Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, вказавши в заяві, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства у повному об`ємі не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з 01.07.2011 року по 30.11.2019 року утворилась заборгованість у сумі 5298,30 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 2102,00 грн. 17 липня 2020 року відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнає у межах позовної давності з 01.04.2017 року по 01.06.2020 року у сумі 270,37 грн. з урахуванням раніше сплаченої вартості отриманих послуг, також зазначає, що відповідач [PERSON] не є користувачем або власником житла, вказаного у позові, а отже грошові зобов`язання по оплаті послуг, наданих позивачем, несе виключно вона. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо заборгованості за період з 01.01.2009 року по 30.11.2019 року в сумі 5298,30 грн., судові витрати покласти на позивача. 22 вересня 2020 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що перебіг позовної давності було перервано у зв`язку з винесенням 10.10.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 4952,40 грн. та судового збору у розмірі 689,00 грн., який ухвалою 23.11.2016 року було скасовано. Крім того, зазначають, що відповідачі протягом всього періоду заборгованості здійснювали часткові погашення заборгованості, які перевищують суми нарахування за поточний місяць, що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та переривання перебігу позовної давності. Вважають, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо пред`явлення позову до солідарних відповідачів зазначають, що жодної інформації щодо не проживання чи вибуття зі вказаної квартири у матеріалах справи не міститься, відповідачем не надано жодного доказу задля підтвердження тієї обставини, що [PERSON] не є власником або користувачем послуг позивача за зазначеною адресою. Крім цього, відповідачі не інформували підприємство щодо власників квартири та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача по [ADDRESS] . Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення», збір абонентної плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство «Водоканал» надає послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на ім`я відповідального квартиронаймача [PERSON] . Фактичне надання послуг з водопостачання та водовідведення і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами. Згідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР України щодо надання інформації про місце реєстрації особи від 17.02.2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо місця реєстрації [PERSON] відсутня. Суду не надано належних та допустимих доказів фактичного проживання відповідача [PERSON] за іншою адресою. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1-2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п. 1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до розрахунку наданого позивачем за період з 01.07.2011 року по 31.11.2019 року утворилась заборгованість у сумі 5298, 30 грн. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, наголошує на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббнігс та інші проти Сполученого Королівства» рішення від 22.10.1996 року, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року) Відповідно до місту розрахунку заборгованості відповідачів перед КП «Водоканал» із стовпця «сплачено всього за період» вбачається, що відповідачі постійно з 04.2009 року по 11.2019 р. здійснювали часткові погашення заборгованості, а деякі з них перевищують суми нарахування за поточний місяць, зокрема, 08.2009 р., 11.2009 р., 02.2012 р., 06.2012 р., 07.2012 р., 02.2013 р., 04.2013 р., 05.2013 р., 06.2013 р., 07.2013 р., 08.2013 р., 11.2013 р., 03.2014 р.,06.2014 р., 07.2014 р.,09.2014 р., 11.2014 р., 02.2015 р., 03.2015 р., 06.2015 р., 08.2015 р., 10.2015 р., 11.2015 р., 12.2015 р., 02.2016 р., 05.2016 р., 06.2016 р., 07.2016 р., 08.2016 р., 10.2016 р., 11.2016 р., 03.2017 р., 04.2017 р., 07.2017 р., 10.2018 р., 11.2018 р., 12.2018 р., 02.2019 р., 07.2019 р., 09.2019 р., 11.2019 р.), що свідчить про визнання відповідачами боргу перед позивачем та, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Між вказаними платежами жодного разу не було перевищено строк у три роки. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості відповідачами у згадані вище періоди здійснювалися на користь КП «Водоканал» сплати за водопостачання і водовідведення. Крім того, ч.1 ст. 95 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення). Пунктом 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) встановлено, що судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що у жовтні 2016 року КП «Водоканал», в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 р. по 31.08.2015 р. в сумі 4952 грн. 40 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2016 року у цивільній справі №334/6495/16-ц судовий наказ від 10.10.2016 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя за заявою КП «Водоканал» про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості по оплаті за воду та послуги каналізації у розмірі 4952,40 грн., а також судовий збір у розмірі 689,00 грн. скасовано. Надалі, 07.02.2020 р. КП «Водоканал» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості по оплаті за водопостачання і водовідведення за період з 01.07.2011 р. по 30.11.2019 р. в сумі 5298,30 грн. Звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу також перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову, перевірені судом під час розгляду справи та не є підставою для відмови у позові з підстав, наведених вище. Витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів в повному обсязі, однак з кожного окремо в розмірі відповідної частки (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Outcome: approved