Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 15.06.2021 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі- АТ «Альфа-Банк»)про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції). Позовні вимоги мотивує тим, що 05.03.2010 між Позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому ПАТ «Укрсоцбанк») в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії [PERSON], яка діяла в межах наданих повноважень, укладено Договір банківського вкладу «Депозитний» №24 на суму Депозитного вкладу в розмірі 6 000 гривень, строк дії якого продовжувався, відповідно до ч.4 ст. 1060 ЦК України. Вказує, що згідно розпорядження на внесення коштів на депозит від 05.03.2010 сума депозиту становила 6000 грн. з відсотковою ставкою 27%, а згідно розпорядження від 07.06.2010 на виплату відсотків та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 сума відсотків, що були нараховані, виплачена та сума депозиту становить 6000 грн. Згідно розпорядження від 17.09.2010 на виплату відсотків та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 сума відсотків, що були нараховані, виплачена та сума депозиту становить 6000 грн. Крім того, згідно розпорядження від 23.12.2010 року на поповнення депозитного рахунку та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 було здійснено внесення коштів на депозитний рахунок в сумі 405 грн. та 3 595 грн. і сума депозиту становила - 10000 грн. Згідно розпорядження від 28.09.2011 на поповнення депозитного рахунку та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 позивачкою було здійснено внесення коштів на депозитний рахунок в сумі 1170 грн. та 17230 грн. і сума депозиту становила - 37500 грн. За 2012 рік позивач вказує, що не збереглися розпорядження, а згідно розпорядження від 12.02.2013 року на поповнення депозитного рахунку та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 нею було здійснено внесення коштів на депозитний рахунок в сумі 8000 грн. і сума депозиту становила - 28000 грн. Згідно розпорядження від 14.05.2013 на виплату відсотків та частини вкладу та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 сума виплати вкладу становила 4000 грн. і сума виплати нарахованих відсотків 5940 грн., а загальна сума депозиту становила 24000 грн. Згідно розпорядження від 14.05.2014 року на виплату відсотків та продовження дії договору №24 від 05.03.2010 сума нарахованих відсотків становила 5760 грн., а виплати відсотків 1700 грн., а загальна сума депозиту станом на 14.05.2014 року становила 28060 гривень. 24.11.2014 позивач зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно видачі депозитного вкладу, однак листом від 06.01.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив, що банк не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти. Оскільки правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк» позивач, з посиланням на відповідні правові норми, правові висновки Великої палати Верховного Суду та докази просить суд стягнути з відповідача на її користь суму банківського вкладу (станом на 24.11.2014 - 28060 грн.) яка залишається неповернутою і по сьогодні та індекс інфляції за період з 25.11.2014 року по 31.05. 2021 року (загальний індекс - 239,66) у розмірі 67248 гривень 59 копійок (а.с. 1-81). Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву. 12.07.2021 Кіцманським районним судом Чернівецької області отримано відзив на позовну заяву від представника АТ «Альфа-банк» - Самокиші В.Ю., у якому вказує на те, що АТ «Альфа-банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає на те, що відповідно до вимог ст.1058 ЦК України, ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.1, 1.5, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року та п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року - договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми, однак наданий Позивачем письмовий документ під назвою Договір №24 банківського вкладу (Депозитний вклад з виплатою відсотків у кінці терміну) від 05.03.2010 не містять ознаки реального договору та взагалі ніколи не укладалися між позивачем та банком. Згідно умов п.5.7 Договору, останнійукладений в двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони. Проте, такийфактично не укладався, оскільки у банку відсутній його примірник. Зазначена обставина свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо невиконання відповідачем тих чи інших обов`язків за правочином, якого не існує. Водночас, відсутність складової частини процесуальних правовідносин (змісту правовідносин) між учасниками цивільного процесу, свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду. У викладених в статті 6 Договору реквізитах, не зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, що не дає можливості ідентифікувати особу, з якою такий договір було укладено.. Зазначення таких реквізитів є звичайним для даного виду банківських договорів та унормовано законодавчо, зокрема у п.п.2.1, 2.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Вказує, що Позивач стверджує, що нею було внесено кошти на депозит, але взагалі в жодному документі що додані до позову не вбачається внесення коштів за договором. При цьому, виходячи із змісту п.1.1.1 Договору 324, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі виписки, а тому долучені Позивачем розпорядження не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. Крім того такі розпорядження прямо суперечать Інструкції проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ № 174 від 01.06.2011, та у них не вказано номер рахунка отримувача та найменування і код банку отримувача. Пунктом 1.3 Розділу IV вказаної Інструкції встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Згідно положення п.2.2. Розділу IV Інструкції, у якому зазначено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки банку (філії, відділення), у тому числі на погашення кредиту, інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказ без відкриття рахунку. Всупереч положенням п.2.9. гл.2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року №174 внесення грошової суми позивачем не підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Крім того, звертає увагу суду і на те, що розпорядженнями неможливо змінювати умови договору. Таким чином надані Позивачем розпорядження не можуть бути підтвердженням внесення коштів до установи банку, а оскільки внесення грошових сум не підтверджено платіжним документом, який би відповідав вимогам чинного законодавства України, письмова форма договору банківського вкладу не додержана, а отже договір банківського вкладу є нікчемним. Вказує, що позивачем не надано суду доказів, згідно вимог ст.1059 ЦК України про внесення коштів до каси банку за договором банківського вкладу, що суперечить вимогами п.2.10 гл.2 розд. IV Інструкції НБУ від 01.06.2011 року №174 «Про ведення касових операцій банками України». Зазначає, що Позивач не надав відповідних доказів на порушення, невизнання або оспорювання його права Відповідачем, а посилання на правові позиції Верховного Суду стосується інших правовідносин. Крім того звертає увагу, що висновки експертизи проведеної в межах досудового розслідування не може бути прийнятий, як належний доказ, оскільки преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні. Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с.93-102). Зміст заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача скеровано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у якій АТ «Альфа-банк» вважає, що позивачем пропущено (встановлений законодавством загальний трьох річний) строк позовної давності до вимог щодо стягнення інфляційних втрат. Оскільки позивач дізналася про порушення свого права 06.01.2015 (з дня отримання листа від банку), то з цього часу почав свій відлік строк позовної давності до вимог щодо стягнення інфляційних втрат. Тобто вважає, що строк позовної давності для позивача сплив 07.01.2018, а тому просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача про стягнення інфляційних втрат (а.с.105-106). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2021 року, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 липня 2021 року, яке відкладено на 18 серпня 2021 року (а.с.83, 92). 12.07.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.93-111). 05.08.2021 судом отримано клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції від представника АТ «Альфа Банк» Самокиша В.Ю. (а.с.112-118). 18.08.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника АТ «Альфа Банк» Самокиша В.Ю. про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання в режимі ведеоконференції (а.с.119-120). 18 серпня 2021 року підготовче засідання у справі відкладено на 13 вересня 2021 року, також, того ж дня, 18.08.2021, постановлено ухвалу суду якою заяву представника АТ «Альфа Банк» Самокиша В.Ю. задоволено та визначено провести підготовче засідання в режимі відеоконференції між Кіцманським районним судом Чернівецьої області та Шевченківським районним судом м. Києва (а.с.121-122). 13 вересня 2021 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за участі сторін.(а.с.134). 16.09.2021 від представника АТ «Альфа Банк» Самокиша В.Ю. надійшли письмові пояснення. (а.с.138-146) Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція представників сторін в судовому засіданні Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. (а.с.148) Представник відповідача АТ «Альфа - Банк» - Самокиша В.Ю. в судовому засідання в режимі відео конференції просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами.На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видача розпоряджень взагалі не передбачено, кошти не вносились в касу банку. На копії Договору №24 банківського вкладу від 05.03.2010 відсутні ідентифікаційні дані позивача, з наданої копії Договору вбачається, що він складається із 4 сторінок, проте позивач надає тільки 1 та 4 сторінку, інші відсутні. [PERSON] не мала повноважень на укладення депозитного рахунку від імені банку станом на 05.03.2010 року. Внесення грошових коштів підтверджується виключно виписками, однак такої виписки позивач не надає. Згідно умов договору №24, умови договору , строк можна змінювати виключно Додатковими угодами до Договору , а не наданими розпорядженнями. Більшість розпоряджень видані після закінчення строку депозиту, а тому не мають відношення до справи. Договір від 05.05.2012 позивач не надає. Судом не ухвалювалось обвинувального вироку щодо [PERSON] , а відтак її вина у вчиненні злочинів за ст.ст.191, 200 КК - відсутня. Інші докази досудового слідства не становлять преюдицію. Просила відмовити повністю, як в стягненні суми банківського вкладу , так і в стягненні інфляційних витрат повністю за весь період, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 05березня 2010 року між позивачем - [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення банку [PERSON], укладено Договір №24 банківського вкладу(Депозитний вклад з виплатою відсотків у кінці терміну), за яким банк відкриває клієнту депозитний рахунок за № [NUMBER] та приймає на вклад кошти у сумі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок на умовах, визначених цим Договором з нарахуванням 27 % по гривні. Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі виписки. Депозитний вклад залучається на строк з 05 березня 2010 року по 05 червня 2010 року включно. На депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. Часткова видача Депозитного вкладу до закінчення строку, визначеного в п. 1.2 цього Договору, прирівнюється до дострокового розірвання цього Договору за ініціативою Клієнта. Крім того, п.2.2. Договору, передбачено, що нарахування процентів на Депозитний вклад здійснюється за фактичну кількість днів у місяці та році (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується фактичний залишок коштів на рахунку на кінець кожного календарного року періоду, за який здійснюється нарахування процентів. При розрахунку процентів не враховуються день розміщення та день повернення Депозитного вкладу. У п.5.1. Заключних положень Договору передбачено, що усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані сторонами з обов`язковим посиланням на цей Договір. (а.с. 10). З копії розпорядження на внесення коштів на депозит, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 05.03.2010, вбачається, що його видано Клієнту [PERSON] по договору 3 24 від 05.03.2010, № балансових рахунків, які відкрити для клієнта: 2620, 2618, 7021, відсоткова ставка 27%, сума депозиту 6000 грн., загальна сума вкладу 6000 грн. (а.с.11). У відповідності до копії розпорядження на виплату відсотків та продовження дії договору № 24 від 05.03.2010 року, що видано Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 07.06.2010, Клієнту [PERSON] , дата залучення депозиту 05.06.2010, дата повернення депозиту 05.09.2010, сума вкладу 6000 грн., сума відсотків з 05.03.2010 по 05.07.2010 виплата - 540 грн. (а.с.12). Згідно розпорядження на виплату відсотків та продовження дії договору №24 від 05.03.2010, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 17.09.2010, дата залучення депозиту 05.09.2010, дата повернення депозиту 05.12.2010, сума вкладу - 6000 грн., сума виплати відсотків - 405 грн. (а.с.13). Крім того, згідно розпорядження на поповнення депозитного рахунку та продовження дії договору №24 від 05.03.2010, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 23.12.2010 клієнту [PERSON] , дата залучення депозиту 05.12.2010, дата повернення депозиту 05.06.2011, сума вкладу - 6000 грн., сума вресеня коштів на депозит - 405 грн., та 3 595 грн., а загальна сума вкладу - 10000 гривень (а.с.14). Згідно розпорядження від 17 червня 2011 року, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» клієнту [PERSON] до договору №24 з 05.06.2011 по 05.09.2011 загальна сума 10 000 грн., сума поповнення коштів 9100 грн., загальний залишок 19 100 гривень (а.с.15). У відповідності до розпорядження від 28.09.2011, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» клієнту [PERSON] до договору №24 з 05.09.2011 по 05.05.2011 загальна сума 19 100 грн., сума поповнення вкладу 1 170 грн. та 17 230 грн., а сума залишку вказана - 37 500 гривень (а.с.16). Згідно розпорядження на внесення коштів на депозит, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 12.02.2013, до договору №24 від 05.05.2012 для № балансових рахунків, які відкрити для клієнта [PERSON] : 2635, 2618 933, 7021, дата внесення коштів 05.05.2012, дата закінчення депозиту 05.05.2013, загальна сума вкладу 20 000 грн., сума внесення коштів на депозит 8000 грн., а тому загальна сума вкладу становить 28 000 грн. (а.с.17). Згідно розпорядження від 14.05.2013 на виплату відсотків та частини вкладу за договором №24 від 05.05.2012, дата внесення коштів 05.05.2013, дата закінчення депозиту 05.05.2014, загальна сума депозиту 28 000 грн., сума виплати вкладу 4 000 грн., сума виплати відсотків 5 940 грн., а тому загальна сума депозиту зазначена 24 000 грн. (а.с.18). У відповідності до розпорядження на виплату відсотків, виданого Кіцманським відділенням ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» 14.05.2014 клієнту [PERSON] до договору №24 від 05.05.2012, дата внесення коштів 05.05.2014, дата закінчення депозиту 05.08.2014, загальна сума депозиту 24 000 грн., сума нарахованих відсотків 5 760 грн., сума виплати відсотків 1 700 грн., а тому загальна сума депозиту зазначена 28 060 грн. (а.с.19). 25.12.2014 позивач зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно депозитного вкладу у сумі 28 060 грн., який був переданий нею особисто [PERSON] у її робочому кабінеті по Договору № 24 від 05.03.2010 року за номерами рахунку клієнта 2635, 2618 933, 7021, що підтверджується копією заяви позивачки (а.с.43). Згідно копії заяви [PERSON] від 24.11.2014, остання просить банк перевірити чи поступали на рахунок банку 28 000 грн. передані нею по Договору №24 від 05.03.2010 (а.с.44). Як вбачається із копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 24.12.2014 №09-202-86/96-17980 та копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.01.2015 №09-202-86/96-123на заяву позивачки повідомлено, що банком не відкривалися депозитні рахунки, не приймалися та не зараховувалися грошові кошти згідно вказаного позивачкою Договору депозитного обслуговування (а.с.45-46). Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному до ЄРДР 21 листопада 2014 року проводилося досудове розслідування за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3ст.191, ч.4ст.191, ч.5ст.191, ч.2 ст.200 КК України, зокрема щодо отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 28 000 грн. [PERSON] по даному кримінальному провадженні визнана потерпілою. Кримінальне провадження №12014260110000622 перебуває в суді на розгляді. Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №240-К від 06.02.2015 року, що проводилась в межах кримінального провадження №12014260110000622, підписи в наступних документах: Договорі банківського вкладу №24 від 05.02.2010 укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , у графах «від імені банка [PERSON] » та розпорядженні на внесення коштів на депозит від 05.03.2010, розпорядженні від 07.06.2010 на виплату відсотків та продовження договору № 24 від 05.03.2010, розпорядженні від 17.09.2010 на виплату відсотків та продовження договору № 24 від 05.03.2010, розпорядженні від 23.12.2010 на поповнення депозитного рахунку та продовження дії договору № 24 від 05.03.2010, розпорядженні від 17.06.2011, розпорядженні від 28.09.2011, розпорядженні на внесення коштів на депозит від 12.02.2013, розпорядженні на виплату відсотків та частини вкладу від 14.05.2013 та розпорядженні на виплату відсотків від 14.05.2014, - які були видані [PERSON] , виконані [PERSON] (а.с.48-55). За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів, підготовлено висновок №238-К від 24.04.2015, з якого вбачається, що відбитки печаткиу наступних документах: розпорядженні на внесення коштів на депозит від 12.02.2013, виданому на ім`я [PERSON] ; розпоряджені на виплату відсотків від 14.05.2014, виданому на ім`я [PERSON] , - нанесені кліше печатки «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»*Кіцманське відділення*Ідентифікаційний код 00039019* КАСА№1», зразки якої надані на дослідження. Крім того, відбитки печатки «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»*Кіцманське відділення* Хмельницька обласна філія * Ідентифікаційний код 09315018* Укрсоцбанк» у наступних документах: договорі банківського вкладу №24 від 05.03.2010, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] ; розпорядженні на внесення коштів на депозит від 05.03.2010 та розпорядженні від 07.06.2010 на виплату відсотків та продовження дії договору № 24 від 05.03.2010- також нанесені кліше печатки, зразки якої надані на дослідження. А також у розпорядженні від 17.09.2010 на виплату відсотків та продовженні дії договору №24 від 05.03.2010, виданому на ім`я [PERSON] також зроблені наданим на дослідження кліше печатки «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»*Ідентифікаційний код 00039019* Кіцманське відділення Хмельницька обласна філія* Ідентифікаційний код 09315018* Укрсоцбанк»(а.с. 65-78). Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03.12.2019 року (а.с.79-81). Норми права, які застосував суд. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6 ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16. Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2 ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16). Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Згідно ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Як передбачено ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. А у статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судом установлено, що 05.03.2010 року між позивачем - [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення банку [PERSON], укладено Договір банківського вкладу №24 (депозитний вклад звиплатою відсотків у кінці терміну), за яким банк відкриває клієнту депозитний рахунок № [NUMBER] та приймає вклад - грошові кошти у сумі 6000 гривень (депозитний вклад) з нарахуванням відсотків в розмірі 27 % річних. Депозитний вклад залучається на строк з 05 березня 2010 року по 05 червня 2010 року. Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. В подальшому, того ж дня, на підтвердження внесення коштів банком клієнту [PERSON] видано розпорядження на внесення коштів на депозит, у якому чітко вказано, що таке розпорядження видано до Договору № 24 від 05.03.2010. Крім того, у ньому вказана відсоткова ставка у розмірі 27% визначеному договором та сума вкладу - 6000 грн. В подальшому клієнту [PERSON] начальником Кіцманського відділення банку [PERSON] , видавались розпорядження від 07.06.2010, 17.09.2010, якими фактично продовжувався строк залучення депозиту у сумі 6000 грн. (а.с.11-13). Розпорядженням від 23.12.2010 фактично поновлено депозитний рахунок, шляхом продовження дії договору №24 від 05.03.2010, однак, у відповідності до п. 1.3 Договору клієнтом здійснено додаткове внесення коштів і сума депозиту таким чином склала - 10 000 грн. (а.с.14). Крім того, позивачем долучено і інші розпорядження від 17 червня 2011 року та 28 вересня 2011 року, якими, відповідно знову продовжувалася дія договору та змінювалася сума вкладу (а.с.15,16). Крім того, позивач вказує на те, що деякі розпорядження, які були видані їй банком у 2012 році, у неї не збереглися, проте долучає розпорядження віл 12.02.2013, від 14.05.2013, якими фактично продовжувався строк дії договору та змінювалася сума депозитного вкладу. Відповідно до останнього розпорядження від 14.05.2014 сума депозиту залученого на період з 05.05.2014 по 05.08.2014 становила 28060 гривень 00 копійок (а.с.19). Саме на такий вказаний розмір вкладу позивач і заявляє позовні вимоги. Суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що розпорядження не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно договору, внесення коштів підтверджується видачею виписки, зважаючи на наступне. Так, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №12014260110000622, внесеному до ЄРДР 21.11.2014 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, викладено обставини і щодо укладення 05 березня 2010 року між позивачем - [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення банку [PERSON], Договору №24 банківського вкладу (Депозитний вклад з виплатою відсотків у кінці терміну). В ході досудового розслідування було проведено ряд експертиз та містяться висновки експертів, що підтверджують підписання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] зазначеного договору, скріплення підписами сторін та печаткою банку. Отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] грошових коштів, як вкладу з наданням [PERSON] , зазначених вище актами НБУ «інших документів», на підтвердження цього факту - розпоряджень на внесення коштів на депозит. Станом на момент видачі останнього розпорядження [PERSON] 14.05.2014 року, начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року. Сторонами не заперечувалось, що договір банківського вкладу (який в подальшому продовжувався) та розпорядження від 14.05.2014, на підставі якого позивач [PERSON] просить стягнути грошові кошти, з боку відповідача підписано колишньою керуючою Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» №933 [PERSON] , відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Сторожинецькому районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №12014260110000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України, в тому числі по епізоду, де потерпілою стороною являється [PERSON] . Після закінчення строку дії депозитного договору - 05.08.2015, вклад в розмірі 28 060 гривень на вимогу [PERSON] повернуто їй не було, отже є підстави для захисту прав вкладника [PERSON] шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] не укладався, розпорядження не видавалось, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними. Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а надані ним розпорядження суперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне. Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копії розпоряджень банку про внесення коштів на депозит, прийнятих начальником Кіцманського відділення [PERSON] , засвідчених підписами [PERSON] та [PERSON] , скріплених печаткою банку, що підтверджується висновками судових експертиз в кримінальному провадженні. А відповідно до матеріалів службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року, [PERSON] з 2001 року і до моменту службового розслідування 06.03.2015 року обіймала посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, до обов`язків [PERSON] відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. (а.с. 22-39). Відсутність у відповідача другого примірника Договору банківського вкладу №24 від 05.03.2010 при наявності у позивача оригіналу Договору та примірника розпорядження від 14.05.2014 про отримання Банком коштів не може ставитись у вину вкладника Банку та стати відмовою у поверненні коштів, оскільки внесення коштів за Договором доводиться належними і допустимими доказами, а відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), на відсутність яких наголошує відповідач, є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. Обставини того, що [PERSON] в період укладення Договору банківського вкладу №24 від 05.03.2010 та поповнення коштів за ним була начальником КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. Посилання сторони відповідача на відсутності вироку щодо [PERSON] , невірне посилання на висновки експертиз, здобутих в іншому провадженні, не стосується даної справи, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами склалися договірні відносини по договору банківського вкладу, кошти з боку позивача були передані банку в особі уповноваженої на те особи - керівнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», яка в свою чергу здійснювала свої посадові обов`язки та надала клієнту банку сам Договір, розпорядження про внесення коштів та оплату відсотків за користування внесеними в розпорядження банку коштів, що є самостійними й достатніми обставинами для ухвалення рішення. При цьому посилання відповідача на те, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, суд вважає необґрунтованим в даному випадку, оскільки судом не дається оцінка вказаному вище кримінальному провадженню, а лише враховуються висновки експертиз, що були в ньому проведені, спростування дійсності яких відповідачем не заперечується. Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів (суми банківського вкладу). Щодо клопотання про застосування строку позовної давності. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за період з листопада 2014 року по травень 2021 року, що заперечується відповідачем та з приводу якої від останнього надійшла заява про застосування строку позовної давності. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення інфляційних втрат на суму основного боргу, який відповідачем не сплачено, загалом заявлено у межах строку позовної давності, тому посилання відповідача про сплив строку позовної давності за такими вимогами у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу є помилковими, оскільки інфляційні витрати не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. Поряд із цим, суд звертає увагу, що такі інфляційні втрати повинні бути обмежені останніми 3 роками, які передували подачі позову. Таким чином період прострочення виконання грошового зобов`язання обмежений останніми трьома роками, а саме: 31.05.2018-31.05.2021, у гривнях на суму 28060 грн., на яку повинні бути нараховані інфляційні втрати. Загальний індекс інфляції за вказаний період становить - 121,968 % Таким чином інфляційні втрати складають: 28060 * 121,968% - 28060 = 6 164, 45 гривні. Тому сума заборгованості в гривнях з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання становить 34224 гривні 45 копійок. Щодо судового збору. Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову . При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнена від сплати судового збору. З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2270 гривень. На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial