Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У червні 2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, обґрунтувавши свої вимоги наступним. 20.03.2010 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США. Дана позика грошових коштів була оформлена письмовою розпискою. Згідно вказаної розписки відповідач повинен був повернути вказані грошові кошти до 20.03.2017 року. За користування даними грошовими коштами відповідач зобов`язувався сплатити 1000 доларів США за кожен рік користування вищевказаними грошовими коштами. На даний час вказані грошові кошти відповідач йому не повернув. Станом на 20.03.2019 року відповідач винен йому 29000 доларів США. Станом на 07.06.2019 року курс долара США до гривні становив 26,80 грн. за 1 долар США. Тобто на момент звернення до суду відповідач винен йому 777 200 грн. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 777 200 грн. 2. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.20). Таким чином, суд в порядку ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі (а.с.1). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. 08.07.2019 року по справі проведено підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин (а.с.13). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 5. Як вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем 20.03.2010 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 20 000 доларів США. Факт укладання даного договору був оформлений розпискою від 20.03.2010 року зі строком повернення до 20.03.2017 року та з виплатою 1000 доларів США за кожний рік користування грошовими коштами (а.с.2). V. Оцінка суду. 6. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 7. Частиною 1 ст. 509 ЦК України, передбачено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 8. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). 9. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 10. З частини 2 ст. 615 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 11. Статтею 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 12. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 13. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. 14. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. 15. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15. В даній постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. 16. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. 17. Як встановлено в судовому засіданні між сторонами було укладено договір позики від 20.03.2010 року. Вказаний договір позики укладений у формі, передбаченій ст. 1047 ЦК України, тобто відповідає законодавству. 18. Строк виконання зобов`язання за договором, зазначений ст. 530 ЦК України, передбачений договором, а саме строк виконання зобов`язання - 20.03.2017 року. Разом з тим, відповідач до теперішнього часу умови зобов`язання не виконав. 19. Крім того, на підтвердження факту існування боргових зобов`язань позичальника, позивачем було надано суду оригінал розписки від 20.03.2010 року, якою підтверджується факт укладання сторонами договору позики, так і факт невиконання позичальником свого обов`язку повернути позику в обумовлений договором строк. 20. Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Оскільки у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю або частково, такий документ знаходиться у позивача, то факт боргу позивачем підтверджений. 21. Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка містять факт отримання відповідачем грошових коштів та зобов`язання про їх повернення, які не виконано. 22. При визначені суми заборгованості за розпискою від 20.03.2010 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. В той же час, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Таким чином, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. 23. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6- 79цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. 24. Відповідно до роз`яснень п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. 25. Судом встановлено, що на день ухвалення рішення курс долара становить 25,22 грн., тому сума заборгованості за розпискою від 20.03.2010 року в національній валюті становить: 20 000 доларів США х 25,22 грн. (за 1 долар США) == 504 400 грн. 00 коп. 26. При визначені суми відсотків за користування відповідачем грошовими коштами за розпискою від 20.03.2010 року, суд виходить з наступного. 27. За умовами договору позики від 20.03.2010 року сторони погодили щорічну сплату 1 000 доларі США за кожний рік користування грошовими коштами, які були надані до 20.03.2017 року. 28. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 29. Таким чином, встановлена щорічна сплата грошових коштів у розмірі 1 000 доларів США за користування грошовими коштами, згідно розписки від 20.03.2010 року, можна віднести до процентів, згідно ст. 1048 ЦК України, незважаючи на фіксований еквівалент. 30. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 31. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 20 березня 2017 року позивач не міг нараховувати такі проценти. 32. Такий висновок узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 33. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами за розпискою від 20.03.2010 року, за період з 20.03.2010 року до 20.03.2017 року, саме у сумі 7000 доларів США, що в національній валюті становить 176 540 грн. 00 коп. 34. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів, підлягають частковому задоволенню на загальну суму у розмірі 27000 доларів США, що в національній валюті становить 680 940 грн. 00 коп., та яка складається з заборгованості за розпискою від 20.03.2010 року у розмірі 20000 доларів США, що в національній валюті становить 504 400 грн. 00 коп., та відсотків за користування грошовими коштами у сумі 7000 доларів США, що в національній валюті становить 176 540 грн. 00 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 35. Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 36. Згідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019рік», встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року у сумі 1921 грн. 37. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, як інвалід другої групи (а.с.3), а позовні вимоги задоволено частково, а саме в загальній сумі 680 940 грн. 00 коп., то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 6809 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial