Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Кредитна спілка «Львівська» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що між КС «Львівська» та [PERSON] був укладений договір кредиту на суму 3023 гривні зі сплатою процентів 51 % річних терміном до 01.06.2012 року для придбання морозильної камери «Атлант». Протягом терміну дії договору відповідач не виконував взятих на себе зобов»язань. На надіслані попередження про добровільну сплату боргу та процентів користування кредитом відповідач не реагує. Просить суд стягнути з [PERSON] основну суму боргу на суму 2594 гривні 57 копійок, відсотки за користування кредитом 1037 гривень 69 копійок, додаткові відсотки в сумі 1668 гривень 55 копійок, інфляційні 28 гривень 54 копійки, 3% річних в сумі 89 гривень 79 копійок, упущена вигода 1526 гривень 26 копійок. 08.10.2013 року позивач збільшив позовні вимоги і просить суд стягнути основну суму заборгованості в сумі 2594 гривні 47 копійок, відсотки за користування кредитом 3090 грн. 67 коп., додаткові відсотки 3460 гривень 93 коп., індекс інфляції 23 грн. 43 коп., заборгованість по 3 % річних 186 грн. 59 коп., упущена вигода 3172 грн. Представник позивача підтримав заяву про збільшення позовних вимог, суду дав пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Відповідач заявлений позов визнав частково, просить задовольнити позов в частині стягнення заборгованості по кредиту в сумі 2594 грн. 51 коп., заборгованість по відсотках 3090 грн. 67 коп., індекс інфляції - 23 грн. 43 коп., в іншій частині відмовити. Представник відповідача заперечив проти повного задоволення позову. Суду пояснив, що його довіритель визнає, що отримані ним кошти необхідно повертати і ця сума складає основний борг 2594 гривні 57 копійок, відсотки за користування кредитом в сумі 3090 гривень 67 копійок, індекс інфляції в сумі 23 гривні 43 копійки. Додаткові відсотки це вже є подвійне стягнення, яке заборонено законом стягувати. Підстав для стягнення упущеної вигоди з його довірителя не має, оскільки позивач не підтверджує доказами. Вислухавши всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Позивач уклав з відповідачем договір споживчого кредиту 01 червня 2011 року (а.с. 7) на суму 3023 гривні з терміном повернення до 01.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у 51 %. Кредит видавався з цільовим використанням, на купівлю морозильної камери «Атлант». Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.15), який був поданий позивачем одночасно з заявою про збільшення позовних вимог, станом на 22.10.2013 року заборгованість за кредитом становить 2594 гривні 57 копійок, заборгованість за відсотками становить 3090 гривень 67 копійок, заборгованість по додаткових відсотках за протермінування по сплаті кредиту 3460 гривень 93 копійки, а всього 9146 гривень 17 копійок. З заяви про збільшення позовних вимог убачається, що крім вище зазначених сум з відповідача слід стягнути індекс інфляції 23 гривні 43 копійки, заборгованість із врахуванням 3% річних 186 гривень 59 копійок. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За недотримання умов договору позичальник несе відповідальність перед кредитором у вигляді сплати пені за прострочку погашення заборгованості, заборгованість за кредитом. Згідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що [PERSON] в терміни, встановлені кредитним договором, кошти у повному обсязі не повернув. Позивач посилаючись на те, що несвоєчасним поверненням кредитних коштів [PERSON], не дав можливість кредитору видати ці кошти іншій особі, відтак виникла у позивача упущена вигода. Суд вважає, що позивач в розумінні статей 3, 15 ЦПК України не представив суду доказів виникнення упущеної вигоди. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення. З відповідача слід стягнути заборгованість по кредиту, заборгованість по відсотках, індекс інфляції, заборгованість з урахуванням 3% річних, в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 214 гривень 60 копійок.

Outcome: partial