Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Кримська республіканська установа «Клінічна психіатрична лікарня №1» звернулась до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу у примусовому порядку, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], страждає тяжким психічним розладом - параноідною шизофренією безперервний тип перебігу, внаслідок чого позбавлений здатності адекватно усвідомлювати навколишнє середовище, свій психічний стан та поведінку, у зв'язку з чим потребує надання кваліфікованої психіатричної допомоги, тривалої, контрольованої медикаментозної терапії. Його лікування доцільно та можливо лише в умовах психіатричного стаціонару. Не надання такого роду допомоги суттєво погіршує стан його психічного здоров'я. Крім того, оскільки бредові переживання мають систематизований характер із втягуванням у них великої кількості конкретних осіб, існує імовірність вчинення [PERSON] суспільно-небезпечного діяння. Також, заявник зазначає, що оскільки [PERSON] внаслідок відсутності критики, від госпіталізації та лікування відмовляється, відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підстави для госпіталізації та лікування його у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку без його згоди. У судовому засіданні представник КРУ «Клінічна психіатрична лікарня №1» підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу по тих же підставах. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти його примусової госпіталізації та лікування у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку, пояснивши, що він на теперішній час цілком здоров. Законний представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що лікування [PERSON] не можливе без застосування примусової госпіталізації. Прокурор у судовому засіданні також підтримав заяву КРУ «Клінічна психіатрична лікарня №1» про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги КРУ «Клінічна психіатрична лікарня №1» обґрунтовані та підлягають задоволенню, по наступних підставах. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КРУ «Клінічна психіатрична лікарня №1» від 17 січня 2014 року [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад - параноідною шизофренією безперервний тип перебігу та потребує кваліфікованої психіатричної допомоги. Не надання такого виду допомоги суттєво шкодить та погіршує здоров'я [PERSON] Хворобливі хвилювання визначають вчинки та поведінку хворого та можуть призвести до вчинення ним суспільно-небезпечного діяння. Його лікування можливо та доцільно лише в умовах психіатричного стаціонару, оскільки потребує тривалої, контрольованої медикаментозної терапії, від якої він відмовляється. Оскільки [PERSON] внаслідок хвороби не може правильно оцінювати свій стан і відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв'язку з відмовою хворого від лікування, маються підстави для його госпіталізації та лікування у психіатричному стаціонарі у примусовому порядку без його згоди. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 року особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином, виходячи із змісту вищевказаної норми права, примусова госпіталізація до особи, страждаючої тяжким психічним розладом, обстеження та лікування якої можливе в умовах стаціонару, може бути застосована при встановленні фактів скоєння діянь яки являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих та для самої особи, страждаючої психічним розладом, а також неможливості самостійно задовольнити свої життєві потреби. В ході судового засідання, суду було представлено достатньо доказів, яки свідчили про реальні наміри [PERSON] вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, а також неспроможність ним самостійно проходити необхідне медичне лікування внаслідок його відмови від нього, враховуючи неадекватність афекту та поведінки [PERSON], наявність хвилювань, які визначають вчинки та поведінку хворого, висловлювання маячних думок, переслідування, шкоди з залученням в них конкретних осіб (родичів, сусідів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000 року,

Outcome: approved