Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою\~ про продовження госпіталізації особи у психіатричному закладі у примусовому порядку [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], посилаючись на те, що 03.03.2017р. [PERSON] був госпіталізований в психіатричний заклад КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» з діагнозом «шизофренія параноїдна, безперервний тип перебігу. Змішаний тип дефект (параноідний, психопатоподібний)». [PERSON] є інвалідом II гр. за психічним захворюванням - безстроково. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2017р. [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном призначено КУ. У зв'язку з госпіталізацією за даним діагнозом та відсутністю згоди особи на лікування в добровільному порядку в медичному закладі, КУ «ООМЦПЗ», звернулась до суду з заявою про вирішення питання про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. У судовому засіданні лікар-психіатр психіатричного відділення КУ «ООМЦПЗ» [PERSON] заяву про примусову госпіталізацію не підтримала, на госпіталізації [PERSON] до КУ не наполягала, пояснила це тим, що він протягом тривалого часу веде себе добре, приймає ліки, займається трудотерапією. У судовому засіданні [PERSON] назвав своє прізвище, імя, по-батькові, чітко відповідав на питання судді, прокурора та присяжних. Пояснив, що має вищу медичну освіту, працював лаборантом в КУ протягом 14 років, потім захотів займатися психіатричною практикою. Протягом 20 років знаходився в депресії (пояснив це тим, що на роботу ходив без настрою, не було прагнення до життя), мав наміри покінчити життя самогубством, однак не довів їх до кінця. Почав лікуватися, коли в своїй голові почув голоси. Був випадок коли замахнувся на матір сокирою, однак на даний час про це жалкує. Пояснив, що коли погіршується стан здоровя відразу повідомляє про це свого лікаря [PERSON]; радиться з лікарем стосовно прийому ліків. На даний момент відчуває себе добре, більше не чує голоси в своїй голові, регулярно спілкується з священником, оскільки останній поянив йому, що самогубство - це великий гріх, крім того розказав йому способи виходу з депресивного стану та можливості уникнення нападів агресії, зобовязався приймати вдома ліки, виписані лікарем та при перших проявах погіршення страну здоров'я одразу звертатися до Опікуна (КУ) по допомогу. [PERSON] зазначив, що знов хоче стати нормальною людиною та вести звичайний спосіб життя, тим паче в нього є його кохана жінка; хоче поновити свою дієздатність (процедуру «поновлення» знайшов в Інтернеті та радився з лікарями, які цілком його в цьому підтримують). Також зазначив, що в нього є кімната в гуртожику, де він зможе проживати сам після виписки з лікарні, оскільки його мати, яка відмовилася від призначення її опікуном, живе окремо від нього. Суд звертає увагу на те, що під час допиту [PERSON], останній завчасно підготував свій виступ (повна промова та в скороченій формі), вів себе адекватно, чітко та ясно формулював відповіді на запитання, розповідав все в хронологічному порядку, що підтверджував лікар, був охайно вдягнутим та доглянутим. До зали судових засідань [PERSON] разом з лікарем явилися без супроводу (супровід приєднався наприкінці судового засідання). Однак, при виклику сторін на розгляд справи суд було проінформовано про те, що дана особа є неадекватною та небезпечною, що в залі судових засідань було спростовано лікарем-психіатром та його поведінкою. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КУ від 20.11.2017р. на момент огляду хворий ([PERSON]А.) продуктивному мовному контакту доступний формально. Мислення паралогічне. Увага не стійка, відволікається від теми бесіди на свої хворобливі переживання. Емоційно не стійкий, настрій з вираженими коливаннями в афекті від піднесеного безпечного, до гнівливої роздратованості. Відчуває слухові обмани сприйняття. Сам з собою розмовляє. Зберігаються ауто агресивні тенденції, говорить про те, що хоче „покінчити з собою, агресивні тенденції у відношенні медичного персоналу та оточуючих хворих. За зовнішнім виглядом слідкує після нагадування. Коло інтересів обмежується задоволенням фізіологічних потреб, ціленаправленність дій знижена. Виказує ідеї переоцінки власної особистості, дає лікарям поради стосовно лікування інших хворих, втручається в роботу молодшого мед. персоналу. За характером вказаних психічних захворювань, громадянин [PERSON], потребує стаціонарного лікування, в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, від добровільного лікування відмовляється, є небезпечним для оточуючих. У судовому засіданні лікар-психіатр не змогла пояснити чому саме ці показання були зазначені у висновку. На неодноразові питання суду та прокурора щодо обставин, викладених у висновку, зрозумілих та обгрунтованих відповідей не надала, пояснити наявність свого підпису під висновком та чи дійсно мав місце огляд складом комісії лікарів також не змогла, лише припустила те, що станом на 20.11.2017р. могла бути інша поведінка у хворого ніж на момент розгляду справи у суді. Сам [PERSON] пояснив, що 20.11.2017р. ніякого огляду комісією не було, з ним спілкувалася лише [PERSON] декілька хвилин, а потім він спілкувався з лікарем-інтерном, також не тривалий проміжок часу. [PERSON] визнала, що даний висновок не відповідає дійсності; подача заяви була «вимушеним кроком», оскільки лікарня є опікуном і не може самостійно виписати хворого, а тільки за рішенням суду. Прокурор та присяжні у судовому засіданні також не знайшли жодних підстав для задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні не виявлено будь-яких фактів, які б вказували на вчинення реальних дій [PERSON], що являють собою небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на даний момент часу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed