Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Керівник Сарненської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі територіальної громади м. Сарни до Сарненської міської ради, [PERSON] на підставі ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про визнання недійсним рішення від 13 вересня 2019 року № 1271 про продаж земельної ділянки, визнання недійним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 жовтня 2019 року, скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності та зобов`язання повернення земельної ділянки у комунальну власність. В обґрунтування позову посилався на обставини незаконного відчуження Сарненською міською радою [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 загальною площею 0,3961 га., оскільки орендар розпочав будівельні роботи без згоди орендодавця, продаж ділянки відбувся не на конкурентних засадах без проведення земельних трогів всупереч вимогам ст. 134 ЗК України, що привело до порушення інтересів територіальної громади. В судовому засіданні прокурор Ткачук Б. П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в обґрунтування заявлених вимог. Представник відповідача Сарненської міської ради Шило С. М. позов визнала, зазначивши що жодних об`єктів нерухомості на земельній ділянці по [ADDRESS] не знаходилось, земельна ділянка відчужувалась без проведення земельних торгів. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували позов з огляду на прийняття рішення про продаж ділянки уповноваженим органом, оренда землі проведена на підставі конкурсу, на орендованій земельній ділянці знаходилось незавершене будівництво центру обслуговування туристів, одностороння реституція та позбавлення [PERSON] права власності на земельну ділянку спричинить істотне порушення його прав. Аналогічні доводи представник відповідача [PERSON] виклав у письмовому відзиві на позов. Дослідивши письмові докази, давши їм оцінку, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Позивачем доведена наявність підстав для участі прокурора зі статусом позивача у некримінальному провадженні в порядку ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». На розгляді клопотання про залишення позову без розгляду [PERSON] та його представник [PERSON] не наполягали, судом не знайдено підстав для ухвалення рішення, яке б перешкоджало вирішенню спору по суті. Протоколом земельних торгів, організованих Сарненською міською радою, від 6 грудня 2018 року [PERSON] визнано переможцем у придбанні права оренди терміном на 5 років земельної ділянки площею 0,3961 га по [ADDRESS] із запропонованою річною орендною платою в сумі 228693 грн. Договором від 6 грудня 2018 року Сарненська міська рада передала [PERSON] в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 загальною площею 0,3961 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування строком на 5 років із внесенням орендної плати в сумі 228693 грн. на рік. Рішенням від 18 лютого 2019 року № 51 Сарненської міської ради земельній ділянці з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування присвоєна адреса: [ADDRESS] . Своїм рішенням від 24 травня 2019 року № 1199 Сарненська міська рада надала дозвіл [PERSON] на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 загальною площею 0,3961 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Правовою підставою для винесення рішення зазначені положення ст.ст. 12, 127, 128 ЗК України. 13 вересня 2019 року рішенням № 1271, яке оскаржується позивачем, Сарненська міська рада на підставі ст.ст. 12, 122, 125, 126, 127, 128 ЗК України затвердила ціну продажу земельної ділянки в сумі 287257 грн., розпорядилась продати [PERSON] у власність шляхом викупу земельну ділянку за результатами експертної грошової оцінки, та укласти договір її купівлі-продажу. Оспорюваним договором купівлі-продажу від 7 жовтня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Білотіл Є. Ю., Сарненська міська рада на підставі свого рішення № 1271 від 13 вересня 22019 року продала [PERSON] спірну земельну ділянку із розташованим на ній незавершеним будівництвом центру обслуговування туристів, який належить покупцю на праві приватної власності, за ціною, визначеною звітом про експертну грошову оцінку ТОВ «Оціночна компанія України-Захід» в сумі 287257 грн. Ринкова вартість об`єкта оцінки визначена висновком сертифікованого суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Оціночна компанія України-Захід» від 20 червня 2019 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 квітня 2021 року на земельній ділянці площею 0,3961 га з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування 3 квітня 2019 року державним реєстратором з реєстраційним номером 1804205256254 зареєстроване незавершене будівництво центр обслуговування туристів, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , номер запису про право власності 31049150. Земельна ділянка з кадастровим номером 5625410100:01:035:0006 площею 0,3961 га зареєстрована державним реєстратором з реєстраційним номером 1547121056254 7 жовтня 2019 року на праві приватної власності за [PERSON] , номер запису про право власності 33584367. У відповідності до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законність рішень органів місцевого самоврядування презюмується. Так, згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. За статтею 2 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Територіальна громада села, селища, міста є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень (стаття 6 Закону № 280/97-ВР). Згідно із частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. У рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і найбільш послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення справедливого балансу між інтересами суспільства та інтересами заявника. Статтями 127, 128, 131, 134 ЗК України передбачена компетенція органів місцевого самоврядування щодо продажу земельних ділянок комунальної власності та набуття права на них громадянами на підставі цивільно-правових угод, в т. ч. на конкурентних засадах. Нормами глави 22 ЗК України передбачений вичерпний перелік підстав для припинення таких прав. Отже суд, розглядаючи вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку та зобов`язання повернення земельної ділянки у комунальну власність, повинен неухильно дотримуватися положень ЗК України щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, установлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, щодо захисту права власності. При цьому суд повинен забезпечити принцип рівності прав учасників, яким є вирішення питання щодо способу захисту як прав громади, так і прав відповідача, до якого заявлена вимога безоплатного повернення (а фактично вилучення) земельної ділянки для суспільних потреб, хоч порядок такого вилучення передбачений законом і провадиться тільки на компенсаторній, оплатній основі. Так згідно із ст. 4 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» фізичні або юридичні особи не можуть бути протиправно позбавлені права приватної власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені. Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності здійснюється за умови надання її власнику відповідно іншої рівноцінної земельної ділянки, якщо інше не погоджено з власником відчужуваної земельної ділянки. Статтею 15 Закону № 1559-VI встановлено, що в разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об`єктів національної безпеки і оборони; лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації; об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення; об`єктів природно-заповідного фонду; кладовищ. Принцип непорушності права власності та оплатного відчуження об`єктів такого права закріплений у статті 321 ЦК України. Перевіряючи дотримання справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі Кривенький проти України констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що відбулось непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд враховує, що земельна ділянка передана [PERSON] уповноваженим органом місцевого самоврядування та набута останнім у власність за оплатною цивільно-правовою угодою, фактичних даних про вчинення самоправних дій, про протиправне заволодіння відповідачем земельною ділянкою судом не здобуто, рішення суду про конфіскацію земельної ділянки відсутнє. Доводи прокурора про відсутність підстав для продажу земельної ділянки поза конкурсними процедурами не спростовують добросовісності дій відповідача, який виконав умови участі у конкурсі при викупі права оренди земельної ділянки а потім як орендар після реєстрації прав власності на незавершене будівництво при оплатному набутті земельної ділянки у власність за встановленою оцінювачем вартістю. Посилання позивача на протиправне здійснення відповідачем будівельних робіт на орендованій земельній ділянці не приймаються судом до уваги, оскільки підстави для здійснення таких робіт визначені дозвільною проектною документацією, погодженою у встановленому порядку, яка досліджена судом. Заявлена прокурором вимога про повернення у комунальну власність територіальної громади земельної ділянки, переданої набувачеві [PERSON] , по своїй суті є віндикаційною. Разом з тим, статтями 330, 388 ЦК України, які регулюють такі відносини, визначено, що витребування майна у добросовісного набувача допускається лише у випадку його вибуття з володіння власника поза волею останнього, що не відповідає встановленим обставинам. Перекладання відповідальності на відповідача, який обґрунтовано сподівався на правомірність дій органу місцевого самоврядування, що самостійно оцінював достатність підстав продажу земельної ділянки поза конкурсом, за умови відсутності своєчасного протягом розумного строку реагування з боку державного органу нагляду та контролю, не відповідає засадам, закріпленим, як у Конституції України, так і в міжнародних актах з прав людини та прецедентній практиці ЄСПЛ. У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). При наявності зареєстрованих речових прав [PERSON] на земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва, вимоги прокурора про визнання недійсним рішення, договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав без одночасного припинення речових прав та обтяжень суперечитиме положенням ст. 26 Закону № 1952-IV. Суд,

Outcome: dismissed