Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до ДП «Мирноградвугілля» в обґрунтування якого зазначив, що з 23.09.2004 року по 01.11.2018 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля». За весь час роботи у відповідача, заробітна плата виплачувалась з грубими порушеннями трудового законодавства. У зв'язку з цим, 29.10.2018 року позивач звернувся з заявою про звільнення з підприємства за власним бажанням з 01.11.2018 року, відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України з вимогою виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. На підставі наказу № 361-к від 01.11.2018 року його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП за власним бажанням з 01.11.2018 року та видано трудову книжку. 09.11.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою відповідно до ст.116 КЗпП України провести з ним повний розрахунок при звільненні, виплатити вихідну допомогу, а також надати йому необхідні довідки. Згідно з довідкою його середній заробіток на час звільнення становить 7016,10 грн., середньоденний заробіток становить 334,10 грн. У день звільнення повний розрахунок з ним проведений не був, на час подання позову до суду 30.11.2018 року відповідач остаточно з ним не розрахувався, отже позивач вважає, що має право на виплату йому середнього заробітку за 19 днів затримки розрахунку при звільненні в сумі 6347,90 грн. Посилаючись на ст.ст.44, 47, 116, 117 КЗпП, просив зобов'язати відповідача видати наказ про зміну формулювання причин свого звільнення, зазначивши, що він звільнений з 01.11.2018 року за власним бажанням у зв'язку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП, стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 21048,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.11.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 6347,90 грн., а також судовий збір в сумі 1409,60 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача до судового засідання не з?явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву згідно з якою позовні вимоги позивача визнав та просив справу розглянути без його участі. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. На підставі ухвали судді від 05.12.2018 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви, які були усунуті 12.12.2018 року. 12.12.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 09.00 год. 09.01.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Через неявку відповідача слухання справи відкладено на 13.00 год. 31.01.2019 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 23.09.2004 року по 01.11.2018 року та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 5-6). Зі змісту поданої позивачем заяви від 29 жовтня 2018 року, вбачається, що позивач просив звільнити його за власним бажанням з 01.11.2018 року згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України та відповідно до ст.116 КЗпП України провести з ним повний розрахунок при звільненні (а.с. 7). Згідно з наказом по підприємству № 361-к від 01 листопада 2018 року, [PERSON], т.№ 5076, електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці ОСК «блок 2, 3», з 01.11.2018 року звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 8). Згідно з довідкою ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» середньоденна заробітна плата [PERSON] на дату розрахунку складає 334,10 грн., середньомісячна заробітна плата - 7016,10 грн. (а.с. 9). Остаточний розрахунок з позивачем на момент звільнення не було здійснено, заборгованість по заробітній платі станом на 22.11.2018 року склала 7844,24 грн. Погашення заборгованості повністю відбулося 19.12.2018 року (а.с. 10, 24). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 Кодексу). Відповідно до положень ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги законодавства про працю, що підтверджується довідками про заборгованість перед позивачем з заробітної плати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 21048,30 грн. з розрахунку 7016,10 грн. х 3 міс. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, ст.24 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнився з роботи 01.11.2018 р., а станом на 30.11.2019 року повний розрахунок з позивачем не здійснений, тобто затримка виплати належних позивачу при розрахунку сум склала 21 робочий день, отже з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум, в межах заявлених ним вимог, тобто 6347,90 грн. з розрахунку 334,10 грн. х 19 робочих днів. Відповідно до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов?язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як роз?яснив Верховний Суд України в п.18 своєї постанови № 6 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов?язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чиним законодавством про працю. При цьому, згідно з п.2.26 ст.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов?язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Отже, враховуючи те, що звільнення позивача з займаної посади за ч.1 ст. 38 КЗпП України було проведено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивача змінивши формулювання причини звільнення позивача у наказі № 361-к від 01.11.2018 року, без його скасування, зазначивши в ньому причиною звільнення - звільнення з 01.11.2019 року за власним бажанням у зв'язку з порушенням законодавства про працю, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1409,60 грн. На підставі ст.ст. 44, 47, 115, 116, 117, 137, 235 КЗпП України,

Outcome: partial