Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. У листопаді 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Демінов О.І., звернувся до суду з уточненим позовом, про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову зазначив, що 22 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 714. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2020 року шлюб між сторонами був розірваний, але на дату звернення до суду з цим позовом рішення не набуло законної сили, справа № 209/2535/20. Підчас шлюбу у жовтні 2019 року сторонами у Швейцарії було придбано транспортний засіб «COROLLA VERSO», який було ввезено в Україну та 25 жовтня 2019 року зареєстровано на відповідача. До позовної заяви додано 2 витяги Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, запити зроблені за ПІБ відповідача та по VIN-номеру транспортного засобу. На сьогоднішній день спірний транспортний засіб зареєстрований за відповідачем. Реєстрація транспортного засобу, придбаного у шлюбі, на відповідача [PERSON] не позбавляє права власності позивача на вказаний транспортний засіб. Частки сторін по справі у праві власності на автомобіль рівні, тобто по 1/2 частині. На сьогоднішній день, відповідач самовільно користується спірним транспортним засобом. Таким чином, позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості транспортного засобу, що знаходиться у спільній частковій власності подружжя. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: визнати автомобіль «Corolla Verso», н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 93191 (дев`яносто три тисячі сто дев`яносто одну) гривню 00 копійок в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб автомобіль марки «Corolla Verso», н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усі понесені позивачем судові витрати. 28.12.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Пипа А.О. надано зустрічний позов до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю майна, набутого від час шлюбу. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року. Спільне життя у них не склалося з різного роду причин, та 23.10.2020 року Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, шлюб між сторонами було розірвано. Перебуваючи ще в зареєстрованому шлюбі, але фактично на межі розлучення, позивач за власні кошти та для власних потреб придбав за кордоном (у Швейцарії, місто Дюссельдорф) автомобіль марки «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] . До придбання спірного автомобіля позивачу належав на праві приватної власності автомобіль TOYOTA AVENSIS, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, номер VIN [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , як такий що був придбаний ним до реєстрації шлюбу з відповідачем на підставі Довідки-рахунку №КІМ777481 від 23.07.2011 року. На початку 2019 року, через погіршення стосунків позивач розумів, що сім`я фактично розпалася та він повернеться проживати в Україну, через наявність роботи він перебував за кордоном та вирішив придбати там автомобіль. Маючи намір купити собі новий автомобіль, позивач 19 березня 2019 року повернувся додому, що підтверджується копією квитка на літак, щоб спочатку продати власний автомобіль та 26 березня 2019 року позивач продає належний йому автомобіль TOYOTA AVENSIS, що підтверджується Інформацією наданою Територіальним сервісним центром МВС № 1249 про те, що на підставі Договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 1249/2019/1377555 від 26 березня 2019 року було перереєстровано автомобіль TOYOTA AVENSIS, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, номер VIN [NUMBER] , раніше належний [PERSON] , [INFO] , на нового власника. За Договором купівлі-продажу укладеним в ТСЦ № 1249/2019/1377555 від 26 березня 2019 року, вартість від продажу транспортного засобу склала 187 619 гривень 88 копійок. 05 квітня 2019 року Позивач літаком повертається в Швейцарію та 06 квітня 2019 року, тобто через 11 днів після продажу 26.03.2019 р. вищевказаного автомобіля, позивачем, на власні кошти, отримані від продажу вказаного вище автомобіля, був придбаний у Швейцарії, місто Дюссельдорф автомобіль «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, вартістю 5500,00 швейцарських франків, що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля. Станом на 06.04.2019 року офіційний курс швейцарського франка до гривні, становив: 100 швейцарських франків=2705,0967 гривень. Тобто, 5500 швейцарських франків еквівалентно 148 780, 32 гривень. Отже, майже одразу після продажу власного автомобіля, за кошти від його продажу, придбав за кордоном інший автомобіль для подальшого ввезення на територію України та розмитнення транспортного засобу, оскільки сім`я розпалася та позивач прийняв рішення повернутися на постійне місце проживання в Україну. Вже 16.10.2019 року він прибув на Україну, залишився і проживає тут по теперішній час. 25 жовтня 2020 року Позивачем було зареєстровано автомобіль «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , на своє ім`я. Отже, в перерахунку до національної валюти України вартість придбаного спірного автомобіля становила 148 780, 32 гривень, тобто автомобіль було придбано за особисті кошти позивача, які він отримав від продажу свого автомобіля, без доплати. Посилаючись на судову практику, зазначає, що позивач, здійснюючи купівлю спірного автомобіля, діяв виключно у власних інтересах та для задоволення власних потреб, а не для потреб сім`ї, оскільки сім`я розпалася та позивач прийняв рішення повернутися в Україну. Окрім того, зазначені в первісному позові доводи ґрунтуються лише на презумпції, закріпленій в ст. 60 СК України щодо належності придбаного у шлюбі майна. Вважає, що це спростовується інформацією, зазначеною в даному зустрічному позові, який доводить рядом доказів факт придбання спірного майна за особисті кошти та на власні потреби позивача. Вважає, що автомобіль, на який претендує відповідач [PERSON] , не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за власні кошти Позивача для особистих потреб, та є особистою приватною власністю позивача [PERSON] , і не підлягає поділу в порядку, передбаченому статтями 60, 70 СК України. Враховуючи викладене просить суд визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль «COROLLA VERSO», 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . У позові [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна подружжя, відмовити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 6 863,82 грн., які складаються з: судового збору, у розмірі: 1863,82 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень. 15.02.2021 року представник позивача за первісним позовом - адвокат Демінов О.І. надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, згідно змісту якого зазначив, що твердження представника відповідача, що саме кошти від продажу його автомобілю були витрачені на придбання спірного транспортного засобу «TOYOTA COROLLA VERSO» не відповідає дійсності. Позивач за зустрічним позовом після продажу належного йому транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS» на власний розсуд розпорядився отриманими за автомобіль грошовими коштами. У Швейцарію 05 квітня 2019 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] прибув без коштів. Наступного дня після прибуття був придбаний автомобіль «TOYOTA COROLLA VERSO» за грошові кошти, які позивач та відповідач відкладали сумісно, працюючи у Швейцарії. До відзиву додано спільні декларації позивача за зустрічним позовом [PERSON] та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за 2018 та 2019 роки. З цих декларацій вбачається, що за 2018 рік [PERSON] заробила 16629,00 швейцарських франків, а [PERSON] - 6465,00 швейцарських франків. За 2019 рік [PERSON] заробила 29766,00 швейцарських франків, [PERSON] - 17181,00 швейцарських франків. Таким чином, грошових коштів, які заробляли сторони, було достатньо для відкладення та подальшого придбання транспортного засобу за 5500,00 швейцарських франків. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль було придбано за кошти, які йому належали особисто. Факт продажу належного йому транспортного засобу і придбання спірного транспортного засобу через 11 днів після продажу, не свідчить, що купівля спірного транспортного засобу була здійснена саме за його особисті кошти. У той же час відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] надані докази того, що сторони мали грошові кошти для придбання спірного автомобілю. Судова практика Верховного суду, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, не спростовує вищевикладену позицію, а лише підтверджує її. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти, а відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала докази на підтвердження наявності у сторін спільних коштів на придбання спірного транспортного засобу, тому позов не підлягає задоволенню. Акцентує увагу суду, що спірний транспортний засіб було придбано в період знаходження сторін у шлюбі, за спільні кошти та в інтересах сім`ї. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.11.2020 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Corolla Verso», н.з. [NUMBER] , 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.11.2020 року позов [PERSON] прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.02.2021 року об`єднано в одне провадження первісні позовні вимоги та зустрічі позовні вимоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - адвокат Демінов О.І. заявлені первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі, просив відмовити, про що надав суду відповідну заяву, просив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні від 25.06.2021 року наголосив на тому, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти, вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні 25.06.2021 року надав пояснення про те, що з колишньою дружиною вони деякий час працювали у Швейцарії, зокрема у 2016 році, а також протягом 2018-2019 років. У 2017 році він не мав роботи у Швейцарії, тому повернувся в Україну. Разом із його колишньою дружиною [PERSON] із ними проживала її дитина, яка станом здоров`я потребувала постійного лікування та утримання. Зароблені кошти вони витрачали на потреби сім`ї, придбання продуктів та одягу, за оренду житла він сплачував особисто. Також зазначив, що 06.04.2019 року вони придбали у Швейцарії автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» за 5500,00 франків, який використовувався в інтересах сім`ї. Належний йому транспортний засіб TOYOTA AVENSIS він продав 26 березня 2019 року на території України за 7900,00 дол.США, які обміняв на 6800,00 євро, а в Швейцарії конвертував у франки. Кошти виручені від продажу власного автомобілю він витратив частково на придбання автомобіля «TOYOTA COROLLA», а також придбання необхідних йому для роботи інструментів. Пояснив, що на цьому автомобілі він повернувся в Україну, здійснив розмитнення та державну реєстрацію транспортного засобу за рахунок коштів, які він отримав у позику у свого брата. Заявлені первісні позовні вимоги не визнав, просив відмовити. Підтримав зустрічні позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Пипа А.О. заявлені зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити; заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, про що надала суду відповідну заяву, просила розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 714 (а.с.7). На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 жовтня 2020 року шлюб між сторонами був розірваний, але на дату звернення до суду з цим позовом рішення не набуло законної сили, справа № 209/2535/20. У квітні 2019 року у Швейцарії було придбано транспортний засіб «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] , вартістю 5500,00 швейцарських франків, який було ввезено в Україну та 25 жовтня 2019 року зареєстровано на відповідача [PERSON] , що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, копією договору купівлі-продажу (а.с.8, 9, 74). Згідно копії договору купівлі-продажу, укладеного ТСЦ №1249/2019/1377555 від 26.03.2019 року [PERSON] було перереєстровано автомобіль TOYOTA AVENSIS, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, номер VIN [NUMBER] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.73), як такий що був придбаний ним до реєстрації шлюбу з відповідачем на підставі Довідки-рахунку №КІМ777481 від 23.07.2011 року. Згідно наданих суду декларацій [PERSON] та [PERSON] за 2018 та 2019 роки, вбачається, що за 2018 рік [PERSON] отримала дохід 16629,00 швейцарських франків, а [PERSON] - 6465,00 швейцарських франків. За 2019 рік [PERSON] отримала дохід 29766,00 швейцарських франків, [PERSON] - 17181,00 швейцарських франків (а.с.97-106). Згідно Звіту № 17/11 про оцінку транспортного засобу від 03.11.2020 року ринкова вартість автомобіля «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] складає 186382,00 гривень (а.с.27-30). Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вирішення первісних позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі, яким є автомобіль, не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно ч.2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя, є неподільною річчю, був придбаний сторонами у період шлюбу. Слід зауважити, що факт продажу належного [PERSON] транспортного засобу і придбання спірного транспортного засобу через 11 днів після продажу не свідчить, що купівля спірного транспортного засобу була здійснена саме за особисті кошти [PERSON] , оскільки сторони мали грошові кошти для придбання спірного автомобілю, та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що в період шлюбу вони з дружиною працювали за кордоном для забезпечення спільних потреб сім`ї, спірний транспортний засіб використовувався в інтересах сім`ї, було придбано в період їх з позивачем шлюбу, відповідач є титульним власником та користується вказаним транспортним засобом. Також, незалежно від того, що спірне нерухоме майно було зареєстроване на ім`я [PERSON] воно належить сторонам у рівних частках. Оскільки спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу та є об`єктом їх права спільної сумісної власності, тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно. Суд, враховуючи обставини справи, те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , те що спірний автомобіль не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, те що спірним транспортним засобом користується відповідач одноособово, що позивач просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля, беручи до уваги висновок Звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», тип: VERSO 1.8, 2004 року випуску, VIN код [NUMBER] , складеного 03.11.2020 року, який відповідачем [PERSON] не спростований, вважає за можливе поділити між сторонами спільне майно подружжя - транспортний засіб ринковою вартістю 186382,00 грн., залишивши його у власності і користуванні [PERSON] , стягнувши з нього на користь [PERSON] вартість 1/2 частини транспортного засобу в розмірі 93191,00 грн. На підставі викладеного, суд вважає за можливе первісний позов задовольнити у повному обсязі. З урахування того, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю майна, набутого від час шлюбу носять взаємовиключний характер, у зв`язку із чим в задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] слід відмовити. На підставі ст. 13, 141 ЦПК України, враховуючи результати вирішення справи, підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем [PERSON] у розмірі 1352,31 грн. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 06.11.2020 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved