Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Ізмаїльський технікум механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], які згодом заявою від 02.08.2013 року були уточнені та якими просить визнати [PERSON] та [PERSON] втратившими право на житлову площу за адресою: [ADDRESS] та виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення, також стягнути з відповідачів солідарно на користь Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційне - технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 37 грн., мотивуючи тим, що студентський гуртожиток по [ADDRESS] є державним майном, яке знаходиться в Ізмаїльському ТМЕСХ на праві оперативного управління. Між позивачем та відповідачами була укладена 03.08.2001 року угода тимчасового найму житла, за якою [PERSON] разом зі своєю сім'єю, в кількості двох осіб була вселена в кімнату [NUMBER] до гуртожитку Ізмаїльського ТМЕСГ за адресою: [ADDRESS], на тимчасове проживання на період зменшення кількості студентів, термін дії угоди закінчився 01.08.2002 року. Оскільки приміщення призначене для проживання студентів, якими відповідачі не є, про необхідність їх виселення з займаної кімнати їх попереджали, але в добровільному порядку відповідачі звільнити займане приміщення відмовляються, виникла необхідність звернення до суду з вищезазначеним позовом. [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання іншого житла при виселенні, що відповідає вимогам ст. 114 ЖК України, мотивуючи тим, що вимога позивача щодо їх виселення є неправомірною, оскільки [PERSON] була вселена як вдова з неповнолітньою дитиною, вважає, що виселення відповідачів можливо лише, якщо позивач надасть інше житло, яке відповідає вимогам ст. 114 ЖК України. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.01.2014 року зустрічна позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання іншого житла при виселенні, що відповідає вимогам ст. 114 ЖК України в частині позовних вимог [PERSON] залишена без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував мотивуючи тим, що оскільки відповідачі незаконно займають кімнату [ADDRESS], позивач не зобов'язаний при виселенні відповідачів надати інше житлове приміщення, яке відповідає вимогам ст. 114 ЖК України. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги первісного позову не визнала в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволенні. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не сповістила. В судове засідання представник Ізмаїльського районного сектору Головного управління ДМС України в Одеській області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. В судове засідання представник служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2013 року було встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 134/3 від 07.03.1975 року, Ізмаїльському технікуму механізації і електрифікації сільського господарства було надано дозвіл на проектування та будівництво гуртожитків по пр. Суворова та вул. Платова у м. Ізмаїлі Одеської області. Рішенням Ізмаїльської міської ради Одеської області № 3 від 03.01.1979 року затверджено акт прийомки вводу в експлуатацію від 29.12.1978 року гуртожитку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що Ізмаїльський технікум механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України є вищим навчальним закладом державної форми власності І рівня акредитації з правами юридичної особи, фінансування якого здійснюється з бюджету і належить до сфери управління Міністерства аграрної політики. Гуртожиток, що розташований у будинку [ADDRESS] є державною власністю та перебуває в оперативному управлінні Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики України. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області № 432 від 06.03.2009 року гуртожитку присвоєний статус «гуртожитку для молоді, що навчається». 03.08.2001 року між Ізмаїльським технікумом механізації і електрифікації сільського господарства та [PERSON] була укладена угода про тимчасове наймання житла в гуртожитку Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства по [ADDRESS] згідно якої [PERSON] надається у тимчасове користування житлове приміщення кімната [NUMBER] гуртожитку для проживання зі своєю сім'єю в кількості двох чоловік, загальною площею 13 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. При цьому угодою передбачено, що діє вона до 01.08.2002 року та вважається пролонгованою на наступний річний термін, якщо жодна із сторін не ставить питання про її розірвання за місяць до закінчення дії угоди. За необхідності припинення дії угоди в зв'язку зі збільшення плану прийому студентів, власник житла попереджає наймача не пізніше як за один місяць про виселення з гуртожитку. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи № 4429 від 19.06.2013 року, [PERSON] з 27.08.2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи № 4430 від 19.06.2013 року [PERSON] ([PERSON]) з 09.08.2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, кімната для проживання надавалась [PERSON] та [PERSON] на умовах строкового користування не в зв'язку із навчанням, та не з підстав перебування у трудових відносинах, а на підставі угоди. Листом Міністерства аграрної політики України № 18-2-2-13/155 від 14.02.2003 року було запропоновано вирішити питання відселення всіх мешканців гуртожитку та здійснити капітальний ремонт і забезпечити його використання за призначенням. Крім цього, листом Головного санітарного лікаря м. Ізмаїл від 08.01.2005 року за № 1-4/57 підтверджено, що не допускається проживання сімей в гуртожитках для студентів, питання проживання сімей в них із санепідстанцією не узгоджувалось. 14.03.2003 року відповідачів попереджено про розірвання угоди про тимчасове наймання житла в гуртожитку та про необхідність звільнення приміщення [NUMBER] до 01.05.2003 року, проте добровільно приміщення звільнено не було. Частиною 1 ст. 127 ЖК України встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ст. 129 ЖК України - на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.11.2007 року за № 1004 затверджено примірне положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, відповідно до п. 14 якого проживання в студентських гуртожитках сторонніх осіб, розміщення підрозділів вищого навчального закладу, а також інших організацій забороняється. За змістом указаних норм жила площа в студентському гуртожитку надається студентам на період навчання. Надання жилої площі особам, які не навчаються в учбовому закладі, є порушення діючого законодавства. Як встановлено судом, кімната для проживання надана відповідачам на підставі угоди про тимчасове користування житлом із визначенням часу, протягом якого вона є дійсною, і тому відносини між сторонами регулюються на підставі визначених ними правил. Оскільки строк дії угоди закінчився і позивач наполягає на тому, що вона не підлягає продовженню, про що у передбачений спосіб попереджено відповідачів, то правові підстави для користування кімнатою відсутні. Відповідно до ст. 132 ЖК України осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 ЖК України, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Водночас, відповідачі вселились в гуртожиток не в зв'язку з роботою чи навчанням, а на підставі угоди про строкове та тимчасове користування житлом, відтак відносини між сторонами врегульовані укладеною між угодою, тому гарантії, передбачені ст.ст. 125, 132 ЖК України для осіб, які припинили роботу, на ці правовідносини не розповсюджується та вони підлягають виселенню без надання іншого приміщення. Вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрованих за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що позивачі були заселені на підставі угоди, термін якої сплив 01.08.2002 року, з цього часу відповідачі проживають у гуртожитку без належних підстав та відповідно підлягають задоволенню вимоги позивача щодо виселення відповідачів з гуртожитку без надання іншого приміщення, однак вимоги позивача щодо визнання [PERSON] та [PERSON] втратившими право на житлову площу за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки вищезазначені вимоги не поширюються на мешканців гуртожитку. Зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем за первісним позовом не надано доказів того, що вона відноситься до переліку осіб, зазначених у ст. 114 ЖК України, яким надається інше житлове приміщення у разі виселення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати пов'язані з оплатою судового збору та витрат на інформаційне - технічне забезпечення позову. Оскільки в матеріалах справах міститься квитанції про сплату судового збору в розмірі 8,50 грн. та квитанція про сплату витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 грн., суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення витрат на сплату судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення позову, а саме стягнути з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER]) на користь Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України витрати по сплаті судового збору в розмірі 4,25 грн. та витрати на інформаційне- технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 3, 75 грн. та стягнути з [PERSON] (паспорт серії [NUMBER]) на користь Ізмаїльського технікуму механізації і електрифікації сільського господарства Міністерства аграрної політики та продовольства України витрати по сплаті судового збору в розмірі 4,25 грн. та витрати на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 3, 75 грн.

Outcome: partial