Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 25 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та [PERSON] укладено кредитний договір № СМ- SMEC03/046/2008 за яким, а також на підставі кредитної заявки від 15.04.2008 року банк надав [PERSON] кредит в сумі 441000 грн. 21 квітня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за цим кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки за яким остання передала в іпотеку житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями по [ADDRESS] . 09 березня 2010 року Конотопським міськрайонним судом ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором від 15.04.2008 року у сумі 468923,49 грн. На даний час рішення суду не виконано. 24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля б/н за яким останнє відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № СМ- SMEC03/046/2008. Посилаючись на викладене, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 34,9 кв м., шляхом проведення прилюдних торгів. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив в якому прохала відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивувала тим, що за зверненням іпотекодержателя 30.03.2010 року приватним нотаріусом було видано виконавчий напис № 268 про звернення стягнення на житловий будинок, погребник, вбиральню, погріб, гараж та огорожу. Сума коштів, яка підлягала стягненню складала 470856,92 грн. 20.03.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, оскільки законом була встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника. Строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлено до 20.03.2014 року. Однак, повторно виконавчий лист на виконання пред`явлено не було. Незважаючи на наявність виконавчого напису, позивач повторно звернувся до суду. Також зазначає, що відповідач жодних документів про відступлення права вимоги не підписувала. Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки з моменту звернення ЗАТ «ОТП Банк» до нотаріуса сплинуло більше 11 років. Вказує, що переданий в іпотеку будинок було придбано не за рахунок кредитних коштів (а.с. 143-146). Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 58). Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено о 14:00 год 01 червня 2021 року (а.с.113). 01 червня 2021 року підготовче судове засідання відкладено до 23.06.2021 року до 13:00 год у зв`язку із неявкою позивача (а.с. 125). 23 червня 2021 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача [PERSON] у зв`язку із її перебуванням за межами міста (а.с. 130). 02 серпня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою позивача (а.с. 160). 26 серпня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 182) 06 вересня 2021 року розгляд справи відкладено до 24 вересня 2021 року до 08:30 год. Представник позивача надіслав клопотання з проханням розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] ,будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала і прохала відмовити в його задоволенні. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 15 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та [PERSON] укладено кредитний договір № СМ- SMEC03/046/2008 за яким, банк надав [PERSON] кредит в сумі 441000 грн., а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором, а саме до 15 квітня 2023 року, про що зазначено в Частині № 1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» (а.с.69-72). Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений договір іпотеки № РМ- SMEC03/046/2008 (майнова порука), за умовами якого остання передала в іпотеку житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями по [ADDRESS] , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2003 року (п.3.1). (а.с. 75-79). У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії (а.с. 75). Умовами укладеного кредитного договору № СМ- SMEC03/046/2008 передбачено дату остаточного повернення кредиту 15 квітня 2023 року. Разом з тим сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 1.9). При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1) (а.с. 71). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 470743 грн. заборгованості за кредитним договором № СМ- SMEC03/046/2008 від 15 квітня 2008 року (а.с. 29). Вказаним рішенням суду встановлено, що 29 грудня 2009 року банк надіслав відповідачу вимогу про дострокове протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги повне виконання зобов`язань внаслідок порушення умов договору. 09 квітня 2010 року старший державний виконавець Ларіонов А.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 18570762 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Чернишенка В.В. про звернення стягнення на житловий будинок, погребник, вбиральню, погріб, гараж та огорожу. Сума коштів, яка підлягала стягненню складала 470856,92 грн., боржник [PERSON] (а.с. 147). З інформації про виконавче провадження вбачається, що 20.03.2013 року приватний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Строк повторного пред`явлення до 20.03.2014 року (а.с. 149). Повторно вказаний виконавчий документ на виконання не надходив (а.с. 150). 24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до умов якого (пункт 3.1 статті 3) ПАТ «ОТП Банк» продало (відступило) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає кредитні договори, у тому числі кредитний договір СМ- SMEC03/046/2008 від 15.04.2008 року, укладений з [PERSON] (а.с.30-37), поручителем якого є [PERSON] , а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняло такий кредитний портфель та зобов`язалося сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Того ж дня, 24 грудня 2010 року, між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою, за яким до фактора перейшли усі права клієнта як сторони, що іменується іпотекодержатель/заставодержатель, у зобов`язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення, включаючи правозвернути стягнення на заставлене майно. (а.с.38-40). У зв`язку з тим, що [PERSON] рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2010 року не виконує, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у березні 2021 року звернувся до суду з позовом, про звернення стягнення на предмет іпотеки. V. Норми права. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку) № 898-IV (далі Закону № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону № 898-IV). Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). V. Оцінка суду. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Як встановлено судом, рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» 470743 грн. заборгованості за кредитним договором № СМ- SMEC03/046/2008 від 15 квітня 2008 року (а.с. 29). Вказаним рішенням суду встановлено, що 29 грудня 2009 року банк надіслав відповідачу вимогу про дострокове протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги повне виконання зобов`язань внаслідок порушення умов договору. Пред`явивши зазначені вимоги, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Тобто позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладеного договору виникло через тридцять календарних днів з дня одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.Таким чином, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Тобто, пред`явивши 29 грудня 2009 боржнику досудові вимоги про дострокове повернення всього боргу за Кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагало достроково, протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, чим змінило строк виконання основного зобов`язання. Позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання протягом трьох років, проте з позовом до суду звернувся лише у березні 2021 року, тобто зі спливом позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18). За таких обставин, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у лютому 2010 року, який розглянутий судом по суті 09 березня 2010 року, позивач перервав позовну давність у спорі з відповідачем щодо стягнення кредитної заборгованості. Тому при зверненні до суду у березні 2021 року, тобто більш ніж через три роки після зміни строку виконання основного зобов`язання, з позовом в цій справі шляхом пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустило позовну давність. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed