Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В липні 2021 року Бориспільська окружна прокуратура, діючи в інтересах держави в особі Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади, звернулась до суду з позовом, яким просила: визнати незаконним та скасувати рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1287-27-VII від 21 січня 2019 року «Про передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45390328 від 06 лютого 2019 року, з одночасним скасуванням запису про право власності номер 30166803; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Пристоличної сільської об`єднаної територіальної громади земельну ділянку із кадастровим номером 3220883601:01:015:0075, площею 0,083 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Пристоличної сільської ради, Бориспільського району Київської області. Вказаний позов обґрунтований тим, що Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області під час опрацювання даних Публічної кадастрової карти України в рамках здійснення заходів представницької діяльності та в ході досудового розслідування кримінального провадження №42020111100000047 встановлені порушення вимог земельного законодавства під час передачі у власність земельних ділянок в адміністративних межах Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Так, на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1141-23-VII від 23 серпня 2018 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0951 га із кадастровим номером 3220883601:01:035:0587 для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення 14 серпня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.08.2019 року [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON] . На даний час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки із кадастровим номером 3220883601:01:035:0587 є [PERSON] . Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме, [PERSON] на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 287-27-VII від 21 січня 2019 року отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,0830 га із кадастровим номером 3220883601:01:015:0075 для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . Право власності на вказану ділянку зареєстровано 04 лютого 2019 року. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на момент прийняття Дударківською сільською радою Бориспільського району Київські області рішення №1287-27-VII від 21 січня 2019 року вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Тому, зазначене рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району №1287-27-VII від 21 січня 2019 року «Про передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» прийнято з порушенням вимог ст.ст.116, 118, 121 ЗК України. Дударківською сільською радою Бориспільського району Київські області було передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0830 га із кадастровим номером 3220883601:01:015:0075 для ведення особистого селянського господарства, за результатами чого вказаний громадянин вдруге використав право на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. ІІ. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову. У судовому засіданні представник позивача Гайфуліна Н.П. підтримала пред`явлений позов та просила суд задовольнити його в повному обсязі. Представник Пристоличної сільської ради у судове засідання не з`явився. Сільський голова Каськів М.М. направив до суду лист з проханням розглянути цивільну справу без представника сільської ради. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволення повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.41-42). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.74-76). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.82). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1141-23-VII від 23 серпня 2018 року був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0951 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0587, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується по [ADDRESS] (а.с.14). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К., [PERSON] відчужив зазначену земельну ділянку на користь [PERSON] (а.с.15-18). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 липня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0951 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0587, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується по [ADDRESS] (а.с.19-22). Разом з цим, на підставі рішення Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області №1287-27-VII від 21 січня 2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,083 га з кадастровим номером 3220883601:01:015:0075, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, [PERSON] отримав безоплатно дві земельні ділянки, а саме земельну ділянку площею 0,0951 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0587 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,083 га з кадастровим номером 3220883601:01:015:0075, що розташовані в межах Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Спірні правовідносини регулюються гл.19 «Набуття права на землю громадянами та юридичними особами», гл.22 «Припинення прав на землю», гл.23 «Захист прав на землю» ЗК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.1-4 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї». Згідно з положеннями ч.6 та ч.7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Підставою відмови у наданні такого дозволу відповідно до ст.123 ЗК України може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно з п.б) ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. За змістом вказаних норм, громадяни мають право на набуття права власності на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності шляхом їх безоплатної передачі лише один раз по кожному виду використання. У відповідності до ст.140 ЗК України визначено підстави припинення права власності на земельну ділянку, а саме: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно п.г) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав власності громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним». Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (заява №42454/02, § 35)). У відповідності до положення ч.3 та ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц). За змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України. Тобто, територіальна громада, як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Відповідно до ст.7 та ст.140 Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування, згідно чого територіальні громади здійснюють свої права безпосередньо та через свої органи місцевого самоврядування. Згідно з положенням ч.1-ч.3 ст.12 та ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Звертаючись до суду з позовом, прокурор на виконання ч.4 ст.56 ЦПК України та абз.1 ч.3 абз.1 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» вказав на відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому, на його думку, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову). З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №826/15545/17 у постанові від 16 липня 2019 року та звернув увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор виконує субсидіарну роль щодо захисту інтересів держави, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У даному випадку прокурор обґрунтовує інтереси держави суспільною потребою у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок державної форми власності, яка, на його думку, проведена з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Проте, зважаючи на те, що Пристолична сільська рада Бориспільського району є відповідачем у даній цивільній справі, тому не може бути одночасно позивачем за цим же позовом. Суд звертає увагу, що вказаний прокурором позивач (територіальна громада) не відповідає вимогам ст.48 ЦПК України, згідно з якою позивачем може бути фізична особа, юридична особа, держава (відповідний її орган), і розширеному тлумаченню дана норма не підлягає. Зі змісту позовних вимог, вбачається, що прокурор просить витребувати з незаконного володіння на користь територіальної громади Пристоличної сільської ради земельної ділянки, тобто позовна вимога заявлена в інтересах територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування (який вважається позивачем ) до того самого органу місцевого самоврядування, тобто позивач і відповідач збігаються в одній особі. Дані обставини виключають диспозитивність і змагальність у цивільному провадженні, що є неприпустимим. Оскільки, чинний ЦПК України не передбачає поєднання в одній позовній заяві позовних вимог, за одною з яких одна й та сама особа є позивачем та відповідачем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), який самостійно має право звертатися до суду з метою здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Київській області є органом державної влади. Водночас, твердження прокурора про те, що [PERSON] не повідомив Дударківську сільську раду про отримання у власність земельної ділянки на підставі рішення Дударківської сільської ради суд вважає необґрунтованим, оскільки відомості про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, так і набуття права власності на неї зареєстровано в передбаченому законом порядку, що є загальнодоступною інформацією. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.13) вбачається, що при пред`явленні позову до суду Бориспільська окружна прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 6810 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування витрат на оплату судового збору, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed