Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області 14 грудня 2017 року звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди землі, повернення земельної ділянки державі. Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що 20 квітня 2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та [PERSON] строком на три роки укладено договір оренди землі (далі - Договір), яким останньому передано у оренду земельну ділянку загальною площею 28,6068 га пасовищ з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в межах території Іванівської сільської ради Арбузинського району. Договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2015 року за №41584723. За умовами Договору, розробленого і затвердженого проекту землеустрою вказана земельна ділянка передана [PERSON] в оренду для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земель - землі сільськогосподарського призначення. Посилаючись на матеріали перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної фахівцями Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016150130000074 від 24 лютого 2016 року, прокурор вказує, що [PERSON] використовує надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням, вона засіяна озимими сільськогосподарськими культурами (озимою пшеницею), що є порушенням правил використання земель. Крім того, прокурор вказує, що незаконне розорювання пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави , а також суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для їх захисту органами прокуратури шляхом пред'явлення позову. Прокурор вважає, що такі дії відповідача є істотним порушенням взятих на себе зобов'язань за умовами Договору та на підставі п.35 Договору, ст.ст.1, 15, 32 ЗУ «Про оренду землі», ст.143 ЗК України, ст.ст.651, 598, 629, 653 ЦК України просить розірвати достроково договір оренди землі, укладений 20 квітня 2015 року між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2015 року за №41584723, скасувати державну реєстрацію Договору, зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку загальною площею 28,6068 га з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в межах території Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року позовна заява була залишена без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 04 січня 2018 року провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, у відповіді на відзив прокурор додатково вказав, що у додатку 4 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1050 від 17 жовтня 2012 року сіножаті і пасовища визначено як сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння і випасання худоби та рівномірно вкриті деревиною і чагарниковою рослинністю. Вирощування сільськогосподарських культур на таких землях чинним законодавством не передбачено. Посилаючись на положення ст.33 ЗК України, ст.1 Закону України «Про особисте селянське господарство» вважає, що [PERSON] фактично використовує земельну ділянку за цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Таким чином, вважаючи встановленим факт нецільового використання земельної ділянки, прокурор просив позов задовольнити. Представник ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог прокурора заперечував, у своєму відзиві вказував на те, що діюче земельне законодавство України не виключає можливості використання громадянами пасовищ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначав, що пасовище (випас, вигін) - це один із видів сільськогосподарських угідь, ділянка землі, трав'яна рослинність якої використовується для випасання худоби. Пасовища бувають природні та сіяні (культурні). Сіяні (культурні) пасовища створюють висіванням багаторічних бобово-злакових або однорічних кормових культур. Визначення пасовища міститься у спеціальній та довідковій літературі. Нормативно-правового визначення пасовища на думку відповідача не існує. Крім того, відповідач зазначив, що умови використання земельної ділянки (сінокосіння та випасання худоби) та цільове призначення (землі сільськогосподарського призначення) не є тотожними поняттями, а використання ним вказаної земельної ділянки не виходить за межі її цільового призначення. Відтак, не заперечуючи, що спірна ділянка була ним оброблена та засіяна пшеницею в 2017 році, [PERSON] вказував, що даний факт не свідчить про порушення ним умов договору та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки пшениця використовувалась ним для вигодовування тварин. Крім того, відповідач вказує, що прокурором не доведено завдання шкоди земельним ресурсам внаслідок розорювання орендованої земельної ділянки саме [PERSON], оскільки він отримав земельну ділянку уже в розораному стані. У запереченні на відповідь прокурора на відзив [PERSON] вказує, що умови використання земельної ділянки за діючим на час укладення договору оренди законодавством (ст.15 ЗУ «Про оренду землі») не є істотними умовами договору, відтак договір не може бути розірваний в зв'язку з істотним порушенням його умов. У договорі оренди земельної ділянки не міститься заборон та обмежень щодо використання земельної ділянки виключно для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, відтак підстав для розірвання договору оренди з підстав нецільового використання земельної ділянки немає. В розумінні ст.22 ЗК України, використання земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби є одним із видів використання земель сільськогосподарського призначення, відтак відсутні підстави вважати, що ним не виконані умови договору в частині обов'язку використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази та встановив наступне. Розпорядженням Арбузинської РДА №414 від 06 вересня 2012 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та проведення її нормативно-грошової оцінки орієнтовною площею 28,00 га (пасовища) терміном на 3 (три) роки для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності в межах території Іванівської сільської ради. Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України [PERSON] в оренду для сінокосіння та випасання худоби (пасовищ) за рахунок земель державної власності в межах території Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, затвердженого розпорядженням голови Арбузинської РДА №513 від 01 грудня 2012 року з урахуванням змін, внесених розпорядженням голови Арбузинської РДА №12 від 21 січня 2015 року, в оренду [PERSON] передано земельну ділянку державної власності з кадастровим номером [NUMBER] розташовану в межах території Іванівської сільської ради Арбузинського району площею 28,6068 га пасовищ, код цільового використання за УКЦВЗ 01.08 для сінокосіння та випасання худоби. Щодо земельної ділянки встановлене обмеження права користування землею - цільове використання. 20 квітня 2015 року між орендодавцем Головним управлінням Держземагентства у Миколаївській області та орендарем [PERSON] укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди) (а.с.9-13). Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 липня 2015 року (а.с.46). За умовами Договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] в межах території Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області загальною площею 28,6068 га, у тому числі 28,6068 га пасовищ. Договір укладено на 3 роки. Договором оренди визначені умови використання земельної ділянки. Так, за п.13 ділянка передається в оренду для сінокосіння та випасання худоби. Згідно п.14 Договору цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення. Умови збереження стану об'єкта оренди за п.15 Договору: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування, дотримання державних стандартів, норм та правил. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний строк після державної реєстрації Договору. Відповідно до п.24 даного договору на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб. Пунктом 26 Договору закріплено право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Згідно з п.35 Договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 36 розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. До договору додані: Акт приймання-передачі об'єкта оренди без зазначення дати його складання та не підписаний уповноваженою особою орендодавця (а.с.14), при цьому факт передачі земельної ділянки в користування [PERSON] сторонами не заперечувався; розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку (а.с.16); кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки, план зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.17,18,19) за якими встановлення обмежень (обтяжень) щодо земельної ділянки не вбачається. Крім того, до Договору оренди додано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04 грудня 2012 року (а.с.15), в якому зазначено, що межі земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] межовими знаками не закріплювались в зв'язку з тим, що земельна ділянка обробляється єдиним масивом. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень надана суду довідка №105, видана Іванівською сільською радою 18 січня 2018 року на його запит. За змістом довідки, спірна земельна ділянка до передачі в оренду [PERSON] розорювалась та засівалась сільськогосподарськими культурами. Прокурор даного факту не заперечував. Оцінюючи в сукупності зазначені обставини, пояснення [PERSON], суд вважає доведеним, що на момент передачі [PERSON] земельна ділянка вже була розорана. На підтвердження вчинення відповідачем порушення вимог земельного законодавства прокурор посилається на акт обстеження земельної ділянки від 23 червня 2016 року №225-ДК/158/АО/10/01/-17, проведеного інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Арбузинському, Доманівському районах та м.Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області за участю заступника начальника відділу в Арбузинському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області [PERSON] Перевірка, згідно відомостей, що містяться у відповідних графах акта, проводилась без залучення свідків та за відсутності представника особи, що перевіряється. Наявна відмітка про направлення копії акта поштою 12 липня 2017 року, проте не зазначено, якій особі. В даному акті встановлено, що обстежувана земельна ділянка загальною площею 28,6068 га, перебуває у державній власності та надана в оренду на підставі договору оренди, укладеного 20 квітня 2015 року, зареєстрованого 31 липня 2015 року між ГУ Держземагентства у Миколаївській області та [PERSON] Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (пасовища). Цільове призначення земель - сінокосіння та випасання худоби. Відомості встановлені за витягом з державного реєстру речових прав. В результаті обстеження встановлено, що [PERSON] надано в оренду земельну ділянку площею 28,6068 га з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, кадастровий номер [NUMBER], угіддя - пасовища. При фактичному обстеженні земельної ділянки було встановлено, що вона засіяна озимими сільськогосподарськими культурами, а саме озимою пшеницею, що являється порушенням правил використання земель (ст.53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. «г» ст..211 Земельного кодексу України). Також, на підтвердження своїх вимог прокурор посилається на акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки №225-ДК/335/АП/09/01/-17 від 23 червня 2016 року, проведеної інспектором - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Арбузинському, Доманівському районах та м.Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області за участю заступника начальника відділу в Арбузинському районі ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області [PERSON] Перевірка, згідно відомостей, що містяться у відповідних графах акта, проводилась без залучення свідків та за відсутності представника особи, що перевіряється. Наявна відмітка про направлення копії акта поштою 12 липня 2017 року, проте не зазначено, якій особі та за якою адресою. За даним актом перевірка проводилась відносно особи, та встановлено, що [PERSON] надано в оренду земельну ділянку загальною площею 28,6068 га на підставі договору оренди, укладеного 20 квітня 2015 року, зареєстрованого 31 липня 2015 року. Відповідно до державної статистичної звітності земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя - пасовища, кадастровий номер [NUMBER]. Цільове призначення земель - сінокосіння та випасання худоби. При фактичному обстеженні земельної ділянки було встановлено, що вона засіяна озимими сільськогосподарськими культурами, а саме озимою пшеницею, що являється порушенням правил використання земель (ст.53 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. «г» ст.211 Земельного кодексу України). Прокурором надано копію постанови старшого слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 13 грудня 2017 року, якою кримінальне провадження №12016150130000074 закрите у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. З постанови вбачається, що перевірка дотримання вимог земельного законодавства проводилась за ініціативою слідчого, яким було залучено спеціалістів Держгеокадастру Миколаївської області в межах кримінального провадження №12016150130000074, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику). Відомостей щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, направлення на його адресу припису про усунення вимог земельного законодавства суду не надано. Крім того, прокурором надано повідомлення від 28 березня 2018 року №14.12.1/141 Арбузиснького МРУ ГУ Держспоживслужби в Миколаївській області про те, що в приватному секторі с.Садове Арбузинського району на протязі 2016-2018 років у гр. [PERSON] не відмічалося утримання домашніх свійських тварин, відсутні відомості щодо їх ідентифікації. Оцінюючи дане повідомлення суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положення про Єдиний державний реєстр тварин затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.09.2012 року № 578. Відповідно до даного положення, інформація з Реєстру тварин надається у вигляді витягу з Реєстру тварин на безоплатній основі за письмовим зверненням власника тварини або уповноважених органів державної влади (посадових осіб) на офіційному бланку із зазначенням законних підстав для отримання такого витягу. Відтак, дане повідомлення не може бути прийнято судом, як належний допустимий доказ порушення вимог земельного законодавства і може свідчити про порушення санітарних норм та правил, що не є предметом розгляду даної справи. Оскільки за результатом перевірки [PERSON] не було притягнуто ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності, оцінюючи вказані вище акти обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки суд зазначає, що вони не можуть слугувати доказом вчинення відповідачем порушення правил використання земель і оцінюються судом на загальних підставах як доказ існування викладених в них фактичних обставин. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього ж Закону істотними умовами договору оренди землі є об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 24 вказаного Закону України передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 25 цього ж Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Як вказувалось вище, у Договорі оренди (п.35) сторонами визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Одностороння відмова від зобов'язань умовами договору не передбачена. Сторонами Договору оренди визначені умови збереження стану об'єкта оренди (п.15 Договору), зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Пунктом 26 Договору закріплено право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Такі положення договору відповідають нормам ч.1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі», п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» зазначено, що використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність, зокрема, щодо вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій, розорювання сіножатей та пасовищ. За ч.5 ст.20 Земельного кодексу України визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використань встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» під невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням розуміється, зокрема, фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень). Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затв. Постановою КМУ від 25 липня 2007 року №963 в редакції, чинній на момент розгляду справи, у додатку 8 містить розмежування земель тільки за основними видами цільового призначення відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України. За змістом листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 27.12.2006 N 14-17-7/9942 Держземінспекції України щодо трактування терміну «використання земель не за цільовим призначенням», землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, цією статтею визначається вичерпний перелік категорій земель за цільовим призначенням. Також земельним законодавством чітко визначено, які землі належать до тієї чи іншої категорії, та для чого вони можуть використовуватися. Використання земельної ділянки в межах тієї категорії, що була першочергово надана не утворює використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Згідно п. «а» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до приписів ст.22 названого Кодексу землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Відповідно до ч.1 ст.34 Земельного кодексу України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Згідно з розділом ІІ Наказу Державного комітету статистики України від 05.08.2008, № 270 «Про затвердження Методики проведення розрахунків основних показників обсягів виробництва продукції тваринництва у господарствах усіх категорій» (чинного на момент укладання спірного договору оренди) - сільськогосподарські угіддя - земельні ділянки, які систематично використовуються для одержання сільськогосподарської продукції. До їхнього складу входять рілля (включаючи чисті пари), перелоги, багаторічні насадження, сіножаті та пасовища. Рілля - земельні ділянки, які систематично обробляються та використовуються під посіви сільськогосподарських культур, уключаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари, площі парників та теплиць. До площі ріллі не належать сіножаті та пасовища, які розорано з метою їх докорінного поліпшення та які використовуються постійно під трав'яними кормовими культурами для сінокосіння та випасу худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви. З аналізу викладених норм законодавства випливає, що сіножаті та пасовища - це земельні ділянки, які можуть бути розорані з метою їх докорінного поліпшення та які використовуються постійно під трав'яними кормовими культурами для сінокосіння та випасу худоби. За своїми ботанічними властивостями пшениця відноситься до роду однорічних трав'янистих рослин родини злакових. В якості кормової сільськогосподарської культури використовується для виготовлення комбікорму, висівки - як концентрованого корму, соломи і полови - як грубих кормів для вигодовування тварин. Аналізуючи норми чинного законодавства, суд зробив висновок, що діюче законодавство не визначає вичерпного переліку сільськогосподарських культур, які можуть вирощуватись за землях, призначених для сінокосіння та випасання худоби. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.ч.1,2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права особи, і таке звернення здійснюється саме з метою його захисту. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як передбачено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, законодавчими актами тягар доказування певних обставин покладається на одну зі сторін матеріальних правовідносин, яка посилається на наявність цих обставин. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища. Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено чи розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Саме такий висновок викладений у Постанові ВСУ України від 18 вересня 2013 року при розгляді цивільної справи №6-75цс13. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині прокурор вказує, що незаконне розорювання пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави, при цьому не надав належного обґрунтування зазначених обставин та відповідних доказів. Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Пунктом «а» частини 1 статті 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Таким чином, із наведених норм діючого законодавства випливає, що підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку може бути належним чином доведений факт використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, який передбачає дію - використання земельної ділянки для інших, ніж передбачено договором, цілей. Порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства встановлений ст.144 ЗК України, яка передбачає, що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою. Зазначеного порядку відносно [PERSON] дотримано не було. З наданих суду Договору оренди та землевпорядної документації щодо спірної земельної ділянки встановлено, що обмежень у вигляді заборони розорювання або вирощування певних видів сільськогосподарських культур щодо спірної земельної ділянки не встановлено. Крім того, спірна земельна ділянка передавалась [PERSON] в розораному стані. З огляду на викладене, прокурором не доведено наявності факту істотного порушення умов договору. Посилання прокурора на незаконне розорювання пасовищ в судовому засіданні не підтверджене. Прокурором також не надано доказів, що відповідачем вчинено дії, які призвели до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, або завдали значної шкоди земельним ресурсам держави, або наявне порушення інших інтересів держави, що потребує захисту. З огляду на викладене, суд вважає, що прокурором не доведено в судовому засіданні обґрунтованість висунутих позовних вимог про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки державі. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації договору оренди землі, то прокурором не наведено будь-яких підстав для скасування такої реєстрації. В зв'язку з викладеним у задоволенні позовних вимог прокурора належить відмовити.

Outcome: dismissed