Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

І.Виклад позиції позивача та відповідача. До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] (далі позивач) з позовом, який згодом уточнила (а.с. 3-6, 86-89) до ДП «МТП «Чорноморськ» (далі Відповідач), третя особа - Незалежна профспілка працівників МТП «Чорноморськ» про визнання наказів № 270 від 27.08.2020 року та № 325 від 29.10.2020 року незаконними, їх скасування та стягнення середнього заробітку за час простою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює в ДП «МТП «Чорноморськ» (далі - Порт) інженером 2-ї категорії 5-го терміналу. 27.08.2020 року наказом в.о. директора Порту № 270 їй було оголошено простій з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Та наказом № 325 від 29.010.2020 року оголошено також простій з 01.11.2020 року по 31.12.2020 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Однак ці накази є незаконними та необґрунтованими що порушує її права. Тому позивач змушена звернутись до суду, та просить суд; Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» за №270 від 27.08.2020 року в частині оголошення простою і встановлення [PERSON] оплати праці з 01.09.2020 року по 31.10.2020 року з розрахунку2/3 середньорічної годинної ставки визнати незаконним та скасувати; Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» за №325 від 29.10.2020 року в частині оголошення простою і встановлення [PERSON] оплати праці з 01.11.2020 року по 31.12.2020 року з розрахунку2/3 середньорічної годинної ставки визнати незаконним та скасувати; Стягнути з Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» Код ЄДРПОУ - 0001125672,на користь [PERSON] [NUMBER] середній заробіток за час простою не з вени працівника починаючи з 01.09.2020 року по час постановлення рішення суду але не більше ніж по 31.12.2020 року; Стягнути з Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» Код ЄДРПОУ - 0001125672,на користь [PERSON] [NUMBER] судові витрати у визначених платіжних квитанціях. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити (а.с. 31-37). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, сповіщалася належним чином, про причини неявки не сповістила (а.с. 83). Представник відповідача надавав до суду відзив по справі, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог сповіщався належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи без його участі (а.с. 31-37, 94-95). Представник третьої особи сповіщався належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив (а.с. 81). ІІІ. Інші процесуальні дії у справ. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.11.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 23). Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. Між відповідачем та позивачкою існують трудові правовідносини, оскільки позивач 17.07.2017 року була прийнята інженером 2-ї категорії 5-го терміналу, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9-16). 27.08.2020 року в.о. директора Порту видав наказ за № 270 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.09.2020 по 31.10.2020 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачці. Оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачці, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України (а.с. 43-55). Наказ не містить положень про введення обмежень щодо присутності працівників на підприємстві, або ж інших заходів, що свідчили б про заходи на запобігання поширенню коронавірусної інфекції. Відповідно до п. 3.3.27 Колективного договору Порту, за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили до дому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час (а.с. 13-14). Додаток 2 до Колективного договору в п. 21 містить положення про простій, відповідно до яких якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час (а.с. 13-14). 29.10.2020 року в.о. директора Порту видав наказ за № 325 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.11.2020 по 31.12.2020 працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачці. Оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачці, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України (а.с. 11-12, 56-71). V. Оцінка Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Суд дає оцінку обґрунтованості та законності прийнятого рішення відповідно до його змісту. В оскаржуваному наказі не зазначено про те, що зупинення роботи переліку працівників, зокрема позивачки, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи. Зі змісту ч. 1 ст. 34 КЗпП України зупинення роботи (простій) може бути викликане невідворотною силою або іншими обставинами. За твердженням відповідача, простій, оголошений оскаржуваним наказом для відповідачки, був викликаний продовженням на території України карантину до 31 жовтня 2020 року, простій необхідний з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції. Однак, задекларована відповідачем мета - запобігання поширенню коронавірусної інфекції - не відповідає суті прийнятого оскаржуваним наказом рішення. Так, реалізація положень оскаржуваного наказу відповідно до сформульованого в ньому рішення не має наслідком зменшення контактування працівників між собою, або ж будь-які інші заходи, що знижують ризик поширення захворювання. Неприбуття працівників на робочі місця на вказаний період взагалі не передбачене в наказі. Єдиний наслідок, який прямо витікає з оскаржуваного наказу, це зупинення роботи працівниками відповідно до переліку, в тому числі позивачкою, та здійснення оплати таким працівникам з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Висновки суду про те, що простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції підтверджуються також і положеннями ч. 2 ст. 34 КЗпП України, які встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Як можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, так і можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній в наказі меті прийняття такого рішення. Тому, суд дійшов висновку, що положення частини 1 статті 113 КЗпП України, які регулюють оплату за час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути витлумачені як такі, що оголошення Кабінетом Міністрів України карантину є самодостатньою підставою для оголошення простою на цей період. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однак, право позивача на працю - виконання його посадових обов`язків з оплатою відповідно до умов трудового договору було безпідставно порушене відповідачем оголошенням простою під приводом запобігання поширенню коронавірусної інфекції. Тому порушене право має бути відновлене скасуванням оскаржуваного наказу в частині оголошення простою відповідачу та оплату їй з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки. Хоча простій позивача і був оголошений безпідставно, однак зупинення роботи фактично відбулося не з вини працівника, за обставин, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, а тому ефективним способом захисту порушеного права буде збереження за позивачкою середнього заробітку за час простою, як це передбачено ч. 3 ст. 113 КЗпП України, виходячи з розрахунку середнього заробітку (а.с. 89) за період з простою з 01.09.2020 по 31.12.2020 року, до ухвалення судом рішення, в сумі 11 386,09 грн., яка становить різницю між середнім заробітком позивача та виплаченою йому сумою за простій за вересень - грудень 2020 року. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги повністю задоволені, то судовий збір має бути покладений на відповідача.

Outcome: approved