Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання сім'єю без реєстрацію шлюбу з 21.07.1990 року до 31 серпня 2014 року, та поділ майна подружжя, шляхом виділення у власність позивачу: пральної машини Самсунг білого кольору, кухонного комбайна Самсунг біло - зеленого кольору, спальних меблів (шафи купе, двоспального ліжка, тумбочки), телевізора Філіпс 29 дюймів сірого кольору, меблів до дитячої кімнати, телевізора Самсунг, 17 дюймів чорного кольору, меблів в коридор (шафа купе, 2 крісел, вішалки для верхнього одягу, трюмо), холодильника Норд, білого кольору, плити газової моделі Ардо коричневого кольору, витяжки моделі Ардо коричневого кольору, 1 вхідних дверей кольору темний дуб та 7 міжкімнатних дверей кольору горіх, газового котла Вайлант та 7 батарей білого кольору. Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи. На обґрунтування позову Остапчук І.В. посилається на ту обставину, що спірне майно сторони спору набули набули за час проживання сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 21.07.1990 року до 31 серпня 2014 року, а тому позивачу справедливо належить половина майна. На підтвердження позовних вимог просить суд взяти до уваги наявність церковного свідоцтва про таїнство вінчання, спільного сина з відповідачем, копії рахунків та накладних та покази свідків. Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали з зазначених в позові підстав. Представник відповідача в судове засідання з'явився, просить відмовити у позові за безпідставністю, про що надав суду мотивований відзив на позов. Заперечення вимог мотивує тим, що позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами проживання сторін спору однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2011 року до 31.08.2014 року, доказів, фактів та часу придбання спірного майна, перелік котрого взагалі умовно конкретизовано. Позивачем також не доведено наявності у нього постійного місця роботи, якогось доходу та його розміру у період з 21.07.1990 року до 31 серпня 2014 року. Окремо відповідач просить застосувати наслідки пропущення позовної давності на звернення до суду з вимогою про поділ майна подружжя. Встановлені Судом обставини та перевірка доказами. Отже 21 липня 1990 року митр. прот. Володимиром Музичкою було видане свідоцтво про таїнство вінчання у храмі Різдва Івана Христителя с. Камянки Підволочиського благочиння , [PERSON] та [PERSON]. 06.06.2017 року комісією у складі паспортиста ДП Люкс жтло 1 ПП Люкс Житло, і майстрів дільниць, було складено акт згідно змісту котрого вбачається, що в ході усної розмови з мешканцями будинку по [ADDRESS], останніми підтверджено факт проживання [PERSON] без реєстрації з 1990 року по липень 2014 року. Підписали акт мешканці будинку: з [ADDRESS]. Змістом накладної від 19.10.2006 року стверджується, що від [PERSON] прийнято, а [PERSON] відпущено вікна металопластикові в кількості 7 штук. Станом на 06.06.2017 року до складу сімї, котра проживала в квартирі [ADDRESS], входили [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що складено довіку ДП Люкс Житло 1 ПП Люкс за №968. На імя [PERSON] 17.09.2014 року на адресу [ADDRESS] надійшов лист АТ Дельта Банк за №05-2332032, котрим позивача повідомлено, що Договір від 05.05.2008 року між останнім та банком припинив свою дію 15.09.2014 року, й рахунок відкритий до вказаного Договору - закрито. Зобов'язання за Договором визнані такими, що виконані в повному обсязі. На підтвердження позовних вимог позивач також надав Суду - накладну №16 від 19.10.2006 року СПД [PERSON] виписану на вікна металопластикові в кількості 7 штук на суму 11200 гривень, накладну №17 СПД [PERSON] від 19.10.2006 року виписану на двері вхідні 1 шт. та двері міжкімнатні 7 шт. загалом на 18100 гривень, накладну №14 ФОП [PERSON]. невизначеної дати про відпуск позивачу за готівку товарів комплектуючих для монтажу системи опалення, копію паспорта для виїзду за кордон на імя позивача, виданого 07.06.1991 року (дійсного до 07.06.1996 року), копії фотографічних зображень в т.ч. позивача в кількості 5 шт. та копію трудової книжки позивача. Також за клопотанням позивача було допитано свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як зазначено вище, представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у позові за безпідставністю, про що надав суду мотивований відзив на позов. Заперечення вимог мотивував тим, що позивачем не доведено належними, допустимим та достатніми доказами проживання сторін спору однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2011 року до 31.08.2014 року, доказів, фактів та часу придбання спірного майна, перелік котрого взагалі умовно конкретизовано. Позивачем також не доведено наявності у нього постійного місця роботи, якогось доходу та його розміру у період з 21.07.1990 року до 31 серпня 2014 року. Також представник відповідача просив Суд застосувати наслідки пропущення позовної давності на звернення до суду з вимогою про поділ майна подружжя. На підтвердження доводів, викладених у відзиві на позов, сторона позивача надала Суду: копію будинкової книги на квартиру по [ADDRESS], свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2010 року, яким стверджується що вищезазначена квартира внаслідок приватизації на праві спільної сумісної власності по 1\\4 частині належить [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] і [PERSON], витяг про державну реєстрацію прав від 15.02.2011 року, довідку ДП Люкс Житло 1 ПП Люкс №1672 від 01.12.2017 року видану [PERSON] про те, що він зареєстрований в квартирі по [ADDRESS] і разом з ним в квартирі зареєстровані сестра матері [PERSON], мати [PERSON] та сестра [PERSON], Акт від 24.11.2017 року ДП Люкс Житло 1 ПП Люкс, складений комісією в складі паспортиста і майстрів в спірній квартирі [PERSON] не зареєстрований та зі слів сусідів не проживав в квартирі з 2011 року. Акт підписали сусіди з [ADDRESS] [PERSON], з [ADDRESS] [PERSON] Судом за клопотанням сторони відповідача було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторін спору з 21 липня 1990 року до 31 серпня 2014 року. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показва, що він є сином сторін спору. Батько свідка, [PERSON] проживав разом із свідоком та матірю до квітня 2011 року, й до цього часу у батьків свідка тривали фактичні шлюбні відносини. Батько зловживав алкоголем, і в квітні 2011 року забрав власні речі та переїхав жити на квартиру по [ADDRESS]. До розірвання стосунків сторін спору вони разом із свідокм проживали в чотирикімнатній квартирі по [ADDRESS]. В квартирі проживали одночасно 3-4 сімї, і меблі та техніку в квартиру придбавали за кошти сестри матері [PERSON], [PERSON] (сестри матері котра працювала в Італії) та бабусі [PERSON]. Зараз свідок проживає в с. Товстолуг, куди переїхав в 2015 році після одруження. Свідок [PERSON]. суду показала, що вона є сестрою відповідачки. Позивач проживав з сестрою свідка однією сімєю до квітня 2011 року. Взагалі сестра більшу частину часу перебувала за межами України на заробітках (поїхала орієнтовно за два роки до розірвання фактичних шлюбних відносин з позивачем), періодично приїжджала додому, інформацію про прибутки сімї сестри свідку не відомі. Сама свідок з 1990 року проживає в м. Тернополі по [ADDRESS]. Коли сестра в 2009 році поїхала за межі України, остання спілкувалася з сімєю та рідними засобами інтерактивного спілкування (скайп). Меблі та техніку в квартирі купувалися за кошти сестер та матері, котрі основну частину часу заробляли гроші в Італії. Свідок [PERSON] суду показав, що є давнім товаришем позивача (ще з 7 класу). Сторони спору проживали сімєю спільно з 1990 року орієнтовно до 2014 року, свідок неодноразово бував у них дома в квартирі по [ADDRESS]. «[PERSON] працював охоронцем на фокстроті», по знижках купував техніку, дома вставляв вікна, купував меблі. Побутову техніку куплено позивачем, двері виготовляла фірма свідка, а позивач оплачував товар. Свідку добре відома [PERSON] (сестра відповідачки), з 2011 року свідок бував в квартирі по [ADDRESS]. [PERSON] (відповідачка) поїхала за кордон орієнтовно рік чи два перед припиненням стосунків з позивачем, що за твердженням свідка було в 2013 році. Свідок [PERSON] суду показав, що він є товаришем позивача, йому відомо, що сторони спору взяли церковний шлюб і сам свідок на весіллі був дружбою. Сторони розійшлися в серпні 2014 року. Ще під час спільного проживання на сімю працював один позивач, жінка [PERSON] не працювала, ремонт в квартирі робив сам позивач, у квартирі був кухонний гарнітур, були і інші меблі в квартирі. До 2013 року відповідачка не працювала, й саме [PERSON] позичив у свідка гроші, щоб [PERSON] поїхала за межі України. Коли остання перебувала за кордоном, свідок допомагав позивачу купувати побутову техніку на роботі позивача. Допитаний свідок [PERSON] показав, що він є знайомим позивача з 12-13 років. Сторони спору проживали однією сімєю з липня 1990 року до серпня 2014 року, свідок неодноразово бував у них в гостях. Разом з позивачем на фабриці меблів Нова свідок купував для [PERSON] кухонні меблі, допомагав купувати побутову техніку на роботі у позивача. Свідок допомагав робити ремонт. В сімї сторін спору працював один [PERSON], останнього разу [PERSON] свідок бачив в 2014 році. Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв'язки, що складаються в сім'ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов 'язків та спільне вирішення питань життя сім'ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов'язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім'ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов'язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім'ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім'ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов'язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В заяві по суті - відзиві на позов, [PERSON] визнала факт проживання з позивачем однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 21 липня 1990 року до 2011 року . Окрім цього цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, один з яких є рідним сином сторін, [PERSON] та [PERSON]. котрі показали строк проживання з липня 1990 року до квітня 2011 року. Натомість щодо проживання сторін спору сімєю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2011 року по вересень 2014 року, Суд вважає недоведеним позивачем належними, допустимими та достатніми доказами цього факту - показів одних свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є явно недостатньо за визначенням, самі прокази цих свідків носять загальний характер щодо обізнаності про відносини сторін спору - періодичне «час від часу» товариське спілкування з позивачем, й покази цих свідків спростовуються показами інших допитаних Судом свідків. Жодних інших доказів спільного проживання сімєю сторін в період квітнень 2011 - вересень 2014 року стороною позивача Суду не надано. З огляду на наведене, системний аналіз наявних доказів дозволяє Суду оцінити ствердно «поза розумним сумнівом» (res judicata) наявності у сторін спору відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім'ї, в період з 21 липня 1990 року до 01.04.2011 року. Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач просить про визнання спільною сумісною власністю та виділення йому у власність - пральної машини Самсунг білого кольору, кухонного комбайна Самсунг біло - зеленого кольору, спальних меблів (шафи купе, двоспального ліжка, тумбочки), телевізора Філіпс 29 дюймів сірого кольору, меблів до дитячої кімнати, телевізора Самсунг, 17 дюймів чорного кольору, меблів в коридор (шафа купе, 2 крісел, вішалки для верхнього одягу, трюмо), холодильника Норд, білого кольору, плити газової моделі Ардо коричневого кольору, витяжки моделі Ардо коричневого кольору, 1 вхідних дверей кольору темний дуб та 7 міжкімнатних дверей кольору горіх, газового котла Вайлант та 7 батарей білого кольору. Разом з тим на підтвердження факту набуття у власність майна сторонами спору надав Суду накладну №16 від 19.10.2006 року СПД [PERSON] виписану на вікна металопластикові в кількості 7 штук на суму 11200 гривень, накладну №17 СПД [PERSON] від 19.10.2006 року виписану на двері вхідні 1 шт. та двері міжкімнатні 7 шт. загалом на 18100 гривень, накладну №14 ФОП [PERSON]. невизначеної дати про відпуск позивачу за готівку товарів комплектуючих для монтажу системи опалення. З урахуванням заперечення в цій частині позову стороною відповідача, чий представник заперечив факт купівлі спірного майна, й обов'язку доказування обставин, на котрі він посилається, саме позивачем - надані [PERSON] Суду письмові докази жодним чином не стосуються зазначеного в позові переліку майна і не підтверджують набуття сторонами спору під час проживання сімєю без реєстрації шлюбу в період встановлений Судом, з липня 1990 року по квітень 2011 року : пральної машини Самсунг білого кольору, кухонного комбайна Самсунг біло - зеленого кольору, спальних меблів (шафи купе, двоспального ліжка, тумбочки), телевізора Філіпс 29 дюймів сірого кольору, меблів до дитячої кімнати, телевізора Самсунг, 17 дюймів чорного кольору, меблів в коридор (шафа купе, 2 крісел, вішалки для верхнього одягу, трюмо), холодильника Норд, білого кольору, плити газової моделі Ардо коричневого кольору, витяжки моделі Ардо коричневого кольору, газового котла Вайлант та 7 батарей білого кольору; окремо Суд відзначає, що позивачем не зазначено доказів коштів, за які спірне майно було набуте, і якщо взагалі майно було набуте, то коли саме . Єдиним прийнятим Судом доказом на підтвердження позовних вимог, котрий стосується переліку зазначеного в позовній заяві спірного майна, могла б бути накладна №17 СПД [PERSON] від 19.10.2006 року виписана на двері вхідні 1 шт. та двері міжкімнатні 7 шт. загалом на 18100 гривень. Проте із змісту згадуваної накладної неможливо встановити особу одержувача товару, оскільки будь які імена особи у накладній відсутній, як і відсутній підпис в графі про отримання згадуваного у накладній товару. З огляду на наведене суд не вбачає законних підстав до задоволення вимог [PERSON] про виділення йому у власність спірного, визначеного в прохальній частині позову, майна. З огляду на наведене,

Outcome: partial