Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 01.08.2016 по 30.05.2020 він працював у відповідача прохідником 5 розряду з з повним робочим днем в шахті, 30.05.2020 був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Має загальний стаж у вугільній промисловості 25 років 3 місяці 12 днів, з них 3 роки 10 місяців на підприємстві відповідача. За час роботи отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст.; хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. 28.04.2021 за наслідками проведеного розслідування комісією було складено акт за формою П-4 щодо причин виникнення хронічного професійного захворювання. Причинами визначені тривала робота у шкідливих підземних умовах під впливом негативних виробничих факторів, важкість праці, підвищені рівні виробничого шуму та звукового тиску тощо. 24.06.2021 МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням та 65% втрати працездатності довічно, в тому числі 35% за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, 20% за хронічним бронхітом та 10% за приглухуватістю. Отримання професійних захворювань позивачем спричинило для нього моральну шкоду, що полягає у фізичних і душевних стражданнях через невідворотність втрати працездатності, неможливість продовжувати професійну роботу, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування, неможливість вести активний спосіб життя, що вплинуло на його звичний життєвий уклад, призводить до дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації життя. Позивача постійно переслідує біль, а втрата роботи і заробітної плати негативно позначилася на його соціальному статусі, що також пригнічує. У зв`язку із цим просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 90000,00 гривень. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на наданий відповідачем відзив на позовну заяву, з позовними вимогами не погодилась і пояснила таке. Позивач пропрацював у відповідача лише 3 роки 9 місяців 29 днів. Приймаючи позивача на роботу, відповідач не приховував тяжкості і шкідливості технологічного процесу, отже, [PERSON] свідомо прийняв запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоров`я. Під час роботи він жодного разу не заявляв про порушення відповідачем умов його праці, а трудові відносини були припинені за його власним бажанням з підстав виходу на пенсію, а не за станом здоров`я. Відповідач вважає, що його вина у завданні позивачеві моральної шкоди не доведена, надані позивачем докази не підтверджують факту спричинення йому моральної шкоди. Наявність третьої групи інвалідності не позбавляє позивача права на працю. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог, а в разі вирішення справи на користь позивача врахувати положення Податкового кодексу України. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 16.07.2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 16.08.2021. Відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 10.08.2021 до суду надійшов відзив ТОВ «Шахтобудівельна компанія» від 03.08.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 18.07.1992 по 30.05.2020 працював на різних підприємствах вугільної промисловості, в тому числі на посадах з підземним характером праці з повним робочим днем в шахті (а.с.7-12). У відповідача позивач працював з 01.08.2016 по 30.05.2020 на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, був звільнений наказом №924-к від 28.08.2020 за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно зі ст.38 КЗпП України (а.с.12). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.04.2021 за формою П-4 встановлено, що захворювання [PERSON] хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст.; хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг, є професійними захворюваннями, які встановлені вперше. Захворювання виникли через тривалий період роботи на підприємствах вугільної промисловості: Шахта «А.Г. Стаханова»; Шахта 1/3 «Новогродівська»; ВАТ «Донецьквуглепостачання»; ТОВ «ШБК» Донецькшахтопроходка; ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У зв`язку з тривалим виробничим стажем в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної промисловості встановити осіб, винних у виникненні професійного захворювання, неможливо, але зазначено, що ступень вини відповідних посадових осіб пропорційна тривалості праці [PERSON] в шкідливих умовах на підприємствах, зазначених у п.17 даного Акту (а.с.13-16). Про наявність та перебіг вказаних захворювань позивача свідчать і досліджені судом медичні документи (а.с.25-40). 24.06.2021 [PERSON] за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено первісно 65% втрати працездатності (35% за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, 20% за хронічним бронхітом та 10% за приглухуватістю) з 24.06.2021 довічно та ІІІ групу інвалідності, рекомендоване Д-облікневролога, ЛОР, терапевта, медикаментозне та санаторно-курортне лікування за професійними захворюваннями, носіння корсету (а.с.17-18). [PERSON] розроблено та затверджено індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.19-24). V. Оцінка суду. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду (позивача). Вислухавши представника відповідача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст.1167\~ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею ст.38 Гірничого Закону України\~до обов`язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.\~ Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, страждань, втратив 65% своєї працездатності та набув інвалідність, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 90000,00 гривень має бути задоволена частково. За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду (на якому позивач працював нетривалий період часу 3 роки 9 місяців 29 днів, в той час як інша частина його трудового стажу (більше 20 років) у шкідливих умовах праці відпрацьована на інших підприємствах), істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення у справі. Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial