Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, третіх осіб. До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31 січня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни, [PERSON] , третя особа: [PERSON] - про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, поновлення права власності. Позивач: В обґрунтування доводів позову позивач, Громадянин Німеччини [PERSON] ) [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , посилається на те, що він набув право власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію індексний номер 42561551 від 15.08.2018р., державний реєстратор Метлашевський М.О., м. Київ. Зазначене рішення було прийнято державним реєстратором Метлашевським М.О. на підставі Протоколу №2 Загальних зборів Учасників (Засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018» від 14.08.2018 року, згідно до якого у зв`язку із виходом В.Цафта зі складу учасників ТОВ «Фільварок2018», було вирішено в рахунок відшкодування внеску до статутного капіталу цього ТОВ передати йому право власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . В подальшому, звернувшись до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що 21.09.2018 року гр. України [PERSON] , без згоди власника цього майна гр. Німеччини [PERSON] проводить реєстрацію за собою квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] у Державного реєстратора в Чумаківський сільській раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. (індексний номер рішення 43123795). Підставою для реєстрації за [PERSON] права власності був договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер 1118, виданий 25.05.2018р., приватним нотаріусом Рудченко О.В., а вже 09 жовтня 2018 року гр. [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. продає цю квартиру гр. [PERSON] . Позивач вказує, що вищезазначені дії гр. [PERSON] та реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В., є протиправними, оскільки вони були вчинені з грубими порушеннями чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127 в частині підстав проведення таких реєстраційних дій та документів, які подаються державному реєстратору; вказує на те, що зазначене нерухоме майно, тобто квартира за адресою [ADDRESS] на момент переоформлення на [PERSON] була обтяжена арештом, накладеним ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро у справі №201/9070/18 від 31.08.2018р., але, при реєстрації права власності на [PERSON] 21.09.2018р. державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. проводить в Державному реєстрі реєстраційні дії по зняттю цього арешту, вказуючи при цьому на неіснуючу ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпро у справі №201/9070/18 від 10.09.2018р, яка, за відповіддю на адвокатський запит сторони позивача судом не виносилась та арешт відповідно не скасовувався. Додатково обґрунтовуючи незаконність дій по перереєстрації права власності на спірну квартиру, представник позивача адвокат Капран Р.В. в письмових клопотаннях наданих до суду вказує, що Слідчим відділом Дніпропетровського районного відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12019040440000027 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019р. за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України за заявою позивача [PERSON] , в рамках якого [PERSON] була допитана в якості свідка та зазначила, що державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. вона не знає та ніколи не зверталась до неї та те, що вона також не зверталась до Жовтневого районного суду про зняття арешту на квартиру, зазначаючи, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2018р у справі №201/9070/19 на підставі якої 21.09.2019р. державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Третяк Т.В. було знято арешт зі спірної квартири є підробленим документом. Таким чином, позивач зазначає, що гр. Німеччини [PERSON] протиправно, без його відома був позбавлений права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , тобто це майно вибуло з його власності в незаконний спосіб. Посилаючись на приписи ст.ст.346, 388 ЦК України та на відповідні правові висновки Верховного Суду, позивач вказує на необхідність у судовому порядку захисту його прав як єдиного законного власника наведеного об`єкту нерухомого майна, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , витребування майна із чужого незаконного володіння, тобто останнього власника, та поновлення права власності на майно за позивачем. Відповідачі: Державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. про час та місце судового засідання судом повідомлялась, до суду не з`явилася, письмових пояснень (відзиву) на позовну заяву не надала, процесуальними правами не скористалася. [PERSON] , проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу квартири, який 09 жовтня 2018 року було укладено між [PERSON] та [PERSON] (третя особа) та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. за реєстровим номером 3518. 09 жовтня 2018 року за нею було зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на спірне майно. Вказує, що на момент придбання нею зазначеного майна, жодних спорів щодо його належності не було, під арештом та забороною воно не перебувало. За придбане майно, вона сплатила 1 100 000 грн. про що продавець дала їй відповідну заяву про факт повного розрахунку за договором. Вважає, що до спірних правовідносин не повинні бути застосовані положення ст.388 ЦК України, звертає увагу на те, що поки зазначений договір купівлі-продажу не буде визнаний в судовому порядку недійсними, вважається, що вона на законних достатніх правових підставах набула право власності на спірну квартиру. В додаткових поясненнях до відповідач [PERSON] додатково вказує, що позивачем до матеріалів справи на надано копії акту прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер 1, виданий 14.08.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.П., який став підставою для виникнення у позивача права власності на спірну квартиру; крім того наводить, що в ході розгляду справи, представником третьої особи, адвокатом Клименко І.І. надана суду та сторонам інформація про здійснення Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області досудового розслідування кримінального провадження №12018040650002014 від 16.08.2018р., що було розпочате за заявою [PERSON] про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України. Вказує, що в матеріалах цього кримінального провадження та в матеріалах справи, що розглядається наявна відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіної С.М., згідно якої зазначено, що нотаріус не засвідчувала підписи 14.08.2018р на акті прийому-передачі нерухомого майна (серія та номер 1) на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем, роблячи висновки, що така реєстрація була здійснена на підставі підробленого документу акту прийому-передачі. Третя особа: [PERSON] до суду не з`явилася, представник третьої особи, адвокат Кліменко І.І. надав до суду письмові пояснення, в яких просив в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] 25 травня 2018 року набула права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між нею як покупцем та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за р.№1118. Згодом, в серпні 2018 року вона дізналась, що в результаті дій невідомих осіб 14 серпня 2018 року право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», ідентифікаційний код 42392670, згоду на що, як і на реєстрацію згаданого товариства вона не надавала. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 05 лютого 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Також цією ж ухвалою витребувано від державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяни Василівни належним чином завірені копії реєстраційної справи щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), що відбулась 21 вересня 2018 року, індексний номер 43123795 від 21 вересня 2018 року щодо об`єкта нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер 713679412101).. 26 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем спірного майна, яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу квартири, який 09 жовтня 2018 року було укладено між [PERSON] та [PERSON] (третя особа) та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. за реєстровим номером 3518. Вважає, що до спірних правовідносин не повинні бути застосовані положення ст.388 ЦК України, звертає увагу на те, що поки зазначений договір купівлі-продажу не буде визнаний в судовому порядку недійсними, вважається, що вона на законних достатніх правових підставах набула право власності на спірну квартиру. 25 березня 2019 року від представника третьої особи [PERSON] , адвоката Кліменко І.І. надійшли письмові пояснення в яких останній просив в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] 25 травня 2018 року набула права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між нею як покупцем та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за р.№1118. Згодом, в серпні 2018 року вона дізналась, що в результаті дій невідомих осіб 14 серпня 2018 року право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», ідентифікаційний код 42392670, до складу засновників якого (очевидно підробивши її підписи) було включено власне [PERSON] із часткою в статутному капіталі 50% з внеском у вигляді спірної квартири та [PERSON] із часткою в статутному капіталі 50% , згоду на що, як і на реєстрацію згаданого товариства вона не надавала. Зазначає, що вже 15 серпня 2018 року право власності на спірну квартиру на підставі акту прийому-передачі нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Кочергіною С.М. було зареєстровано за [PERSON] ; зазначив, що за фактом вчинення наведених шахрайських дій з перереєстрації права власності на належну їй квартиру вона звернулась до Соборного відділу поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, внаслідок чого було зареєстровано кримінальне провадження №12018040650002014 від 16.08.2018р із кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України, а [PERSON] була визнана потерпілою; 09 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено нотаріально, отже продаж спірної квартири було вчинено з повним дотриманням вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 22 липня 2019 року за клопотанням представника позивача адвоката Весніна С.О. судом витребувано у Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради належним чином засвідчені копії всіх документів реєстраційної справи стосовно об`єкту нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713679412101), відповідно та підставі яких державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Тетяною Василівною були прийняті оспорювані рішення: індексний номер 43122643 від 21 вересня 2018 року (про припинення обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна); індексний номер 43123795 від 21 вересня 2018 року (про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за гр. [PERSON] та про припинення права власності гр. [PERSON] ).. Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року було витребувано у Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» (код ЄДРПОУ 02467156, 15000, Чернігівська область, Ріпкінський район, смт. Ріпки, Пансіонат Дружба) акт приймання-передачі нерухомого майна, виданого (посвідченого) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною Світланою Михайлівною 14 серпня 2018 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Фільварок2018» (код ЄДРПОУ 42392670) та акт приймання-передачі нерухомого майна, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною Світланою Михайлівною 14 серпня 2018 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за громадянином Німеччини [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіної Світлани Михайлівни (01021, м. Київ, вул. Інститутська, 16) належним чином засвідчену копію реєстру вчинення нотаріальних дій за 14 серпня 2018 року та зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіну Світлану Михайлівну надати письмові пояснення щодо того, чи посвідчувались нею 14 серпня 2018 року підписи на акті приймання-передачі нерухомого майна (серія та номер 1), на підставі якого було зареєстроване право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713679412101) за ТОВ «Фільварок2018» (код ЄДРПОУ 42392670) та підписи на акті приймання-передачі нерухомого майна (серія та номер 1), на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713679412101) за громадянином Німеччини [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); у Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 16) реєстраційну справу ТОВ «Фільварок2018» (код ЄДРПОУ 42692670, 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенко, буд. 2Д, офіс 25). . Представником відповідача 12 березня 2020 року було подано до суду клопотання про витребування доказів, які мають значення для всебічного і повного розгляду справи, а саме: -у Філії КП «Аквабіоресурси» КОР матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670; -у ГУ ДПС у м. Києві інформацію: чи відкривало ТОВ «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670 рахунки в банківських установах; якщо ТОВ «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670, відкривало рахунки надати інформацію: в яких саме банківських установах, валюта рахунку, дата відкриття та закриття рахунку. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року зазначене клопотання було задоволено. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року за заявою представника відповідача судом витребувано у Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області наступну інформацію на якій стадії знаходиться кримінальне провадження № 12018040650002014 від 16 серпня 2018 року, що було розпочате за заявою потерпілої [PERSON] про вчинення щодо неї кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України? чи призначалась почеркознавча експертиза в рамках кримінального провадження № 12018040650002014 від 16 серпня 2018 року? Якщо так, чи проведена така експертиза на даний час та який висновок експерта? чи вилучались Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження № 12018040650002014 від 16 серпня 2018 року документи щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 713679412101) за ТОВ «Фільварок2018» (код ЄДРПОУ 42392670) на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.М. 14 серпня 2018 року? 24 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Кучинської В.В. надійшли додаткові пояснення в яких вона додатково вказує, що позивачем до матеріалів справи на надано копії, а суду для огляду акт прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер 1, виданий 14.08.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.П., який став підставою для виникнення у позивача права власності на спірну квартиру; вказує, що в матеріалах кримінального провадження №12018040650002014 досудове розслідування якого здійснюється Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] наявна відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіної С.М., згідно якої зазначено, що нотаріус не засвідчувала підписи 14.08.2018р на акті прийому-передачі нерухомого майна (серія та номер 1) на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем, роблячи висновки, що така реєстрація була здійснена на підставі підробленого документу акту прийому-передачі; разом із додатковими поясненнями були надані копії відповідей з Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 06.08.2019р. та відповіді відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.02.2020р. 25 лютого 2021 року представником відповідача до суду була подана заява про зупинення провадження у даній справі до отримання результатів у кримінальному провадженні № 12018040650002014 від 16 серпня 2018 року. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що у провадженні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження провадженні № 12018040650002014 від 16 серпня 2018 року, яке було розпочато за заявою потерпілої [INFO] про вчинення щодо неї кримінального правопорушення з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України. На підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Кучинської В.В. про зупинення провадження у цивільній справі № 201/1288/19 - було відмовлено. В судовому засіданні: Позивач та його представники підтримали свої позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та в згаданих вище поясненнях та звернули увагу суду на те, що державним реєстратором під час здійснення реєстраційних дій про внесення запису про право власності за [PERSON] окрім відсутності власне правових підстав для здійснення оспорюваних реєстраційних, дій були в наявності всі підстави для відмови в їх проведенні відповідно до п.5 та п.6 ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень». З огляду на таке, спірне нерухоме майно було відчужене особою, яка не мала права ним розпоряджатися без відома Позивача, створивши у набувача цього майна, Відповідача штучні підстави добросовісності набуття права власності на цю спірну квартиру. Враховуючи той факт, що спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача поза його волею шляхом відчуження його особою, яка не мала права відчужувати таке майно, має місце обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та витребування нерухомого майна від останнього набувача. Окремо сторона позивача зазначила, що в підтвердження того, що нерухоме майно вибуло з власності позивача поза його волею, в матеріалах справи наявна відповідь Жовтневого районного суду м. Дніпро, відповідно до якої вбачається, що незаконні дії реєстратора та невідомих осіб відбулись з використанням підроблених документів, зокрема підробленої ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпро від 10.09.2018р у справі №201/9070/19 про скасування арешту на спірну квартиру. Вказані докази дають беззаперечні підстави вважати, що нерухоме майно позивача відчужувалось не ним самим та, більш того, в злочинний спосіб, тобто, проти його волі. Наведені вище докази, в розумінні ст.77 Цивільного процесуального кодексу України, містять в собі інформацію щодо предмета доказування. Окремої уваги, на думку сторони позивача, заслуговує також те, що сама [PERSON] , як у поданих від її імені представником письмових поясненнях, так і в свідченнях наданих нею в якості свідка по кримінальному провадженню №12019040440000027 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019р. за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України за заявою позивача [PERSON] , зазначила, що державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. вона не знає та ніколи не зверталась до неї, хоча з відповіді наданої за заявою сторони позивача реєстраційною службою до матеріалів справи є заява про вчинення реєстраційних дій саме за підписом схожим на підпис сама [PERSON] ; зазначила, що вона також не зверталась до Жовтневого районного суду м. Дніпро про зняття арешту на квартиру; що фактично укладення договору купівлі-продажу спірної квартири відбулось під психологічним тиском з боку третіх осіб і що вона була вимушена під тиском погроз підписати необхідні документи для відчуження спірної квартири, що насамперед свідчить про те, укладення такого договору також відбулось фактично поза її волею, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є підставою недійсності такого правочину. Отже, в даному випадку застосуванню підлягає ст. 388 Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, надасть змогу відновити порушені права позивача, оскільки добросовісність набуття - це одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. Вказана вище правова позиція підтримується і висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.01.2011 року у справі №6-13839св10. Із посиланням на висновки, зроблені Великою Палата Верховного Суду у Постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, сторона позивача звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Таким чином, сторона позивача наполягає на тому, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення ч.1 ст.388 ЦК України, Відповідач - Державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, свого представника до суду не направляла, ніяких письмових заяв і клопотань не надсилала, про причини неучасті в засіданні не повідомляла. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у вищезгаданих запереченнях (поясненнях) проти позову та додаткових поясненнях, які були подані представником відповідача адвокатом Кучинською В.В. На думку сторони відповідача, позивач при поданні позову скористався зручною практикою Верховного Суду України для своєї ситуації, аби не визнаючи недійсним договір від 09 жовтня 2018 року купівлі-продажу спірної квартири, витребувати майно із незаконного володіння. Сторона захисту відповідача зазначила, що поки зазначений договір купівлі-продажу не буде визнаний в судовому порядку недійсними, вважається, що вона на законних достатніх правових підставах набула право власності на спірну квартиру Окремої уваги, на думку сторони захисту відповідача, заслуговує також той факт, що стороною позивача до матеріалів справи на надано копії акту прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер 1, виданий 14.08.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.П., який став підставою для виникнення у позивача права власності на спірну квартиру; акцентує увагу на тому, що в матеріалах кримінального провадження №12018040650002014 досудове розслідування якого здійснюється Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] наявна відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіної С.М., згідно якої нотаріус не засвідчувала підписи 14.08.2018р на акті прийому-передачі нерухомого майна (серія та номер 1) на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем, з чого представники відповідача роблять висновки, що така реєстрація була здійснена на підставі підробленого документу акту прийому-передачі. Треті особи: [PERSON] до суду не з`явилася, представник третьої особи, адвокат Кліменко І.І. надав до суду письмові пояснення, в яких просив в позові відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] набула права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеному між нею як покупцем та посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за р.№1118. Згодом, в серпні 2018 року вона дізналась, що в результаті дій невідомих осіб 14 серпня 2018 року право власності на належну їй квартиру було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», ідентифікаційний код 42392670, згоду на що, як і на реєстрацію згаданого товариства вона не надавала. Зазначив, що сама [PERSON] до державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з жодними заявами не зверталась, а договір купівлі-продажу, що було укладено з дотриманням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим просив у позові відмовити у повному обсязі. Вислухавши сторони, повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок між ними, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.10 ст.10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно із договором купівлі-продажу квартири від 25 травня 2018 року [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за №1118 (т.1 а.с. 21-22). Рішенням від 14 серпня 2018 року державним реєстратором філії комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси», м. Київ, [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, за адресою [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670, адреса: Україна, м. Київ, вулиця Тимошенка Маршала, будинок 2д. Підстава реєстрація права власності акт прийому-передачі нерухомого майна, серія та номер:1 виданий 14.08.2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.М. Індексний номер рішення 42549213. Відповідно до протоколу №2 загальних зборів від 14 серпня 2018 року учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670 Цафт Вальдемар придбав право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі Акту від 14 серпня 2018 року прийому-передачі частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фільварок2018», код ЄДРПОУ 42392670. Протокол та Акт посвідчено 14 серпня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергіною С.М. Право власності за [PERSON] було зареєстровано 15 серпня 2018 року, індексний номер рішення 42561551. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро від 31 серпня 2018 року у справі №201/9070/18 було накладено арешт на нерухоме майно, квартиру за адресою [ADDRESS] . Рішення про державну реєстрацію обтяження, індексний номер 42870986 від 06.09.2018р., прийняте державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Беляніновою К.О. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 21 вересня 2018 року, прийнятим державним реєстратором Чумаківської сільради Дніпропетровського району Третяк Т.В., індексний номер рішення 43123795, арешт на нерухоме майно, квартиру за адресою [ADDRESS] , накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро від 31 серпня 2018 року у справі №201/9070/18 було припинено. Підстава припиненя, наведена реєстратором ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпро від 10 вересня 2018 року у справі №201/9070/18. Також, рішенням від 21 вересня 2018 року, прийнятим державним реєстратором Чумаківської сільради Дніпропетровського району Третяк Т.В., індексний номер рішення 43123795, право власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] було припинено, а право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , індексний номер рішення 43123795. Підстава припинення договір купівлі-продажу квартири від 25 травня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1118. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2018 року [PERSON] прийняла у власність квартиру за адресою [ADDRESS] . Цей договір було укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., за реєстровим №3518 (т.1 а.с. 24-25). Як встановлено судом із наданих сторонами документів, ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпро від 10 вересня 2018 року у справі №201/9070/18 про скасування арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] судом не приймалась. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з вимогами ст.2 ЦПК України та ст.129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, обов`язковість судового рішення. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В даному випадку, із наданих сторонами доказів випливає, що предметом спору є право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою [ADDRESS] Із наданих Позивачем документів, останній був законним власником цього майна до 21 вересня 2018 року - до моменту прийняття державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Третяк Т.В. рішення про припинення права власності Позивача та реєстрації права власності на Третю особу [PERSON] , індексний номер рішення 43123795. 09 жовтня 2018 року третя особа [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] із покупцем [PERSON] . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., за реєстровим №3518. Право власності в Реєстрі речових прав зареєстровано 09 жовтня 2018 року, індексний номер рішення 43428288. Таким чином, аналізуючи обставини вибуття спірного майна із володіння позивача, суд доходить до висновку про те, що це сталося поза його волею, та, не зважаючи на відсутність на даний час обвинувального вироку, що набрав законної сили у кримінальному №12018040650002014 (на яке посилалась сторона захисту відповідача [PERSON] ) досудове розслідування якого здійснюється Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] , суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що його майнові права, як власника спірного майна були порушені та потребують захисту. Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України щодо права власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку коли майно вибуло не з його волі іншим шляхом (Постанова ВСУ-№ 6-14цс13 від 16 квітня 2014р.) Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Верховним Судом, зокрема у постанові від 27 травня 2020 року (справа N 641/9904/16-ц, провадження N 61-22378св19). За таких умов, одне з ключових питань, на яке треба надати відповідь у даному спорі - чи відповідає спосіб захисту своїх порушених прав, обраний позивачем, вимогам закону. При цьому суд виходить з того, що право власності захищається в Україні та взагалі міжнародною спільнотою на найвищому рівні, поряд із правом на життя, свободу та іншими найважливішими правами. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Натомість, главою 29 ЦК України передбачено спеціальний порядок захисту права власності, яким, зокрема, врегульоване право власника на віндикацію, тобто на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України). Виходячи із цих законодавчих приписів, можна зробити висновок про те, що при порушенні майнових прав первинного власника майна через вчинення правопорушення, яке потягло за собою перехід права власності на таке майно до іншої особи поза його волею (як у випадку, що розглядається), первинний власник має можливість або вимагати відшкодування шкоди, завданої цим правопорушенням від особи, з вини якої вона заподіяна, або вимагати повернення собі майна від титульного власника. Крім того, відновлення порушеного права власника пов`язаного із протиправним позбавленням володільця майна його права власності на це майно, можливе й комбіновано: із одночасним застосуванням обох способів - і шляхом відшкодування винною особою шкоди, заподіяної потерпілій стороні правопорушенням, внаслідок якого майно вибуло з володіння, і шляхом повернення цього майна первинному володільцю шляхом витребування від титульного власника. При цьому, в переважній більшості випадків, у разі вибуття майна з володіння власника поза його волею, власник такого майна, перш за все, зацікавлений саме у його поверненні, що є абсолютно зрозумілим, адже в такому разі мінімізуються шкідливі наслідки порушення права власності. Так, навіть при співмірному відшкодуванні винною особою завданої шкоди, первинний власник все одно має вживати додаткових зусиль задля відновлення становища, що існувало до моменту вибуття майна з його володіння. При цьому він змушений підшукувати та купувати інше майно замість того, що вибуло з його володіння, пристосовувати та облаштовувати нове майно під свій звичний спосіб життя та порядок використання замість майна, яке вибуло з володіння тощо. Окремо треба враховувати й звичку до майна, що вибуло з володіння, прихильність до нього та моральний аспект, особливо, якщо таке майно було успадковане, або дісталося за особливі заслуги, шляхом надзвичайних зусиль тощо. За таких умов, цілком природньо, що позивач у даній справі обрав саме такий шлях, та, спираючись на положення глави 29 ЦК України, звернувся до суду за захистом своїх прав із віндикаційним позовом. При цьому, аналізуючи ці підстави та застосовуючи їх до спірних правовідносин, суд не може не звернути увагу на те, що відновлення порушеного права власності шляхом повернення майна, що вибуло з володіння власника поза його волею, на відміну від випадків, передбачених ст.387 ЦК України, суттєво ускладнюється, якщо новий володілець майна є добросовісним набувачем. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Добросовісним набувачем є набувач, який не знав і не міг знати про те, що майно придбане ним за відплатним договором, придбано ним у особи, яка не мала права його відчужувати. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Водночас, відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З наведеного випливає, що у разі придбання майна добросовісним набувачем, можливість його повернення первинному власнику, у якого таке майно вибуло поза його волею, законодавчо звужено лише до наведених трьох випадків. Обґрунтування висновків суду, аналіз національної судової практики щодо застосування ч.1 ст.388 ЦК України в подібних правовідносинах та практики ЄСПЛ щодо судового захисту права власності на майно. Додержуючись принципів диспозитивності та пропорційності, як одних з базових принципів цивільного судочинства, визначених у ч.3 ст.2 ЦПК України, суд ретельно проаналізував судові рішення, на які посилається сторона позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, згадані вище. При цьому суд погоджується із тим, що усі наведені приклади ставлення найвищої судової інстанції до можливості витребування майна у добросовісного набувача на користь особи, у якої майно вибуло із володіння поза її волею, є позитивними. За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Суд вважає, що не може заслуговувати на увагу посилання відповідача та третьої особи на кримінальне провадження №12018040650002014 досудове розслідування якого здійснюється Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою [PERSON] , оскільки позивач [PERSON] не є особою, відносно якої здійснюється будь-яке кримінальне провадження з приводу заволодіння спірним майно, йому не було оголошено підозру у вчиненні будь-якого злочину відносно спірного майна потерпілих, відсутній вирок щодо вчинення даного злочину, а надані сторонами, зокрема стороною позивача документи у вигляді нотаріально посвідчених копій протоколу та акту прийому-передачі спірного майна, відповіді Жовтневого районного суду м. Дніпро щодо ухвали від 10 вересня 2018 року, витяг з протоколу допиту свідка [PERSON] у кримінальному провадженні № №12019040440000027 свідчать про належність спірного майна позивачу та вибуття такого майна з його володіння поза його волею. Надаючи оцінку відповідям, наданим на виконання ухвали суду щодо витребування доказів у справі, зокрема від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кочергіної С.М., Відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, суд зазначає, що право власності позивача [PERSON] не було спростовано ані відповідачем ані третьої особою, зокрема шляхом подання зустрічного позову, а отже реєстрація за ним права власності на спірну квартиру на підставі акту прийому-передачі серія та номер 1 від 14.08.2018р., підтверджується даними Реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №151174376 від 26.12.2018р). Нотаріально посвідчені копії акту прийому-передачі серія та номер 1 від 14.08.2018р., протоколу №2 учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фільфарок2018» від 14.08.2018р. та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №134504875 від 15.08.2018р. із перекладом на українську мову містяться в матеріалах справи. Матеріалами справи також підтверджено, що зняття арешту на квартиру, що був накладений на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпро від 31.08.2018р у справі №201/9070/18, було вчинено невідомими особами (з цього приводу за заявою позивача було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019040440000027 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2019р. за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України) шляхом підроблення неіснуючого документу (відповідь Жовтневого районного суду м. Дніпро), а за поясненнями третьої особи [PERSON] , що були надані нею в якості допита свідка у кримінальному провадженні №12019040440000027, остання зазначила, що державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. вона не знає та ніколи не зверталась до неї та те, що вона також не зверталась до Жовтневого районного суду про зняття арешту на квартиру. Надаючи правову оцінку законності дій державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. як основного відповідача у цій справі, суд зазначає про наступне. Так, правові підстави реєстрації права власності на нерухоме майно визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав). Підставами для відмови в державній реєстрації прав відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями та наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п.6 ч.1 ст.24 цього Закону). Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. своїм рішенням, індексний номер 43123795 від 21 вересня 2018 року, припиняє право власності [PERSON] на квартиру з адресою [ADDRESS] та реєструє право власності за [PERSON] (третя особа у справі) вказуючи підставу виникнення права власності договір купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, незважаючи не те, що за даними Державного реєстру прав власником цієї квартири був саме [PERSON] , а з боку заявника [PERSON] не було надано реєстратору жодного документу, який би свідчив про факт припинення речових прав на нерухоме майно з боку позивача у справі. Отже, державний реєстратор, маючи підстави відповідно до п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, в порушенням вимог цього Закону в незаконний спосіб припинив право власності на спірну квартиру за позивачем, протиправно зареєструвавши таке право за [PERSON] . Крім того, як підтверджено матеріалами справи, вказані реєстраційні дії були вчинені державним реєстратором Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. за наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме діючої ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпро від 31 серпня 2018 року у справі №201/9070/18. Так, статтею 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних взаємовідносин), встановлені особливості проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень. Зокрема, частиною 1 цієї статті встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень. Це означає те, що Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення, а державний реєстратор вправі вчиняти дії із набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, тільки після здійснення інформаційної взаємодії між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України. При вчиненні дій по припиненню арешту на спірну квартиру на підставі ухвали Жовтневого районного суду м Дніпро від 10 вересня 2018 року у справі №201/9070/18, державний реєстратор Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. не пересвідчилась за допомогою Порядку інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і Єдиним державним реєстром судових рішень, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 29 січня 2019 року № 270/5/94 про надходження та наявності такої ухвали в Єдиному реєстрі судових рішень України та вчинила дії щодо припинення арешту на підставі неіснуючої, тобто підробної ухвали суду. Отже, внаслідок дій невстановлених осіб, внаслідок незаконних рішень державного реєстратора Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. від 21 вересня 2018 року було одночасно позбавлено позивача [PERSON] права власності на належну йому квартиру та перереєстровано таке право власності на третю особу [PERSON] , яка згодом, менше ніж через півмісяця продає цю квартиру на користь відповідача [PERSON] шляхом укладення відповідного договору купівлі-продажу, посвідченого 09 жовтня 2018 р приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. Крім того, за свідченнями третьої особи [PERSON] в рамках кримінального провадження №12019040440000027, укладення цього договору із [PERSON] фактично відбулось під психологічним тиском, що свідчить про наявність підстав недійсності такого правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України. Отже, набувач купуючи вищевказане майно, хоча й є за наданими документами добросовісним набувачем цього майна, але оскільки зазначене майно вибуло з володіння його власника [PERSON] поза його волею, останній має право відповідно до приписів ст.388 ЦК України на його витребування. Верховний Суд та Європейський Суд з прав людини щодо балансу інтересів сторін, суспільних інтересів та держави. Насамкінець, суд не може не застосувати до спірних правовідносин практику Верховного Суду та ЄСПЛ. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07.11.2018 № 488/6211/14-ц (провадження 14-235цс18) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, є рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній метівтручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними Як зазначає Європейський Суд з прав людини, національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Volovik V.Ukraine, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнів (Brumarescu V.Romania, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 р.). Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (East West Alliance Limited V. Ukraine, №19336/04, §166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). В цьому контексті слід звернути увагу на те, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. У цій справі, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, втручання держави в право [PERSON] на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ. На підставі викладеного суд вважає, що витребування квартири у [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності, оскільки таке витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388 ЦК України у зв`язку з безпідставним і неправомірним заволодінням майном позивача. Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього Кодексу є загальнодоступним. Сумніви заявника в правильності тлумачення та застосування цих норм не можуть свідчити про незаконність втручання в право на мирне володіння майном. Крім того, ЄСПЛ визнає за державою право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» при визначенні суспільного інтересу в контексті втручання в право мирного володіння майном. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку існування проблеми, що становить суспільний інтерес, яка б вимагала заходів втручання. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). За висновком Європейського суду з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, судові витрати стягуються з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved