Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Виконавчий комітет Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області звернувся до суду із заявою в якій просить визнати спадщину померлого [PERSON] , який проживав Сумська обл, Конотопський р-н, с. Курилівка, а саме земельну частку (пай) розміром 4,30 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Дубов`язівської селищної ради - відумерлою, передати земельну частку (пай) розміром 4,30 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Курилівського старостинського округу Дубов`язівської селищної ради, як відумерлу спадщину у власність територіальній громаді в особі Дубов`язівської селищної ради. Вимоги своєї заяви обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилась спадщина у вигляді сертифікату на право на земельну частку(пай) CM № 0156915, виданого 26.11.1996 року, площею 4.30 в умовних кадастрових гектарах, цільове призначення якої - ведення сільськогосподарського виробництва, розташована у селі Жовтневе, нинішня назва с. Курилівка, Конотопського р-н., Сумської області. Сертифікат обліковується як не витребуваний та зберігається у відділі держеогадастру Конотопського району. Померлим складено заповіт на ім`я [PERSON] , щодо будинку та господарських будівель, які померлий [PERSON] заповідав вказаній особі. Право на земельну частку пай дана особа не успадковувала. Тому черга переходить до спадкоємців по закону. Спадкоємців за законом у померлого немає. Залишену після смерті померлого спадщину щодо права на частку пай, у встановлений законодавством термін ніхто не прийняв, спадкова справа у нотаріальній конторі не відкривалась, що підтверджується Витягом із спадкового реєстру № 610036001 від 23.07.2020 року. Виконавчим комітетом будо здійснено необхідні заходи для пошуку можливих спадкоємців [PERSON] , що підтверджується оголошенням в місцевих засобах масової інформації газета «Сільські горизонти» № 87 від 06.11.2018 року. Перед смертю померлий проживав за адресою: Сумська область, Конотопський р-н., с. Жовтневе., що і є місцем відкриття спадщини. Даний факт підтверджується довідкою Курилівського старостинського округу № 178 від 16.06.2020 року проте, що [PERSON] на день смерті проживав один. Таким чином право на частку пай померлого має бути визнано відумерлою спадщиною і перейти до Дубов`язівської селищної ради, яка є об`єднаною територіальною громадою до складу, якої увійшло с. Курилівка, колишня назва с. Жовтневе. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі. 03 грудня 2020 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала, з підстав викладених у заяві. Суду пояснила, що спадкоємці на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] відсутні. На користь [PERSON] , яка є племінницею [PERSON] , останній уклав заповітом, яким заповів їй лише будинок з будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Вважала, що земельна частка (пай) розміром 4,30 умовних кадастрових гектарів, розташована на території Дубов`язівської селищної ради має бути визнана відумерлою і передана територіальній громаді. Заінтересовані особи приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Майстренко І.В. та [PERSON] , будучи повідомленими, в судове засідання не з`явилися. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Жовтневе Конотопського району, про що виконкомом Жовтненської сільської ради Конотопського району Сумської області 03 серпня 1996 року складено актовий запис № 16 (а.с. 5). 18 лютого 1997 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0156915 на підставі рішення Конотопської районної державної адміністрації від 26.11.1996 року № 344-р в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Мрія» розміром 4,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11-12). Згідно із довідкою виконавчого комітету Дубов`язівської селищної ради від 16.06.2020 року, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] , проживав один (а.с.4). 26 липня 1996 року [PERSON] укладено заповіт за яким будинок з будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , він заповів своїй племінниці [PERSON] , яка проживає в с. Юрівка Конотопського району Сумської області (а.с. 15). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові/договори) від 23.07.2020 року, за № 44361381 у Спадковому реєстрі чинний заповіт [PERSON] , посвідчений 26.07.1996 Курилівською сільською радою Конотопського району Сумського району (а.с. 7). Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.07.2020 року підтверджується, що в реєстрі відсутня інформація після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 8). 06 листопада 2018 року в Конотопській громадсько-політичній газеті «Сільські горизонти» № 87 (2788) надруковано оголошення про те, що Виконавчий комітет Дубов`язівської селищної ради розшукує спадкоємців, зокрема, [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 10). ІV. Норми права. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.8) ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (ч.1 ст.334 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Відповідно до частини першої та третьої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції, Закону 2004 року) визначено, що правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила Книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Української РСР. Тобто, правила абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають застосуванню, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК Української РСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого частиною другою статті 1277 ЦК України та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року. За змістом ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо після смерті спадкодавця протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини ніхто спадщину не прийняв, то відповідно до статті 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 15 травня 2019 року у справі № 391/769/17 (провадження № 61-39068св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 671/1656/17 (провадження № 61-5099св18), від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/1153/18-ц (провадження № 61-5353св19), від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/23/19 (провадження №61-7584св19), від 11 листопада 2019 року у справі № 671/24/19, (провадження № 61-8643св19), від 04 грудня 2019 року у справі № 671/1558/18 (провадження № 61-15487св19), від 13 січня 2020 року у справі № 671/1090/18 (провадження № 61-1383св19, від 26 березня 2020 року у справі № 391/766/17 (провадження № 61-39074св18). V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. Такого висновку суду дійшов з тих підстав, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, а тому до цих правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, яким не передбачалась можливість визнання спадщини відумерлою та перехід прав і обов`язків від спадкодавця до органу місцевого самоврядування. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: dismissed