Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Синельниківського району електричних мереж та [PERSON] не було укладено Договір користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Але, не зважаючи на відсутність договірних відносин, позивач постачав споживачу, яким є відповідач, електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а [PERSON] - споживач періодично оплачувала одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами). Згідно до п.20 Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕн) затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 26.07.1999 року № 1357 із змінами та доповненнями говорить, що плата за спожиту електричну енергію протягом розрахункового періоду, вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця. Споживач повинен дотримуватися правил споживання електроенергії та своєчасно розрахуватися використання електричної енергії, згідно діючого тарифу. Натомість, відповідач, в порушення умов ПКЕЕн, своєчасно не сплатила за спожиту електроенергію. При контрольній перевірці стану розрахунків відповідача зясувалось, що обліковується борг за спожиту електроенергію на суму 4484,44 грн. На час подання позовної заяви, відповідач за використані 8506 кВт*r електричної енергії в добровільному порядку не сплатила. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» заборгованість за використану електричну енергію 8506 кВт*r за період з 01.10.2013 року по 27.07.15 року в сумі 4484,44 грн., інфляційні витрати в сумі 2577,85 грн., та 3% річних в сумі 144, 48 грн., судові витрати у справі в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, які викладені в позовній заяві та на доповнення пояснила, що при заміні лічильника представники «ДТЕК Дніпрообленерго» не мали інформації про борг за електроенергію. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що вона дійсно є власником будинку, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Ракове, вул. Коцюбинського, буд. № 1, в якому надала дозвіл проживати Александрову, який в свою чергу обіцяв сплачувати комунальні платежі. Договору з позивачем [PERSON] не укладала, в даній будівлі не проживала, послугами електропостачання не користувалась, з Александровим, який проживав в будинку, позивач довгий час не підтримує відносин. Таким чином, борг в сумі 4484,44 грн. визнає, але заперечує проти стягнення інфляційних витрат в сумі 2577,85 грн., та 3% річних в сумі 144, 48 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до п.20 Правил користування електричною енергією для населення затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 26.07.1999 року № 1357 із змінами та доповненнями, плата за спожиту електричну енергію протягом розрахункового періоду, вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця. Статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» встановлено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику, визначено, що правопорушеннями в електроенергетиці, є зокрема: крадіжка електричної енергії; самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією. Відповідно до Розрахунку боргу, сума боргу за використання електричної енергії [PERSON] в період з 01.10.2013 року по 27.07.15 року становить 4484,44 грн., інфляційні витрати в сумі 2577,85 грн., та 3% річних в сумі 144, 48 грн., судові витрати у справі в сумі 243 грн. 60 коп. Під час здійснення технічної перевірки за адресою проживання позивача: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Ракове, вул. Коцюбинського, буд. № 1, було виконано заміну приладу обліку, лічильник НІК-2102-02 № 1420491 знято з показниками 015919. По даному приводу складено акт технічної перевірки стану і схеми підключення засобу обліку електричної енергії, в якому зафіксовані шестизначні показники лічильника. Пунктом 42 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору. Відповідно до п.48 Правил, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Згідно з п.10 ч.3.ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи доводи позивача про відсутність договору про надання послуг електропостачання між нею та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», суд встановив наступне: в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила, що будинок за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Ракове, вул. Коцюбинського, буд. № 1 дійсно є її власністю, який вона здала в найм, але документів, підтверджуючих здачу в найм вищезазначеної будівлі позивач суду не надала. Таким чином, з огляду на вищезазначене суд установив, що між сторонами договірні відносини відсутні, але відповідачем порушено зобовязання з своєчасної та повної сплати вартості спожитої електроенергії. Як зазначив Верховний суд України, під час розгляду справи 6-59цс13 від 30.10.2013 року, споживачі зобовязані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. До житлово комунальних послуг, відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення відносяться: централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Також, Верховний суд України у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня № 6-2023цс15 розяснив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 Цивільного процесуального кодексу України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved