Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи зміни від 07 жовтня 2020 року, просив визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві щодо скасування реєстраційних операцій 04 жовтня 2017 року, які були вчинені 27 травня 2015 року та 25 червня 2015 року з автомобілем марки «AUDI», моделі «A6», червоного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , легковий седан, номерний знак [NUMBER] , власниками якого були [PERSON] та позивач; визнати недійсною та скасувати реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім`я « [PERSON] », проведену Територіальним сервісним центром 5643 МВС в Рівненській області 11 серпня 2020 року; визнати право власності позивача на вказаний автомобіль та витребувати його у [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач придбав 25 червня 2015 року вказаний транспортний засіб у [PERSON] , на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 233242 від 25 червня 2015 року та договору купівлі-продажу від 25 червня 2015 року. Разом з тим, у подальшому з`ясувалося, що СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100070002803 від 21 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, на підставі заяви [PERSON] про злочин від 21 квітня 2016 року. [PERSON] надав пояснення що 15 травня 2015 року він через Інтернет-мережу знайшов покупця автомобіля «AUDI A6», 1999 року випуску, на ім`я [PERSON] , який розрахувався біля станції «Дачна» у м. Києві з ним фальшивими коштами у розмірі 8 000, 00 доларів США. Згодом 03 квітня 2017 року працівники Подільського відділу поліції ГУ НП в м. Києві вилучили належний позивачеві автомобіль «AUDI A6», червоного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , легковий седан, номерний знак [NUMBER] , мотивуючи вилучення тим, що транспортний засіб перебуває у розшуку. Ухвалою суду на автомобіль було накладено арешт, який ухвалою Апеляційного суду м. Києві скасовано, оскільки право власності на вилучене майно ніким не оспорюється і воно не має відношення до розслідування кримінального провадження. Незважаючи на скасування арешту, автомобіль не був повернений власнику - позивачеві. У березні 2018 року позивач дізнався, що автомобіль був переданий [PERSON] , який його продав двічі. Відповідач РСЦ ГСЦ МВС України в м. Києві у своєму відзиві позов не визнав, представник вказав, що 25 вересня 2017 року надійшла заява [PERSON] , що діяв від [PERSON] про скасування реєстраційних операцій з автомобіля «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, з номером кузова [NUMBER] , оскільки довідка-рахунок ААЕ № 144715, видана 27 травня 2015 року ТОВ «Спецзнак», виявилася підробленою. Відповідач РСЦ МВС в Рівненській області у своїх поясненнях позов не визнав, заперечуючи проти задоволення, вказав, що 19 лютого 2020 року на ім`я начальника ТСЦ № 5643 надійшла заява № 258110314 громадянина [PERSON] щодо перереєстрації транспортного засобу марки «AUDI», моделі «A6», з номером кузова [NUMBER] , за договором купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ. На підставі поданих документів, після встановлення відповідності конструкції, здійснення перевірки за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизовано базою даних про розшукувані транспортні засоби, перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, начальником ТСЦ № 5643 прийнято рішення про перереєстрацію автомобіля на ім`я [PERSON] . Працівники ТСЦ № 5643 при проведенні реєстраційної операції «перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ» транспортного засобу діяли відповідно до вимог чинного законодавства. Скасування державної реєстрації транспортного засобу можливе, зокрема, у разі виявлення факту фіктивності чи підробки документів, на підставі яких була здійснена державна реєстрація транспортного засобу, і такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому факт підробки документів не може бути встановлений на підставі внутрішнього листування та перевірок, а також висновків, що обґрунтовані лише припущеннями про можливу фальсифікацію. Також підставою для скасування державної реєстрації може бути судове рішення за результатом розгляду кримінального провадження, у якому встановлено факт підробки документів, на підставі яких був зареєстрований автомобіль. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] заяви по суті та / або з процесуальних питань до суду не надходили. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 29 травня 2019 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. 14 серпня 2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання вимог якої 25 листопада 2019 року позивачем подано до суду квитанцію про сплату судового збору та копії позовної заяви з додатками. 03 січня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. 20 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача РСЦ МВС в м. Києві. 04 березня 2020 року від відповідача Регіонального сервісного центру МВС України у Рівненській області засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив. 10 червня 2020 року ухвалою суду повернуто позивачу заяву про забезпечення позову. 10 червня 2020 року позивач подав позовну заяву у новій редакції. 07 липня 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача РСЦ МВС в м. Києві на позовну заяву у новій редакції. 06 жовтня 2020 року від відповідача Регіонального сервісного центру МВС України у Рівненській області засобами поштового зв`язку до суду надійшли пояснення на позов. 08 жовтня 2020 року позивач подав позовну заяву у новій редакції, датованою 07 жовтня 2020 року. 08 жовтня 2020 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження автомобіля марки «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, червоного кольору, з номером кузова [NUMBER] . 04 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті. Сторони та їхні представники у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином, позивач та представник відповідача РСЦ МВС в м. Києві подали заяву до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) про розгляд справи за їхньої відсутності. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 13 лютого 2013 року [PERSON] здійснила перереєстрацію транспортного засобу марки «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, червоного кольору, з номером кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , при переобладнанні із заміною кузова у Відділі РЕР ДАІ з обслуговування м. Рівне, Рівненського та Здолбунівського районів, підпорядкованого УМВС. 18 квітня 2015 року транспортний засіб марки «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, червоного кольору, з номером кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , знятий з обліку для реалізації у ВРЕР ДАІ м. Сарни Рівненської області власником [PERSON] 27 травня 2015 року у торгівельній організації у ВРЕР № 6 м. Києва проведено вторинну реєстрацію транспортного засобу за новим власником [PERSON] з номерним знаком [NUMBER] . 25 червня 2015 року позивач на підставі довідки-рахунку № 2233242 серії ААЕ торгівельної організації ТОВ «МОДІВ-АВТО» придбав у [PERSON] , яка була власником автомобіля, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб марки «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, червоного кольору, з номером кузова [NUMBER] . Позивачу видано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу. 21 квітня 2016 року [PERSON] подав до СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення, за якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016100070002803 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, про те, що 16 травня 2015 року невстановлена особа, перебуваючи на автостанції «Дачна», під приводом купівлі автомобіля «AUDI A6», 1999 року випуску, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у сумі 8 000, 00 доларів США. Так 02 квітня 2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 5, було виявлено автомобіль «AUDI A6», номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який затримано та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів. 03 квітня 2017 року Т. в. о. начальника відділення СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Патлань С. С., за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 Петренко С. І. , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «AUDIA6», номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , вилучений в ході огляду місця події 02 квітня 2017 року за адресою: [ADDRESS] . 04 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено, а ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2017 року скасовано вказану ухвалу суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні клопотання Т. в. о. начальника відділення СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві Патлань С. С., погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 Петренко С. І., про накладення арешту на майно, вилученого в ході огляду місця події 02 квітня 2017 року за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 5, а саме автомобіля марки «AUDI A6», номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] - відмовлено (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 68020926). У жовтні 2017 року РСЦ в м. Києві повідомлено позивача, що у зв`язку із встановленням факту проведення перереєстрації автомобіля 27 травня 2015 року на [PERSON] з використанням фіктивного документу - довідки-рахунку серії ААЕ № 144715, виданої ТОВ «СПЕЦЗНАК», скасовано державні реєстрації з 27 травня 2015 року, у відповідності до пункту 40 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. 16 серпня 2018 року ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва, якою також задоволено клопотання Т. в. о. начальника слідчого відділення Подільського УП ГУНП в м. Києві Патланя С. С., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 Сломінською Ю. А., про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль «AUDI А6», державний номерний знак [NUMBER] , [NUMBER] з встановленою забороною його використання та відчуження, - скасовано, та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовлено (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 72614532). Разом з тим, 04 жовтня 2017 року у ТСЦ № 8046 РСЦ МВС в м. Києві автомобіль «AUDI А6» з обліку знято у зв`язку із скасуванням реєстрації власника [PERSON] , власника [PERSON] , а 03 листопада 2017 року - проведено реєстрацію транспортного засобу, з номерним знаком [NUMBER] , після відміни її анулювання за власником [PERSON] 07 листопада 2017 року ТСЦ № 5641 РСЦ МВС в Сумській області здійснено перереєстрацію на нового власника - [PERSON] за договором купівлі-продажу з [PERSON] 04 листопада 2018 року ТСЦ № 5643 РСЦ МВС в Сумській області здійснено перереєстрацію на нового власника - [PERSON] за договором купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] 29 листопада 2019 року ТСЦ № 5643 РСЦ МВС в Сумській області здійснено перереєстрацію на нового власника - [PERSON] за договором купівлі-продажу з [PERSON] 19 лютого 2020 року у ТСЦ МВС № 5643 РСЦ МВС в Рівненській області, у м. Сарни, [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5643/2020/1942778, предметом якого є автомобіль марки AUDI», моделі «A6», червоного кольору, з номером кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем [PERSON] 29 листопада 2019 року ТСЦ № 5643, свідоцтво про реєстрації [NUMBER] . 19 лютого 2020 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «AUDI», моделі «A6», з номером кузова [NUMBER] , за договором купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ за заявою № 258110314 громадянина [PERSON] , на праві власності за останнім. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з частиною першою, третьою ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За приписами частиною першою, третьою ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 Цивільного кодексу України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання за ст. 388 Цивільного кодексу України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Довідка-рахунок - це документ, який виконує функції договору купівлі-продажу автотранспортного засобу, згідно з якою власник автомобіля зобов`язується передати права на володіння транспортним засобом покупцеві, а той, у свою чергу, повинен сплатити власнику заздалегідь узгоджену суму і вступити в права власності. Така довідка підтверджує реалізацію транспортного засобу, перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідач РСЦ ГСЦ МВС України в м. Києві у своєму відзиві вказав, що 25 вересня 2017 року надійшла заява [PERSON] , який діяв від [PERSON] про скасування реєстраційних операцій з автомобіля «AUDI», моделі «A6», 1999 року випуску, з номером кузова [NUMBER] , оскільки довідка-рахунок ААЕ № 144715 , видана 27 травня 2015 року ТОВ «СПЕЦЗНАК», виявилася підробленою. Посилаючись на те, що у результаті проведення почеркознавчої експертизи у межах кримінального провадження № 12012100070002803 по оригіналу договору комісії, серії ААЕ № 144715, укладеного між ТОВ «СПЕЦЗНАК» та власником автомобіля [PERSON] , встановлено, що підпис у графі «Комітент» у наданому на експертизу договорі виконаний не [PERSON] , а іншою особою, відповідач вказав, що 04 жовтня 2017 року було скасовано державні реєстрації з 27 травня 2015 року. Разом з тим, з висновку експерта відділу технічних досліджень документів та почерку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Болтабаєтої А. Т. за № 8-4/1291 від 20 червня 2017 року, вбачається, що судовий експерт [PERSON] вказала, що підпис у графі «підпис:__» у заяві від [PERSON] до [PERSON] 27 травня 2015 року, у графі «Від замовника ___» в акті надання послуг ААЕ144715 від 27 травня 2015 року, та у графі «підпис __» на другому аркуші договору комісії, виконано не [PERSON] ймовірно. Експерт зазначила, що встановлені розбіжності стійкі, суттєві, але в своїй кількості та сукупності достатні лише для ймовірного негативного висновку. Тож передчасним був висновок, що докази того, що транспортний засіб був зареєстрований (перереєстрований) за фіктивними документами, є беззаперечними, як і прийняття рішення про скасування державної реєстрації. Судом встановлено, що правочин, згідно з яким позивач набув права власності на спірний автомобіль, недійсним не було визнано, проте відповідачами не визнається, також суду не надано відомостей про визнання недійсним правочину, укладеного [PERSON] та [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль марки «AUDI», моделі «A6», червоного кольору, 1999 року випуску, номер кузова [NUMBER] , легковий седан, номерний знак [NUMBER] , вибув з володіння [PERSON] поза його волею, а тому позивач має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 Цивільного кодексу України, відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині витребування спірного автомобіля в [PERSON] на користь позивача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved