Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, у якому зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2012 по 09.07.2015. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 30.07.2013 , під час шлюбу ними була придбана трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS] вартістю 55000 грн, власником якої є відповідач. Перебуваючи у зареєстрованому шлібі з відповідачем, позивач з 01.09.2010 по 30.06.2013 навчалась у ДНЗ «Мирноградський професійний гірничий ліцей». Після чого находилась у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, отримуючи державну допомогу при народження дитини. Наголошуючи на тому, що майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати спірну квартиру її з відповідачем спільною сумісною власністю та поділити її визнавши за нею та за відповідачем право спільної часткової власності на 1/2 частини квартири за кожним. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та пояснила, що про те, що спірна квартира продається їй телефоном 11-12 травня 2021 року повідомила начальник ОСББ [PERSON] . Квартира придбана за допомогу, яку отримали батьки відповідача. Між нею та відповідачем був укладений усний договір, що при розлученні вона забирає меблі та залишає квартиру, квартира залишається відповідачу, але зараз все змінилося і вона бажає отримати свою частку квартири. Будь-якого письмово договору щодо поділу майна немає. У спірній квартирі вона не проживає, їх дитина там також не проживає. Комунальні платежі за цю квартиру не сплачує. За гроші, які були вказані у пропозиції від 06.04.2021, вона бажала придбати однокімнатну квартиру. Відповідач в судовому засіданні підтримав свої пояснення надані у відзиві на позов та пояснив, що спірна квартира була придбана ним на гроші батьків, які вони отримали за смерть на шахті свого сина [PERSON] . Продавати квартиру він не збирається, права дитини не порушує, не проти зареєструвати дитину у цій квартирі. У цій квартирі він мешкає один та сплачує послуги за цю квартиру. Він не згоден з висновком про вартість квартири наданий позивачем, вважає, що вона коштує 80000 грн. плюс мінус 20000 грн, він не знає хто проводив оцінку, сам її не не замовляв. Він отримував пропозицію позивача від 06.04.2021 про сплату компенсації 1/2 частки спірної квартири, ніяк на це не реагував. Наміру продавати квартиру він не має. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 21.05.2021 до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи направлений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 01.06.2021. 01.06.2021 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, призначений розгляд справи по суті на 10.00 год 12.07.2021, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2012. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09.07.2015 їх шлюб розірвано (а.с. 5). Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). З 26.08.2017 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 6). В період шлюбу, 30.07.2013, відповідачем [PERSON] була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11, 38, 39). Згідно з технічним паспортом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , складеним на власника [PERSON] , загальна площа квартири становить 42,9 м2, житлова площа квартири становить 29,8 м2 (а.с. 40-42). В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач - це її син, який перебував у шлюбі з позивачем. Під час шлюбу сином була придбана квартира не за сумісні кошти сторін, а за її кошти, які вона дала сину на придбання квартири. Сумісних грошей на придбання квартири у її сина та невістки не було. Зі свого рахунку в Райффайзен банку 30.07.2013 вона зняла 40000 грн готівкою та за ці гроші була придбана квартира. Ці гроші їй виплатила шахта за загиблого сина. Їй невідомо про те, що син намагався продати цю квартиру. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач - це його син. Гроші, які були сплачені за квартиру, заплатили за їх загиблого сина. Всі документи надані щодо цих грошей, звідки прийшли, коли знімалися. Йому невідомо про те, що син намагався продати цю квартиру. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона дійсно казала позивачу, що відповідач збирається продати квартиру, це було дуже давно, ще наприкінці 2020 року. Їй невідомі факти щодо пошуку покупців та шукання ними телефону господарів квартири. Вона не пам`ятає, хто їй сказав про цю квартиру, це мабуть мешканці будинку, але вона обслуговує 35 будинків, де вона є головою ОСББ. Вона не подзвонила відповідачу про те, що він продає квартиру, оскільки взагалі це не вважала протизаконним. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно зі ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним з подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 від 05.04.2017 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пояснення свідків щодо джерела коштів, за які була придбана спірна квартира підтверджується також такими доказами, як рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2013, згідно з яким на користь матері позивача [PERSON] у рахунок спричиної на підприємстві смерті її сина [PERSON] моральної шкоди було стягнуто 50000 грн, з яких вона 40000 грн. зняла з картки 30.07.2013, що підтверджено випискою за картковим рахунком, та того ж дня була куплена спірна квартира (а.с. 35, 96). Крім того, в судовому засіданні позивачка після заперечень відповідача та допиту свідків не заперечувала того факту, що спірна квартира була придбана відповідачем за кошти його батьків. Позивачка у судовому засіданні не довела, що спірна квартира була придбана за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Натомість підтвердила у судовому засіданні своїми поясненнями, що спірна квартира дійсно була придбана за кошти батьків відповідача. Відповідач же у судовому засіданні переконливо довів суду, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбана за кошти його батьків та у них на той час була така можливість для придбання об`єкту нерухомості. Таким чином, суд вважає, що позовні вимог позивача задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові - судовий збір покладається на позивача. На підставі ст.ст.60, 61, 70 СК України, 372 ЦК України,

Outcome: dismissed