Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому вказали, що з жовтня 2016 року по липень 2017 року Концерн «МТМ» постачав теплову енергію та гарячу воду до нежитлового приміщення, яке розташоване у м. Запоріжжя, нежитлове приміщення [ADDRESS] , відповідачами свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання не виконували належним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 44377,38 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2018 року було відкрито провадження у справі і призначено до розгляду в спрощеному провадженні. 13.07.2020 року заочним рішенням позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 44377,38 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2020 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2020 року по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, раніше надавав заву про розгляд справи без його участі, на позові наполягає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідач [PERSON] та його представник Никоненко І.С. у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні. Зазначили, що позивачем не обґрунтована сума за жовтень 2016 року у розмірі 32085,90 грн., оскільки згідно рахунку № 204034 від 31.10.2016р. за теплову енергію та гаряче водопостачання за жовтень фактично надано послуг з опалення в розмірі 0,234615 Гкал за тарифом 1063,400 грн на суму 249,49 грн. та послуг з постачання ГВП в розмірі 0,093460 м куб. за тарифом 54, 68 грн. на суму 5,11 грн. та 0, 038232 м куб. за тарифом 57,25 грн. на суму 2,19 грн. всього з ПДВ у розмірі 308,15 грн. Жодного обгрунтування та розрахунку надання послуг в жовтні 2016р. на суму 32 085,90 грн., позивачем не надано, а включення до вказаного рахунку суми донарахування в розмірі 31 777, 75 грн. не підтверджено належними та допустимими доказами. При цьому згідно рішення Виконавчого комітету ЗМР № 612 від 13.10.2016 р. про початок опалювального сезону 2016-2017р., опалювальний сезон розпочато з 13.10.2016р. Таким чином на думку відповідача, позивачем не надано жодних належних доказів надання за жовтень 2016 р. тобто за неповний місяць, а фактично за пів місяця послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання на суму 32 085,90 грн.. А отже і загальний розрахунок суми за надані послуги за період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 44377,38грн., не доведений належними та допустимими доказами. Фактично за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року згідно рахунків наданих позивачем, надано послуг на загальну суму 12 599,63 грн. Крім того, було зазначено, що [PERSON] було вже сплачено заборгованість у сумі 27 898,89 грн. що підтверджується квитанцією від 06.03.2020р., та вказана сума перевищує суму фактично наданих за період з жовтня 2016р. по липень 2017 року. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 12.10.2013 реєстровий № 4669 (а.с. 8-9). Позивач неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією укласти договір постачання теплової енергії, що підтверджується відповідними листами (а.с. 11-16). Згідно п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Нежитлове приміщення відповідачів підключене до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується розрахунком теплового потоку на опалення та гаряче водопостачання (а.с.18-19). Між сторонами встановлені фактичні договірні відносини з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з тим, що позивач надає вказані послуги за адресою нежитлового приміщення, співвласниками якого є відповідачі, які, у свою чергу, отримують ці послуги. При цьому, факт надання зазначеної послуги в даному випадку є безспірним та беззаперечним, а відповідачі зі свого боку не надали суду будь-яких доказів для спростування вищевказаних обставин. Позивач зазначив, що у період з 01.10.2016до 31.07.2017 надав відповідачам на підставі особового рахунку № [NUMBER] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитлове приміщення, розташоване у [ADDRESS] , на загальну суму 44377,38грн., що підтверджується рахунками за теплову енергію, актами приймання-передачі теплової енергії, надання послуг з централізованого постачання гарячої води та актом звірки (а.с. 41-56). Крім того представником позивача було додатково надано акт звірки взаємних розрахунків за період з жовтня 2016р. по липень 2017р. та розрахунок основного боргу за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість за цей період складає 44 377,38 грн. при цьому заборгованість за жовтень 2016 року складає 32085,90 грн. (а.с.179-182) Також представником позивача були надані розрахунок основного боргу за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року та акт звірки взаємних розрахунків за цей самий період. Згідно яких заборгованість за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року складає 32085,90 грн. (а.с. 183) В судовому засіданні представник позивача пояснив, що до розрахунку наданих послуг за жовтень 2016 року позивачем було включено суму заборгованості за інші попередні періоди. При цьому згідно наданого представником позивача розрахунку основного боргу за період з липня 2014 року по жовтень 2016р., в жовтні 2016 року було нараховано за надані послуги 308,15 грн. Отже, судом встановлено, що за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року заборгованість відповідачів складає 12 599,63 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст.25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав квитанцію від 06.03.2020р. про сплату ним заборгованості на суму 27 898,89 грн., вказана сума перевищує суму заборгованості за період з жовтня 2016р. по липень 2017 року, яка складає 12 599,63 грн. Представник позивача надав пояснення, що проведена оплата в розмірі 27 898,89 грн, була сплачена відповідачем [PERSON] по справі № 336/8047/19 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, яка розглядалась Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, однак рішення суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник, пояснили, що сплату заборгованості саме по справі № 336/8047/19 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, яка розглядалась Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, заперечує, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2020 року по справі № 336/8047/19, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії - залишено без задоволення. На підтвердження вказаного представником Відповідача, адвокатом Никоненко І.С. надано копію рішення по справі № 336/8047/19 від 28.02.2020р., яке набрало законної сили. (а.с.202) В той же час оплата у розмірі 27 898,89 грн. була здійснена відповідачем [PERSON] вже після винесення рішення, а саме 05.03.2020 р. (а.с. 141) З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем надано належні та допустимі докази сплати заборгованості у сумі 27 898,89 грн., яка перевищує суму в розмірі 12 599,63 грн. за отриману теплову енергію в період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р . Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed