Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 26.02.2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути зі [PERSON] кредитну заборгованість у розмірі 117000 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн. Ухвалою від 30.03.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25.06.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву. 26.06.2018 року до суду звернулась відповідач [PERSON] з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №б/н від 26.12.2013 року. Ухвалою від 02.07.2018 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 16.07.2018 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] 03.09.2018 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на зустрічний позов. 26.09.2018 року стороною відповідача [PERSON] надано відповідь на відзив на зустрічний позов. 26.09.2018 року стороною відповідача [PERSON] надано заперечення на відповідь на відзив по цивільній справі №520/2333/18. 10.10.2018 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надані додаткові письмові пояснення. Ухвалою суду від 12.03.2019 року підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання сторона позивача не з`явилась. Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Представник відповідача [PERSON]. - адвокат Смірнов В.С. проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в позові зазначає, що між позивачем та відповідачем 26.12.2013 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 50000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] власноручно заповнювала анкету, була ознайомлена з Правилами надання банківських послуг та тривалий час користувалась отриманою карткою. Щодо зустрічного позову представник позивача вказує, що він поданий з пропуском строку позовної давності та є необґрунтованим. Відповідач [PERSON] та її представники у відзиві на позов та в зустрічному позові посилаються на те, що відповідач є інвалідом по зору, внаслідок чого не мала можливості ознайомитись з умовами договору самостійно, в зв`язку з чим представник банку повинен був зачитати вголос Умови та правила надання банківських послуг та зробити відповідну відмітку в анкеті-заяві. Також сторона відповідача зазначає, що під час укладення оспорюваного договору відповідача було введено в оману та з боку банку мала місце нечесна підприємницька діяльність та оскільки відповідач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, при укладенні договору [PERSON] . помилково придбала непотрібні їй послуги споживчого кредиту. Щодо пропуску строків позовної давності, представники відповідача вказують, що відповідач [PERSON] дізналась про порушення своїх прав лише після того, як ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, оскільки до того часу їй не було відомо щодо наявності заборгованості та умов кредитування. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 26.12.2013 року відповідач [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, фотокопія якої надана позивачем до позовної заяви /а.с.8/. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата 26.12.2013 року та підпис. З копії вказаної заяви вбачається, що вказана заява не містить більш жодних даних про умови договору. До того ж заява заповнена друкарським способом, лише прізвище та ініціали відповідача [PERSON] , її підпис та дата заповнення заяви написані власноручно. При цьому в заяві міститься розділ про те, що заявник просить надати йому перераховані нижче послуги: платіжна картка кредитка «Універсальна», зарплатна картка, картка Gold, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит) дебетна особова картка, ідентифікація з паспортом. Однак відповідної відмітки навпроти обраної послуги анкета-заява не містить, так само відсутнє і зазначення бажаного кредитного ліміту. Крім того, анкета-заява не містить жодних даних про те, що відповідач отримав будь-яку картку, а також строк її дії. Позивачем також суду надані витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача /а.с.9-43/. З детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, станом на 28.11.2017 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 117000,00 грн., з яких: 40377,58 грн. - тіло кредиту; 16578,18 грн. - нараховані відсотки; 60044,24 грн. - нарахована пеня /а.с.5-6/. Судом досліджено довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] , з якої вбачається, що по картковому рахунку [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 30.04.2014 року) неодноразово було здійснено зміну кредитного ліміту /а.с.7/. При цьому доказів щодо повідомлення відповідача про вказані зміни, а також щодо підстав зміни кредитного ліміту по картковому рахунку, суду не надано. З довідки МСЕК №010362 від 10.10.2000 року вбачається, що [PERSON] встановлено першу групу інвалідності по зору безстроково. Потребує постійного стороннього догляду /а.с.84/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. За положеннями ст. ст. 626-628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг. З анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача. Суд зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредиту. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження надання відповідачу кредиту та його розміру, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. При ухваленні рішення, суд враховує, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 14.06.2018 року у справі №364/737/17, предметом розгляду якої також було стягнення заборгованості за аналогічним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. Відповідач [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом посилається на те, що під час укладення оспорюваного договору їй не було прочитано вголос умови договору, що було обов`язковою умовою при його укладенні, оскільки відповідач є інвалідом по зору та самостійно не має змоги ознайомитись з інформацією в друкованому вигляді. Відповідач зазначає, що не ознайомлення її з умовами договору шляхом прочитання в голос Анкети-заяви та Умов та правил кредитування є проявом підприємницької практики, що вводить в оману. З цього приводу суд зазначає, що відповідач [PERSON] є та на час укладення оспорюваного договору була дієздатною особою, що усвідомлювала власні дії та їх наслідки та за власною ініціативою звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення угоди. Та обставина, що відповідач є інвалідом по зору безумовно ускладнює процес укладення будь-якого письмового договору, проте на теперішній час діючим законодавством не встановлено обов`язку щодо прочитання вголос умов договору та проставлення про це відповідної відмітки в його примірнику, в зв`язку з чим суд не вбачає з боку сторони позивача порушення вимог чинного законодавства при укладенні спірної угоди. В своїх зустрічних позовних вимогах сторона відповідача [PERSON] також. посилається на те, що при укладенні оспорюваного договору відповідач була введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину. В ході судового розгляду стороною відповідача не доведено наявності умислу в діях співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо введення в оману позивача [PERSON] стосовно обставин укладення оспорюваного договору, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав, передбачених ст. 230 ЦК України для визнання вказаного договору недійсним. Також суд приймає до уваги доводи сторони позивача щодо того, що з часу укладення спірного договору пройшов тривалий час, відповідач періодично користувалася платіжною карткою та не оспорювала умови договору, після чого звернулась до суду з зустрічним позовом після спливу строків позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] також не підлягає задоволенню, оскільки заявлені вимоги є безпідставними та не доведеними. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed