Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Керівник Мелітопольської міської прокуратури звернувся з позовом до Кирилівської селищної ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради №102 від 23.12.2014 року, витребування земельної ділянки, за наступними підставами. В ході здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке були внесені до ЄРДР за №42013080000000053, було встановлено, що п. 1.21 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №8 від 26.06.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0839 га, земельна ділянка №160. У подальшому рішенням сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 102 від 23.12.2014 [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:03:004:0179, площею 0, 0839 га, яка розташована по вул. Соболя в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано вказану земельну ділянку у власність. 16.01.2015 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку. Разом з цим, було з'ясовано, що п. 1.5 рішення Кирилівської селищної ради № 45 від 27.12.2007 [PERSON] та [PERSON] затверджено технічний звіт зі складання державних актів на право спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та останнім передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована по вул. Кірова, 89 у смт. Кирилівка, цільове призначення для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯЕ №277803, виданим 23.06.2008 року. Таким чином, як зазначає позивач, у відповідності до норм діючого законодавства, [PERSON] вважається такою, що використала своє право на безоплатну передачу земельної ділянки вказаного цільового призначення, і тому вона двічі скористалася правом безоплатної приватизації земельних ділянок. На підставі викладеного позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 102 від 23.12.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки [PERSON]Ю.», зобовязати [PERSON] повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради спірну земельну ділянку та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору, у розмірі 2756 грн. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та збільшив розмір позову у частині стягнення з відповідачів судових витрат по оплаті судового збору до суми 3445 гривень 00 коп. В судовому засіданні прокурор просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Кирилівської селищної ради, до судового засідання не з'явився повторно, відповідач повідомлявся належним чином рекомендованим листом про день та час слухання справи, однак ніяких заяв від відповідача до суду не надходило, про причини неявки представник суд не повідомлявся. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що вона ще у 2007 році звернулася до Кирилівської селищної ради із заявою про виділення їй земельної ділянки, однак, селищна рада повідомила їй листом про те, що у задоволенні її заяви відмовлено. При цьому вказаний лист у неї не зберігся. Після цього, [PERSON] разом зі своїм чоловіком, [PERSON], знов звернулася до Кирилівської селищної ради з метою отримання у власність земельної ділянки, на які був розташований житловий будинок, що належав їм з чоловіком на праві спільної сумісної власності. У 2008 році вона та її чоловік отримали державні акти про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га по вул. Кірова,89 у смт Кирилівка Якимівського районй Запорізької області. Лише у 2014 році [PERSON], як вона зазначає, стало відомо, що рішенням Кирилівської селищної ради №8 від 26.06.2014 року було задоволено її заяву, подану нею ще у 2007 році. Оскільки вона була юридично необізнаною, вона стала оформлювати право власності на земельну ділянку і на підставі рішення селищної ради №102 від 23.12.2014 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0839 га по вул. Соболя у смт Кирилівка. Також звертає увагу на те, що, оскільки кримінальне провадження щодо зловживання посадовими особами Кирилівської селищної ради своїм службовим становищем при винесенні оскаржуваного рішення наразі не завершено, підстав, вважати це рішення незаконним, на її думку немає. Крім того, відповідачка вказує, що, згідно до позову, відомості про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Кирилівської селищної ради були внесені до ЄРДР ще 08.05.2013 року, а позов до суду подано 19.07.2016 року. Зогляду на наведене, відповідачка вважає, що у даному випадку має місце пропуск позивачем встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності для звернення до суду. На підставі викладеного, відповідачка [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, відповідачку [PERSON], суд приходить до наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що слідчим відділом Мелітопольського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України внесені прокуратурою Запорізької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2013 за № 42013080000000053 за фактом вчинення посадовими особами Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області кримінального правопорушення при прийнятті незаконних рішень щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а також при здійсненні ними контролю за діяльністю суб'єктів господарювання щодо використання земельних ділянок в смт. Кирилівка Якимівського району. У ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що п. 1.21 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 8 від 26.06.2014 [PERSON] (а.с. 14) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0839 га, земельна ділянка № 160. У подальшому, рішенням сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 102 від 23.12.2014 року (а.с. 18) [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:03:004:0179, площею 0, 0839 га, яка розташована по вул. Соболя в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано вказану земельну ділянку у власність. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21), 16.01.2015 проведено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку кадастровий номер 2320355400:03:004:0179, площею 0, 0839 га, яка розташована по вул. Соболя в смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та станом на цей час [PERSON] є власником вказаної земельної ділянки. Разом з цим, зясовано, що п. 1.5 рішення Кирилівської селищної ради № 45 від 27.12.2007 року (а.с. 19) [PERSON] та [PERSON] затверджено технічний звіт зі складання державних актів на право спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та останнім передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована по вул. Кірова, 89 у смт. Кирилівка, цільове призначення для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом серія ЯЕ №277803, виданим 23.06.2008 року (а.с. 25). Ці факти не оспорюються сторонами у судовому засіданні, тому, на підставі ст. 61 ЦПК України, суд вважає їх достовірно встановленими. Також знайшли підтвердження у судовому засіданні посилання відповідачки [PERSON] на те, що рішення Кирилівської селищної ради №8 від 26.06.2014 року було прийнято на підставі її заяви, поданої у 2007 році, оскільки копія цієї заяви від 14.02.2007 року додана до матеріалів позову (а.с. 13). Однак, при цьому суд враховує також те, що на підставі рішення Кирилівської селищної ради від 27.12.2007 року відповідачкою було отримано державний акт, виданий 23.06.2008 року, про право власності на земельну ділянку по вул. Кірова,89 у смт Кирилівка. Таким чином, на момент, коли відповідачка дізналася про прийняття Кирилівською селищною радою рішення №8 від 26.06.2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», в неї на руках вже був державний акт про право власності на іншу земельну ділянку з таким самим цільовим призначенням. Але вона проводила дії щодо розробки проекту землеустрою, після чого надала до Кирилівської селищної ради відповідні документи (заяву та проект землеустрою), на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення. При цьому посилання відповідачки [PERSON] на її юридичну необізнаність з цього питання суд не вважає підставою для того, що вважати вказане рішення селищної ради законним. Так, відповідно до вимог ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, передача Кирилівською селищною радою безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 2320355400:03:004:0179, площею 0, 0839 га, яка розташована по вул. Соболя, номер земельної ділянки 160, смт. Кирилівка, Якимівського району Запорізької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суперечить ч. 4\~ст. 116 Земельного кодексу України, якою регламентується, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення Кирилівської селищної ради №102 від 23.12.2014 року, на підставі якого відповідачкою [PERSON] було отримано право власності на земельну ділянку площею 0,0839 га, розташовану по вул. Соболя у смт Кирилівка Якимівського району, є цілком обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зобов'язання повернути вказану земельну ділянку територіальній громаді, суд виходить з наступного. Так, в ході огляду спірної земельної ділянки, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2320355400:03:004:0179, площею 0,0839 га, яка розташована по вул. Соболя, номер земельної ділянки 160, в смт. Кирилівка Якимівського району вільна. На земельній ділянці обєкти нерухомості, огорожа, будівлі, споруди, фундаменти відсутні. Ці факти підтверджено наданою копією протоколу огляду від 21.06.2016 року, проведеного за участю представника Кирилівської селищної ради (а.с. 26-27). Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана його повернути. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. У правовій позиції, висловленій у постанові від 19.06.2013 у справі № 6-57цс13 Верховний суд України зазначив, що ст. 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в установленому законом порядку. Разом з тим, якщо право власності на земельну ділянку набуто на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування то документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним без врахування вимог ст. 140 ЗК України. У звязку з наведеним, земельна ділянка, яка передана у власність з порушенням вимог законодавства, підлягає поверненню територіальній громаді смт. Кирилівка. Щодо заяви відповідачки [PERSON] про застосування у даному випадку позовної давності, суд виходить з наступного. Дійсно, до правовідносин, що виникли між сторонами, слід застосовувати загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, передбачений ст. 257 ЦК України. Так, відповідачка посилається на те, що відомості щодо порушень законодавства службовими особами Кирилівської селищної ради до ЄРДР були внесені ще 08.05.2013 року, тому, на її думку, саме з цього моменту необхідно відраховувати строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Однак, як вбачається з матеріалів позову, пояснень позивача та самої відповідачки у судовому засіданні, оскаржуване прокурором рішення Кирилівською селищною радою було прийнято 23.12.2014 року, тому відрахування строку позовної давності для звернення до суду з позовом щодо оскарження цього рішення з 08.05.2013 року об'єктивно неможливо, оскільки станом на 08.05.2013 року вказане рішення взагалі не існувало. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що посилання відповідачки [PERSON] на те, що сплинув встановлений законодавством строк для звернення до суду з позовом, є хибними і підстав для застосування положень ст. 267 ЦПК України немає. Крім того, згідно до ст. 79 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору відносяться до судових витрати. Згідно до наданих позивачем платіжних доручень №1478 та №1680, позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 3445 гривень 00 копійок. У відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, на думку суду, судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору у розмірі 3445 гривень 00 копійок, підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного, 10, 60, 79, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 116, 121\~140 ЗК України, суд

Outcome: approved