із чим він не відчуває родинної любові до нього. Після того, як справа знаходиться в суді, він кілька разів перед судовими засіданнями мав можливість спілкуватися з батьком, але останній знаходився осторонь, навіть не привітався з ним, не поцікавився, що стало причиною звернення з позовом до суду. Він заперечував би щодо проживання з батьком у його сім`ї, навіть якби останній запропонував йому це, оскільки в нього є звичний спосіб життя, умови проживання, школа, в якій він навчається з першого класу, тому він не бажає змінювати свій звичний спосіб життя, а батька зовсім не знає, з останнім та його сім`єю не знайомий. Тоді як старша сестра [PERSON] покинула свій будинок у с. Деребчин і переїхала проживати до них, щоб він та молодша сестра проживали у звичних для них умовах після смерті матері. 3. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі - не подав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що після розлучення з матір`ю дитини ще деякий час проживав з нею однією сім`єю, на його думку до того часу, коли син - [PERSON] пішов у четвертий клас школи, але точно вказати не може. Він відвідував сина і в дитячому садку, і в школі, а щоразу, коли їхав із заробітків, привозив синові гостинці, або купував солодощі та інші речі у сільському магазині, зокрема, тричі на рік. Щодо несплати аліментів на утримання сина, то не вважає себе винуватим у виникненні заборгованості, оскільки сплачував стільки, скільки міг заплатити, до того ж, не був обізнаний про те, що змінився мінімальний розмір аліментів і їх слід було сплачувати у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На теперішній час він одружений та має малолітню доньку, а також утримує трьох неповнолітніх дітей дружини. Його матеріальна допомога синові [PERSON] полягала у сплаті аліментів. Він вважає, що такого утримання у розмірі 150 грн. на місяць було достатньо. При житті колишня дружина зверталася до нього приблизно у 2018 році для того, щоб він надав кошти на придбання синові костюму та кросівок, але він відмовився надати грошові кошти, запропонував, що ці речі купить сам, але дружина відмовилася з невідомої для нього причини. Він перестав спілкуватися з сином, коли останній навчався приблизно у четвертому класі школи, оскільки зі слів сина дізнався, що колишня дружина погано про нього висловлювалася. Так як син не виявляв бажання з ним спілкуватися, то і він не шукав способів спілкування з останнім. Коли він приїздив у с. Юхимівку, то від своєї рідні та знайомих дізнався про те, що їм відомо про умови проживання та навчання сина. Ні до школи, ні додому до сина він приблизно з 2011 року не навідувався. Також, він не спілкувався із вчителями, класним керівником та директором школи з приводу успіхів сина у навчанні. На батьківські збори до класу сина чи на загальношкільні батьківські збори та різні шкільні свята він не приходив, оскільки вважає, що його слід було запрошувати на відповідні заходи, але ні класний керівник, ні директор школи його про вказані заходи не повідомляли. Так як у нього не було спілкування з сином, то йому нічого не відомо ні про життя, ні про здоров`я, ні про навчання, ні про внутрішній світ дитини, які в сина потреби, які мрії, як останній готується до самостійного життя, ким хоче стати у майбутньому. Також, він не надавав ніякої матеріальної та моральної підтримки дитині після смерті матері, оскільки ні в школу, ні в Юхимівську сільську раду не звертався та не з`ясовував, як змінилося життя дитини, з ким проживає дитина після смерті матері. Від знайомих дізнався, що старша донька його колишньої дружини переїхала із с. Деребчин у с. Юхимівку і доглядає за сином та ще однією дитиною колишньої дружини після смерті останньої. Він вважає, що не виконував свої батьківські обов`язки щодо виховання, навчання, утримання неповнолітнього сина умисно, оскільки знав, що є кому займатися вихованням та утриманням і навчанням останнього, зокрема, колишня дружина, поки була жива, а потім її замінила старша донька - [PERSON] . Якщо син вважає, що його слід позбавити батьківських прав, то він ніяк не може вплинути на цю обставину і не може заставити дитину проживати з ним. Також, він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, але, разом з тим, не може пояснити, чому за час розгляду справи Органом опіки та піклування і під час розгляду справи у суді не вживав заходів щодо спілкування з сином, щодо участі в його вихованні. Він підтверджує ту обставину, що навіть не привітався із сином в приміщенні суду до початку розгляду справи, але не може пояснити, чим це викликано, припускає, що через емоційний стан від того, що вирішується питання про позбавлення його батьківських прав, тоді як вважає, що підстави для цього відсутні. Якби син забажав з ним проживати, то він не заперечував би щодо цього, оскільки вважає, що може забезпечити належні умови для проживання, хоча власного будинку не має, проживає з дружиною та чотирма дітьми у будинку своєї матері. Його донька та троє дітей дружини займають дві кімнати, він із дружиною займає одну кімнату, а ще одну наявну кімнату у будинку міг би виділити для сина [PERSON] . Просить у задоволенні позову - відмовити. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів. 1. Позивач - Шаргородська РДА як орган опіки та піклування письмових заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подавала. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - Бабій С.В. заявила усне клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи витягу з Державного реєстру про народження дитини - [PERSON] . 2. Відповідач [PERSON] письмових заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подавав. У підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив усне клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи довідок про його стан здоров`я. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 08.07.2020 року позовну заяву Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків (а.с.32-33). 2. 23.07.2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області як органу опіки та піклування в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.08.2020 року (а.с.42-43). 3. 03.08.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 01.10.2020 року за клопотанням відповідача, який повідомив, що не отримав копії позовної заяви з додатками (а.с.50). 4. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив усне клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо народження дитини - [PERSON] . 5. Відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, в підготовчому засіданні суд задовольнив усне клопотання відповідача про приєднання до матеріалів цивільної справи консультаційного висновку спеціаліста на МСЕК та довідки КНП «Шаргородська ЦРЛ» про встановлений діагноз захворювання. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання батьком обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що відповідач [PERSON] та матір дитини - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02.08.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 02.08.2005 року серії [NUMBER] (а.с.8). Неповнолітня дитина [PERSON] народився [INFO] , після розірвання шлюбу відповідача з його матір`ю. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] від 30.09.2020 року за №00027995875 вбачається , що батьком дитини є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , державна реєстрація проведена згідно із ст.133 СК України (а.с.57). Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.5). Матір неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.05.2020 року серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що після смерті матері неповнолітня дитина [PERSON] зареєстрований за адресою місця проживання померлої матері - в [ADDRESS] , де проживає із старшою сестрою [PERSON] , сином останньої, молодшою сестрою [PERSON] , що вбачається із довідки виконкому Юхимівської сільської ради від 15.11.2019 року за №674 про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини від 15.05.2020 року (а.с.17). Так, 15.05.2020 року Службою у справах дітей Шаргородськогої РДА було обстежено умови проживання неповнолітнього [PERSON] (а.с.17). Відповідно акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] встановлено, що останній проживає у будинку померлої матері [PERSON] Будинок загальною площею 62,7 м.кв. складається із трьох житлових кімнат, коридору, кухні, підключений до електропостачання. Опалення у будинку пічне, водопостачання до будинку не підведене. У будинку прибрано, охайно. Сім`я забезпечена продуктами харчування, а також утримує підсобне домашнє господарство. [PERSON] займається вихованням та утриманням своїх неповнолітніх брата [PERSON] та сестри [PERSON] , оскільки їх матір померла. Батько [PERSON] проживає у іншому населеному пункті, не приймав та не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не виявив бажання забрати його у свою сім`ю після смерті матері дитини (а.с.17). Дитина - [PERSON] на теперішній час навчається у 10 класі Юхимівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, а станом на час звернення до суду навчався у 9 класі вказаного навчального закладу, що підтверджується довідкою від 06.05.2020 року за №5 (а.с.15). За місцем навчання неповнолітній [PERSON] охарактеризований як уважний учень, має добрий загальний розвиток, виконує домашні завдання, дбайливо ставиться до громадських доручень, бере активну участь у громадському житті школи та класу, у спортивному житті школи. Дитина скромна, стримана, розсудлива та самостійна, свідомо виконує правила поведінки, має багато друзів (а.с.16). Також, із шкільної характеристики [PERSON] від 06.05.2020 року за №32 вбачається, що за період його навчання в школі (з першого класу) навчанням дитини займалася матір - [PERSON] , яка постійно відвідувала батьківські збори, шкільні та класні свята, а батько дитини нехтував вихованням та навчанням сина, не приймав участі в шкільному житті дитини, ніколи не відвідав школи та батьківських зборів (а.с.16). Відповідач, відповідно до довідки Михайлівської сільської ради від 29.05.2020 року за №709, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.12). До складу сім`ї відповідача входять дружина, малолітня донька та троє неповнолітніх дітей дружини, відповідно до довідки від 29.05.2020 року за №708 (а.с.13). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідача, проведеного Михайлівською сільською радою, вбачається, що будинок площею 50,1 кв.м., у якому проживає сім`я, належить матері відповідача - [PERSON] , матеріально-побутові умови сім`ї задовільні, до будинку підведено водопостачання, облаштована дитяча кімната, в якій наявні окремі ліжка для всіх дітей. Відповідач та члени його сім`ї не працюють, мають підсобне господарство, мотоблок для обробітку земельної ділянки (а.с.18). За місцем проживання Михайлівською сільською радою відповідач [PERSON] охарактеризований позитивно, як особа, яка не порушує громадського порядку, скарги щодо поведінки останнього до сільської ради не надходили, будь-які компрометуючі відомості відсутні, згідно з довідкою-характеристикою від 29.05.2020 року за №710 (а.с.14). Відповідач, відповідно до виконавчого листа, виданого Шаргородським районним судом 11.01.2010 року, повинен був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 150 грн. щомісячно; вказаний розмір аліментів змінено і він повинен сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, проте, має заборгованість у розмірі 26163,39 грн., яка виникла з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання 14.02.2015 року; виконавче провадження закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» тобто у зв`язку із смертю стягувача, що вбачається із довідок Шаргородського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.20, 21). 29.05.2020 року Комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про призначення засідання на 04.06.2020 року для розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, на яке запрошено відповідача (а.с.19). На вказане засідання Комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] з`явився та надав пояснення про те, що до свого сина [PERSON] він тривалий час не приїздив за місцем проживання останнього, матеріально не утримував, вихованням, навчанням, здоров`ям та життям дитини не цікавився, разом з тим, він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.25). 04.06.2020 року Комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА прийняла рішення за №46 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с.25), відповідно до якого вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 10.06.2020 року Шаргородська РДА як орган опіки та піклування прийняла висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки має місце свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, що негативно впливає на фізичне та духовне виховання дитини (а.с.26-27). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що має молодших брата [PERSON] та сестру [PERSON] . Брат [PERSON] є сином відповідача. До того часу, як братові виповнилося 4 роки, відповідач [PERSON] проживав з її матір`ю - [PERSON] , а після цього залишив сім`ю та проживає у с. Михайлівка. До того часу, коли вона закінчила школу та пішла навчатися в училище, проживала з матір`ю та братом, тому їй відомо, що відповідач після того, як покинув сім`ю, не спілкувався з сином взагалі, не телефонував, не приїздив ні додому, ні в школу, не забирав до себе додому, зрідка від нього надходили аліменти. У 2019 році її матір [PERSON] захворіла, тривалий час була прикута до ліжка, а в травні 2020 року померла. Весь час у період хвороби матері та після смерті останньої вона із своєю сім`єю - чоловіком та сином проживали у будинку матері. Вона доглядала матір, а також займалася вихованням та утриманням дітей. Так, вона відвідувала школу, батьківські збори, шкільні свята брата [PERSON] , цікавилася його навчанням, допомагає у навчанні. Вона та її чоловік повністю утримували дитину, оскільки матір хворіла і не могла утримувати сина, а від відповідача аліменти не надходили, виникла заборгованість. Її доходів та заробітку чоловіка вистачає для утримання сім`ї та брата і сестри. Вона створила для брата належні умови для проживання та навчання, цікавиться його мріями, підготовкою до самостійного життя. Так, брат має нахил до гуманітарних шкільних предметів: історії, літератури, мови. Їй відомо, що найбільша мрія її брата на теперішній час полягає у тому, щоб навчатися у автошколі та отримати посвідчення водія, а з подальшими перспективами щодо навчання у навчальних закладах після школи брат ще визначається. Після смерті матері відповідач жодного разу не зателефонував ні до неї, ні до свого сина, щоб з`ясувати, чи є якісь потреби у дитини, чи необхідна моральна та матеріальна підтримка. Коли вона сама намагалася йому дзвонити та повідомити про потреби та умови життя сина та для вирішення подальшого проживання останнього після смерті матері, то він не брав від неї слухавку, завжди на її дзвінки відповідала дружина відповідача. Як їй відомо зі слів брата, останній взагалі не пам`ятає батька, не знайомий з його сім`єю. Під час розгляду справи в суді відповідач при зустрічі з сином навіть не привітався з останнім, не поцікавився ні життям, ні здоров`ям, ні навчанням, ні наявністю якихось потреб. Вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини. Свідок [PERSON] в суді показала, що є сестрою покійної матері дитини [PERSON] , тобто тіткою [PERSON] , проживає навпроти домоволодіння свого племінника. Їй достовірно відомо, що відповідач проживав з її сестрою та своїм сином приблизно до 2009 року, коли синові виповнилося 4 роки. Після того, як відповідач покинув сім`ю і поїхав проживати у сусіднє с. Михайлівка, то всі турботи про виховання, утримання, а потім і навчання сина несла матір, а відповідач свідомо ухилився від спілкування, утримання, виховання дитини. Зрідка сестра повідомляла, що відповідач надіслав аліменти у розмірі 100 грн. на місяць. Відповідач не приїздив ні до школи, ні додому, щоб поспілкуватися з сином, також не телефонував. Коли вона випадково зустрічалася з ним, зокрема, у автобусі чи де інде, відповідач жодного разу не запитав про те, як проживає його син, які його успіхи в навчанні. У жовтні 2019 року її сестра тяжко захворіла, лікувалася в лікарні, не могла пересуватися самостійно, тому вже не мала змоги займатися вихованням та утриманням неповнолітнього сина і малолітньої доньки, у зв`язку із цим до неї приїхала проживати старша донька [PERSON] з сім`єю і доглядала за матір`ю та займалася вихованням, утриманням, навчанням, лікуванням дітей. [PERSON] продовжує доглядати за дітьми і після смерті своєї матері, створила належні умови для проживання, навчання, купує одяг та шкільне приладдя, готує їжу, допомагає у навчанні, відвідує школу. Вважає, що відповідач умисно та свідомо ухилився від виховання сина, тому його слід позбавити батьківських прав, щоб Орган опіки та піклування міг прийняти рішення про встановлення опіки відносно [PERSON] з боку [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що проживають по сусідству із сім`єю [PERSON] , яка займається вихованням, навчанням та утриманням сина відповідач - [PERSON] у зв`язку із смертю матері - [PERSON] . Відповідач залишив сім`ю, коли дитина була зовсім маленькою, не спілкувався з сином, не приймав участі в його вихованні та утриманні. Вітчим дитини більше приділяє уваги [PERSON] , ніж рідний батько. Фактично, дитина була позбавлена будь-якого піклування з боку батька, який жодного разу не навідував сина ні вдома, ні в школі, не вітав з Днем народження. Таким чином, допитавши представника позивача, дитину, відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї дитини, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до сина [PERSON] , батьком якого записаний у свідоцтві про народження та в актовому записі про народження дитини, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям сина, його навчанням, вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається матеріальним забезпеченням, що підтверджено в судовому засіданні показаннями представника Шаргородської РДА як органу опіки та піклування Бабій С.В., поясненнями дитини [PERSON] , показаннями свідків, рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 04.06.2020 року за №46 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». Також, судом встановлено з пояснень в судовому засіданні представника позивача, дитини, свідків та досліджених доказів, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не проявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування, тому свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, що виявилося у тому, що він проживає окремо від дитини, взагалі не спілкується з ним, не здійснює належного догляду, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, освіту, здоров`я та побут, підготовку до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможний забезпечити дитині - [PERSON] належного піклування, утримання, навчання та виховання. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком Органу опіки та піклування від 10.06.2020 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання, навчання та догляду за сином, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд не приймає до уваги ствердження відповідача, що колишня дружина при житті забороняла йому спілкуватися з сином, оскільки вказане ствердження не підтверджується належними та допустимими доказами. Також, вказане ствердження спростовується поясненнями самого відповідача про те, що він свідомо перестав спілкуватися із сином приблизно під час навчання останнього у четвертому класі школи після того, як дізнався, що колишня дружина погано його охарактеризувала синові. Крім того, суд не приймає до уваги ствердження відповідача про те, що він міг би забезпечити синові належні умови для проживання, якби син прийняв рішення про те, щоб проживати у його сім`ї, оскільки судом встановлено, що відповідач не з`ясовував думки дитини щодо можливості проживання з ним, оскільки не спілкується з дитиною. До того ж, після засідання Комісії з питань захисту прав дітей Шаргородської РДА, заперечуючи щодо позбавлення його батьківських прав, та впродовж судового розгляду відповідач не вживав заходів щодо спілкування з сином, знайомством з умовами його проживання, навчання, інтересами, внутрішнім світом, мріями що суперечить якнайкращим інтересам дитини та її гармонійному розвитку. Під час вступного слова у судовому засіданні та впродовж розгляду справи відповідач некоректно висловлювався у адресу сина, що суперечить нормальному самоусвідомленню дитини та вказує, на думку суду, на відсутність у відповідача сімейних, родинних почуттів до дитини. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення батька неповнолітньої дитини - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, навчання, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, так як не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву про позбавлення його батьківських прав, доказів у заперечення щодо позову та доказів, які б свідчили про виправлення своєї поведінки щодо виховання сина, що, на переконання суду, свідчить про його свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо, і у його діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітньої дитини [PERSON] на належне піклування з боку батька [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, дитини, відповідача, показання свідків, дослідивши висновок Органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дитини, виходячи із того, що судом встановлено, що відповідач не спілкується і не бажає спілкуватися із сином, не приймає участі в його вихованні, утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, тривалий час проживає окремо від дитини, що суперечить інтересам дитини. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення його батьківських прав, не навів доказів того, що він зацікавлений у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від сина протягом тривалого часу, не приймає участі у вихованні, утриманні, навчанні, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дитини. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, доданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітньої дитини [PERSON] на його утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. При цьому, суд враховує, що відповідач має хворобливий стан здоров`я, зокрема, з 02.10.2019 року по 22.11.2019 року перебував на лікуванні в Шаргородській ЦРЛ з приводу відкритого перелому лівої плечової кістки та пошкодження променевого нерва, а 25.09.2020 року спеціалістом КНП «Шаргородська ЦРЛ» встановлено діагноз: ураження променевого нерва, що вбачається із довідки ЦРЛ від 25.09.2020 року (а.с.59) та консультаційного висновку спеціаліста на МСЕК від 25.09.2020 року(а.с.58), у зв`язку із чим вважає необхідним визначити аліменти у мінімальному гарантованому розмірі, передбаченому ч.2 ст.182 СК України. До того ж, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Крім того, враховуючи, що неможливо неповнолітнього [PERSON] передати на опікування іншим особам, слід передати його на опікування Шаргородській РДА як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом Шаргородською РДА як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved