Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача: Позивач, 24.12.2020 року звернувся до суду із зазначеним позовом до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), покликаючись на те, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 573796, яку він успадкував, але не оформив після смерті своєї матері [PERSON] (померла [INFO] , що підтверджується листом Мостиського районного відділу ДРАЦС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) № 875/21.23-06-23 від 17.11.2020 року), який належав їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії PH № 573796, виданого Мостиською районною державною адміністрацією від 06.07.2020 року (взамін загубленого від 27.05.1997 року серії ЛВ № 0124851) та зареєстрованого 09.07.2020 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1277. Вказує, що [INFO] [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не залишив. Спадкоємців першої, другої черги спадкування за законом (відповідно до ЦК України в редакції 1964 року) після смерті [PERSON] не було. В управління спадковим майном фактично вступив він (позивач), зокрема володів сертифікатом на право на земельну частку (пай), якого йому передав ще за життя [PERSON] , доглядав будинок, обробляв земельну ділянку. Стверджує, що він є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, так як проживав із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до часу його смерті, тобто з 1991 року. Даний факт підтверджений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.03.2018 року. Крім цього, зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року у цивільній справі № 448/682/19 за позовом [PERSON] до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про визнання права власності в порядку спадкування, визнано за ним, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Галичина» на території с. Черневе, Мостиського району, Львівської області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0124852 від 08.04.1997 року, зареєстрованого 21.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №696 після смерті [PERSON] . Зазначає, що у встановленому законом порядку він звернувся до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріуса та оформити право власності на земельну частку не має можливості, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Галичина. розміром 1,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії PH № 573796 виданого Мостиською районною державною адміністрацією від 06.07.2020 року, зареєстрованого 09.07.2020 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1277. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у судове засідання не з`явився, проте, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 14.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені Судом: Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.03.2018 року у цивільній справі №448/1036/17, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] . [INFO] , проживав однією сім`єю з [PERSON] , котрий помер [INFO] , а саме з 1991 року до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Отже в силу ст. 1264 ЦК України [PERSON] , є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, оскільки проживав зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає. Крім цього, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року яке набрало законної сили у цивільній справі № 448/682/19 за позовом [PERSON] до Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про визнання права власності в порядку спадкування, визнано за [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Галичина» на території с. Черневе, Мостиського району, Львівської області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0124852 від 08.04.1997 року, зареєстрованого 21.05.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №696. Крім вищевказаного майна до складу спадщини входить також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Галичина, розміром 1, 48 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), який [PERSON] успадкував, але не оформив після смерті своєї матері - [PERSON] , що підтверджується листом Мостиського районного відділу ДРАЦС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) № 875/21.23-06-23 від 17.11.2020 року), який належав їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії PH № 573796, виданого Мостиською районною державною адміністрацією від 06.07.2020 року (взамін загубленого від 27.05.1997 року серії ЛВ № 0124851) та зареєстрованого 09.07.2020 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1277. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну частку (в тому числі і оригіналу вищевказаного сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13.03.2018 року яке набрало законної сили у цивільній справі №448/1036/17; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.04.2020 року яке набрало законної сили у цивільній справі №448/682/19; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії PH № 573796, виданого Мостиською районною державною адміністрацією від 06.07.2020 року (взамін загубленого від 27.05.1997 року серії ЛВ №0124851) та зареєстрованого 09.07.2020 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1277; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. вих.№1089/01-16 від 08.12.2020 року; довідками, виданими виконавчим комітетом Чернівської сільської ради №891 від 18.06.2020 року та №699 від 22.05.2020 року та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень статей 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). VI. Висновки суду: З огляду на наведені положення закону та, враховуючи встановлені судом обставини справи, позивач є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] - спадкоємця [PERSON] ; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] (після смерті [PERSON] )., входить зазначена земельна ділянка; право власності [PERSON] , на спірну середню земельну частку було посвідчене Сертифікатом на право на земельну ділянку, видане і зареєстроване у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на дане майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.

Outcome: approved