Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове Бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 12144 гривні 72 копійки в порядку регресу у відшкодування витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.2010 року в м.Київ на вул.Горького-Саксаганського з вини відповідача сталася ДТП за участю автомобіля марки «Деу», державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зазнав матеріальних збитків у відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 199 від 27.08.2010р. у розмірі 15057,35 грн. У зв'язку зі здійсненням регламентної виплати [PERSON] позивач просить позов задовольнити. . У судове засідання представник позивача не з'явився, однак просив суд провести розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про місце, день та час судового засідання була завчасно та належним чином повідомлена шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» №240 від 24.12.2014 року, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову та заяви про розгляд справи без її участі не подала, у зв'язку з чим суд вирішує справу у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Постановою судді Голосіївського районного суду м.Києва Т.М.Шевченко [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (ДТП), внаслідок порушення нею п. 2.1 додатку №1 ПДР України (а.с.8). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті вказаної ДТП, у відповідності до висновку № 199 від 27.08.2010 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки ВАЗ-21121, державний номер [NUMBER], матеріальний збиток, спричинений власнику вказаного транспортного засобу [PERSON] складає 15 057, 35 грн. (а.с.11-12). Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. 14.06.2010 р. цивільна відповідальність власника автомобіля ВАЗ-21121, державний номер [NUMBER], була застрахована у ЗАТ «СК «Провідна» на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/2134386, страхувальник [PERSON], тип договору - 3, строк дії з 15.06.2010р. до 14.06.2011 р., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 25 500 грн., франшиза - 00 грн. (а.с.10). 27.08.2010 року [PERSON] на підставі ст.35 та п.п.а ст.41.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Моторного (транспортного) страхового Бюро України з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП з вини водія [PERSON], яка не мала договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП (а.с.9). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Згідно з ч. 2.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно п.п.а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається з платіжного доручення №4344 від 28.10.2010 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 12 144,72 грн. (а.с.13). Положення п. 38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Стаття 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, і має право на відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних зі здійсненою регламентною виплатою. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, у відповідності до ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. (ст.261 ЦК). Отже, в даному випадку перебіг позовної давності розпочався 28.10.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2013 року позивачем поштовою кореспонденцією, про що свідчить копія квитанції (а.с.7), на адресу Виноградівського райсуду Закарпатської області був направлений позов до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, який ухвалою суду від 19.11.2013 року (а.с.5) був повернений на адресу позивача на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України та роз'яснено право звернення з даним позовом до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку строк позовної давності мав спливти 28.10.2013 року, але позивач 25.10.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача, тому вимога позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки останній пропущений не був. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved