Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви 23 лютого 2018 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 25 травня 2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 25 грудня 2017 року заборгованість [PERSON] складає 17\~388, 62 грн., з яких заборгованість за кредитом 1\~874, 52 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 806, 77 грн., заборгованість з за пенею 13\~403, 11 грн.; штраф (фіксована частина) 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) 804, 22 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 17\~388, 62 грн. та судові витрати в розмірі 1\~762 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 13 березня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 квітня 2018 року судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2015 року в розмірі 16\~084 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1\~874, 52 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 806, 77 грн., заборгованість з за пенею 13\~403, 11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 10 січня 2019 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду, в обґрунтування якої вказано, що у позовній заяві зазначено про надання баком відповідачу кредиту у розмірі 2\~000 грн., в той час коли у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, доданої до позовної заяви, станом на 07 серпня 2015 року кредитний ліміт становив 500 грн. Окрім цього, з позовної заяви неможливо визначити період, за який утворилася заборгованість, а з наданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг неможливо визначити їх редакцію. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про зміну розміру процентної ставки, в той час коли положеннями ст. 1056-1 ЦК України умова договору щодо права кредитора на зміну фіксованої частини процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Також позивачем порушені строку звернення до суду із позовною вимогою про стягнення пені, а клопотання про його поновлення відсутнє. Одночасно відповідачем [PERSON] до суду надано клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 15 січня 2019 року відповідачу поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду, призначено судове засідання. 11 лютого 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому вказано, що 25 травня 2015 року відповідачем підписана заява, в наслідок чого вона отримала кредит у розмірі 2\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши заяву відповідач приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, оскільки зазначена заява є у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання. Розмір встановленої банком процентної ставки зазначений у Довідці про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що на момент укладення кредитного договору розмір процентної ставки становив 3,6% у місяць. Оскільки строк пере випущеної кредитної картки становить до 01.2019 року, то банком не порушено строк позовної давності. Окрім цього, нарахований банком розмір пені відповідає погодженим сторонами умовами кредитного договору. Оскільки відповідачем порушено строки повернення кредиту, то банком правомірно нарахована неустойка. З наданої 03 липня 2019 року відповіді на відзив позивача про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує проти отримання кредиту у розмірі 2\~000 грн. та його повернення, проте не погоджується із іншими розмірами заборгованості, які нараховані банком. 09 вересня 2019 року до суду від банка надійшли заперечення, в яких зазначено, що оскільки укладений кредитний договір є договором приєднання, а при підписанні заяви відповідач погодилася із запропонованими умовами банку, то дій із нарахування суми заборгованості є правомірними. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року заява про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасоване, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 06 листопада 2019 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомлене своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направило, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибула, до суду направила свого представника. Представник відповідача адвокат Ставний Г.І., повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутністю та за відсутністю позивача, вказав, що позивач заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини справи 25 травня 2015 відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою - заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій вказала свої персональні данні. У анкеті заяві вказано, що [PERSON] ознайомлена з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, умовами обслуговування та кредитування , розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна із його умовами., примірник договору самостійно отримала шляхом роздруківки з офіційного сайту. Вона зобов`язується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Підтвердила, що ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг «Копилка» та згодна оформити дану послугу. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет із тарифами, правилами використання основними умовами обслуговування та кредитування нею отримані. Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить позначок щодо отримання [PERSON] будь яких карток, бажаний кредитний ліміт. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 25 травня 2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються позивальником, а також, з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті заяві позивальника, яка безпосередньо підписано останнім. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 25 травня 2015 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти повернуті не були, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 2 000 грн., оскільки банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника до виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 15 квітня 2020 року по справі № 760/8251/17-ц. Окрім цього, при вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 1\~874, 52 грн. суд враховує, що у наданих до суду заяві про перегляд заочного рішення та відповіді на відзив про перегляд заочного рішення [PERSON] визнає факт отримання кредиту у розмірі 2\~000 грн., розмір заборгованості за яким на момент пред`явлення позову становить 1\~874, 52 грн. Враховуючи викладене, оскільки позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17\~388, 62 грн. з яких 1\~874, 52 грн. це тіло кредиту, то суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Розподіл судових втрат У відповідності зі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial