Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Концерн Військторгсервіс звернувся 12.11.2018 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. За позовом, посилаючись на ст..ст.526, 549-557, 610-611, 624-625 ЦК України, концерн «Військторгсервіс» просить стягнути з відповідача 6436,55 грн., з яких: сума заборгованості 3014,88 грн., інфляційні нарахування 2990,95 грн., 3% річних 385,57 грн., 10% від суми заборгованості 45,15 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 10.12.2018 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 24.01.2019 р. 24.01.2019 р. розгляд справи відкладено на 27.02.2019 р. на підставі на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. 27.02.2019 р. розгляд справи відкладено на 15.04.2019 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 15.04.2019 р. розгляд справи відкладено на 28.05.2019 р. на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК Україн,и розгляд справи було проведено за відсутності відповідача. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між концерном «Військторгсервіс» та фізичною особою підприємцем [PERSON] був укладений договір про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг від 29.01.2015 р. № 176. Відповідно до п.1.1 предметом цього договору було надання послуг зберігання, а також прийому, розвантаженню, обліку, відвантаженню товарно-матеріальних цінностей, що належить поклажодавцю. Відповідно до п.3.1 договору, відповідач (поклажодавець) зобов`язується оплатити позивачу (зберігачу) в строки та на умовах, що передбачені цим договором за вартістю, визначеною у додатку № 1 до договору. У додатку № 1 до договору визначено, що зберігання ТМЦ в приміщенні за адресою: [ADDRESS] за 1 палето місце в місяць складає 35 грн. Згідно поданої заявки, відповідач просила надати послуги по зберіганню 43 палето місць за адресою: м.Запоріжжя, вул.Військбуд, 80-а, що за місяць складає 1505 грн. В п.3.2 договору сторони визначили, що відповідач повинна здійснювати попередню оплату в розмірі 100% за надання послуг зберігання ТМЦ на займаній площі в термін до 15 числа поточного місяця. [PERSON] за послуги, що надаються позивачем, повинна була проводити оплату, згідно виставлених рахунків протягом 3 банківських днів. За несвоєчасну або неповну оплату за надані позивачем послуги, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.3.6 договору). Також у п.4.6 договору передбачено, що у разі прострочення оплати послуг зберігання більше, ніж на 60 днів, відповідач зобов`язана сплатити позивачу штраф у розмірі 10% від суми заборованості. В п.5.1 договору передбачено строк його дії з 29.01.2015 р. до 31.12.2015 р. Після закінчення строку дії договору [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань, не сплатила заборгованість відповідно до рахунку від 10.10.2013 р. 1509,88 грн. та відповідно до рахунку № 779 від 06.05.2015 р. 1505,00 грн., що разом складає 3014,88 грн. Станом на дату укладання договору відповідач була заресєтрована у ЄДРПОУ як фізична особа підприємець. Згідно відомостей у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 21.02.2018 р. фізична особа підприємець [PERSON] має стан суб`єкта : припинено, дата запису: 21.02.2018 р., номер запису: 21030060004043459. Вище викладене підтверджено письмовими доказами, наданими позивачем. У разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 ЦК України та положень ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Як визначено у ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань до неї застосовуються фінансові санкції, а саме підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача: інфляційні нарахування 2990,95 грн., 3% річних 385,57 грн, згідно наданого позивачем розрахунку, та 10% від суми заборгованості 45,15 грн. (п.4.6 договору), що разом складає 3421,67 грн. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов, пред`явлений концерном «Військторгсервіс» до [PERSON] ., ґрунтується на вимогах діючого законодавства та підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Outcome: approved