Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У вересні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27020 грн. за комунальні послуги в квартирі [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який є співвласником квартири, та її син [PERSON] . 22 червня 2006 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, з того часу останній не проживає за вищевказаною адресою. За період з червня 2006 по 31 грудня 2019 року нею було сплачено за послуги КП «Тепловодопостачання» в сумі 58923 грн.67 коп., за послуги КП «Послуга» в сумі 3147 грн.34 коп., за послуги КП «Прилукижитлобуд» в сумі 11207 грн.38 коп. за послуги ПАТ «Чернігівгаз» в сумі 985 грн.29 коп. Всього на суму 74263 грн. 68 коп. Із них 1 / 3 частина становить 24754 грн.56 коп. 14.02.2020 року вона направила відповідачу претензію про сплату коштів за комунальні послуги. 11.08.2020 року [PERSON] надіслав грошовий переказ у сумі 300 грн. За період з січня по липень 2020 року нею було ще сплачено за послуги КП «Тепловодопостачання» в сумі 5433 грн.00 коп., за послуги КП «Послуга» в сумі 219 грн.00 коп., за послуги КП «Прилукижитлобуд» в сумі 1142 грн. Із них 1 / 3 частина становить 2265 грн.00 коп. Відповідач як співвласник квартири в добровільному порядку не повертає сплачені нею частину коштів за комунальні послуги. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в спрощеному провадженні на 09 год. 00 хв. 15 жовтня 2020 року. У зв`язку із неявкою сторін розгляд справи відкладено до 11 год. 00 хв. 02 листопада 2020 року. У зв`язку із неявкою сторін розгляд справи відкладено до 14 год. 00 хв. 12 листопада 2020 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але надали заяву в якій підтримують позовні вимоги та просять розглядати справу без їх участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, але надали заяву в якій позовні вимоги визнають та просять щодо позовних вимог застосувати позовну давність, квитанція сплачена [PERSON] в сумі 300 грн. не була платіжним документом в рахунок сплати комунальних платежів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1998 року виданого Прилуцьким міськвиконкомом, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12) 22 червня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано.(а.с.11) 14 лютого 2020 року на адресу [PERSON] [PERSON] направили претензію в якій просить компенсувати їй сплачені кошти за комунальні послуги в сумі 24754 грн. 56 коп.(а.с.13) 28 лютого 2020 року [PERSON] надіслав [PERSON] відповідь на претензію в якій погоджується частково з розрахунком боргу за комунальні послуги та сплатить комунальні платежі в межах строку позовної давності.(а.с.15) Відповідно до службового чеку від 11.08.2020 року [PERSON] переказав [PERSON] 300 грн.(а.с.16) Відповідно до квитанцій про сплату за комунальні послуги в період з 2006 року по липень 2020 року [PERSON] сплатила за комунальні послуги: «Тепловодопостачання»,КП «Послуга», ЖЕК сплачено 81 057,68 гривень( а.с.23-53). Відповідно до квитанцій про сплату за комунальні послуги [PERSON] сплатила за період з 28.02.2017 по липень 2020 року КП «Теплопостачання» - 30980 грн. 46 коп.; КП «Послуга» -1134 грн. 74 коп.; КП «Прилукижитлобуд» -5550 грн. 88 коп.(а.с.23-53) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Судом встановлено, що сторони є співвласниками оспорюваної квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частка відповідача в праві спільної сумісної власності становить 1/3. Відповідно до квитанцій про сплату за комунальні послуги в період з 2006 року по липень 2020 року [PERSON] сплатила за комунальні послуги: «Тепловодопостачання»,КП «Послуга», ЖЕК - 81 057,68 гривень( а.с.23-53). Таким чином з урахуванням частки яка належить відповідачу( 1/3 частка) останній мав сплатити за комунальні послуги 27019,23 гривні. Також судом встановлено, що комунальні послуги замість відповідача в сумі зазначеній вище сплачено позивачем, а отже остання має право вимагати стягнення з відповідача понесених нею витрат за сплату комунальних послуг пропорційно до частки майна , яке належить відповідачу. В поданій до суду заяві відповідач зазначає , що визнає позовні вимоги лише в межах строку позовної давності та просить суд відмовити позивачу в стягненні боргу за комунальні послуги , які не входять в межі позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 21 вересня 2020 року. За загальним правилом позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за період починаючи з 21 вересня 2020 року. Натомість, судом встановлено, що позивач направила відповідачу претензію та 28.02.2020 року відповідач надав їй відповідь на претензію в якій погоджується частково з розрахунком боргу за комунальні послуги та погоджується сплатити комунальні платежі в межах строку позовної давності. За таких обставин , з урахуванням визнання позивачем позову в межах строку позовної давності , яке відображене у відповіді на претензію від 28.02.2020 року, суд вважає, що позовна давність була перервана в зв`язку з визнанням позову відповідачем , а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги починаючи з 28.02.2017 року по липень 2020 року. У період з 28.02.2017 по липень 2020 року позивач сплатила КП «Теплопостачання» - 30980 грн. 46 коп.; КП «Послуга» за послуги з перевезення та вивіз сміття -1134 грн. 74 коп.; КП «Прилукижитлобуд» за послуги з утримання будинку і прибудинкової території -5550 грн. 88 коп., а всього 37666, 08 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями. Отже, [PERSON] сплатила замість відповідача грошові кошти у розмірі 12538 грн. 70 коп. за надані комунальні послуги виходячи із розрахунку (37666, 08 грн.(загальна сума платежів за комунальні послуги) : 3 (кількість співвласників квартири)), а тому вказана сума підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача. Враховуючи викладене вище суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача витрат понесених позивачем по сплаті комунальних послуг за відповідача в межах строку позовної давності. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 389 (триста вісімдесят дев`ять ) грн. 76 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду виходячи з розрахунку (8,4 грн. х 46,4 % (задоволено позовні вимоги) . На підставі наведеного, ст.ст.263-265,273,279,354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial