Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

керівник Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] до місцевого бюджету м.Львова понесені Комунальною клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрати в розмірі 2 451 гривня 65 коп. на лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 12.04.2016р. у справі № 464/2958/16-к, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні № 12016140070000450 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Так, в процесі судового розгляду кримінальної справи було встановлено, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя. Згідно наданої Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги інформації, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі охорони здоровя з 15.02.2016р. по 26.02.2016р., витрати на його стаціонарне лікування склали 2451,65 грн. та станом на день предявлення позову не відшкодовані. Оскільки вина засудженого [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення встановлена в судовому порядку, прокурор, як представник інтересів держави в суді, просить, в силу ст.1206 ЦК України, стягнути з останнього в користь місцевого бюджету м.Львова понесені медичним закладом витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять такий задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов повністю визнав, не заперечив щодо задоволення такого, при цьому зазначав, що права та обовязки при визнанні позову йому повністю зрозумілі. В судовому засіданні представник Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги заявлений прокурором позов підтримала, вважає такий підставним та обгрунтованим. Представник Львівської міської ради в судове засідання не зявився, проте подав заяву за змістом якої також підтримує позовні вимоги, відповідно просить такі задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника установи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 12.04.2016р. у справі № 464/2958/16-к, який набрав законної сили, у кримінальному провадженні № 12016140070000450 [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та засуджено до одного року позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку на один рік. Як вбачається зі змісту даного судового рішення, при розгляді кримінального провадження судом було встановлено, що [PERSON] 15.02.2016р. о 22.10 год., знаходячись біля входу в супермаркет «Фуршет», що на вул.Зубрівська, 38 у м.Львові, під час конфлікту, який виник між ним та [PERSON], на зауваження потерпілого [PERSON] щодо припинення конфлікту, повернувся до останнього та умисно наніс йому кілька ударів рукою в область голови, чим спричинив потерпілому ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993р. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Як передбачено п.1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. З довідки № 50 від 11.05.2016 Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги вбачається, що потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі охорони здоровя з 15.02.2016 по 26.02.2016. Відповідно до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (з наступними змінами), витрати на стаціонарне лікування потерпілого склали 2451,65 грн. та станом на день предявлення позову не відшкодовані. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов підставним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач дійсно вчинив злочин внаслідок якого потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, внаслідок чого закладом охорони здоровя були понесені витрати, які відповідачем не заперечуються, а тому вказані витрати підлягають стягненню з останнього в користь місцевого бюджету м.Львова. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.1206 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» та

Outcome: approved