Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та уточнивши позовні вимоги просить стягнути із них суму заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 10137,10 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачі проживають в [ADDRESS]. Позивач надає фізичним особам - споживачам (відповідачам) житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні теплової енергії за їхнім місцем проживання за особовим рахунком [NUMBER] відкритому на основного квартиронаймача, яким є [PERSON] Відповідачі не здійснювали своєчасно та у повному обсязі оплату за послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою в зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.10.2002 року по 01.04.2014 року в загальному розмірі 10137,10 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини. Представник відповідачів позовні вимоги визнала частково, у сумі боргу в межах строку позовної давності. В іншій частині позову просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS] Позивач здійснює постачання теплової енергії за зазначеною адресою по оформленому особовому рахунку [NUMBER], надані позивачем послуги відповідачами приймаються, про що свідчить розрахунок заборгованості. Проте, відповідачі оплату за користування послугами з постачання природного газу не здійснювали своєчасно та у повному обсязі в результаті чого станом на 01.04.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 10137,10 грн. Сума заборгованості обрахована позивачем за період з 01.10.2002 року по 01.04.2014 року. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, довідкою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, детальним розрахунком заборгованості, довідкою житлової організації відповідно до якої [PERSON] є основним квартиронаймачем за вищевказаною адресою. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються на рівні із наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Статтею 68 ЖК УРСР визначено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Заява відповідачів в частині застосування судом строку позовної давності заслуговує на увагу, та за таких обставин, суд дійшов висновку, що борг підлягає стягненню в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 01.06.2009 року по 01.04.2014 року, та заявлених позовних вимог, а саме в розмірі 5716,20 грн. відповідно до письмового розрахунку заборгованості. Сторонами не доведено належними допустимими та достатніми доказами про обставини переривання строку позовної давність. Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2011 року про скасування судового наказу № 2н-2460/2010 не є достатнім доказом, що свідчить про те, коли саме позивачем раніше пред'являлася вимога до боржників. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом із тим, позивачем не зазначені причини пропущення позовної давності, які суд міг би врахувати поважними та захистити порушене право. Вимоги пред'явленого позову не є з огляду на положення ст. 268 ЦК України такими, на які позовна давність не поширюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial