Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

лікар-фтизіатр Кролевецької центральної районної лікарні звернувся до суду з указаною заявою, посилаючись на те, що в [ADDRESS] проживає [PERSON], [INFO], який хворіє на відкриту форму туберкульозу, що являє загрозу для населення, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я потребує негайного лікування. [PERSON] неодноразово було попереджено про необхідність госпіталізації для стаціонарного лікування в протитуберкульозному закладі, для чого Кролевецькою ЦРЛ надавався автомобіль з метою його транспортування. Проте доставивши [PERSON] до Сумського обласного клінічного протитуберкульозного диспансеру, він, [PERSON], письмово від госпіталізації відмовився. Посилаючись на викладене, заявник просить задовольнити заяву про примусову госпіталізацію хворого на відкриту форму туберкульозу [PERSON] на строк три місяці. Заявник в судовому засіданні підтримав заяву з указаних вище підстав. Представник особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника, [PERSON], представника [PERSON] - [PERSON], суд вважає, що заява підлягає задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що у [ADDRESS] проживає [PERSON], [INFO], який хворіє на відкриту форму туберкульозу. З 07 квітня 2014 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Кролевецькій ЦРЛ, проте 21 липня 2014 року був виписаний у зв'язку із тим, що самовільно покинув лікарню та неповернувся. Однак стан здоров'я [PERSON] потребує негайного стаціонарного лікування у Сумському клінічному туберкульозному диспансері. Однак він, [PERSON] відмовляється від проходження лікування, про що свідчать виписка хворого [PERSON] з амбулаторної карти №178/47 від 23 липня 2014 року, мотивований висновок лікаря-фтизіатра, розписка [PERSON] про відмову від лікування (а.с.2, 3, 4). Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» хворим на заразні форми туберкульозу забезпечується госпіталізація до протитуберкульозних закладів. Згідно ч.1, 3 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих на строк до трьох місяців. Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» на хворих на туберкульоз та інфікованих мікобактеріями туберкульозу покладено обов'язки дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Враховуючи, що хвороба [PERSON] та його відмова від лікування ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу він підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ст.ст.10, 11, 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз»,

Outcome: approved