Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 1. Виклад позиції позивача. 25 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2008 до 27.06.2014. Згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.06.2014, ухваленого в справі №135/239/14-ц, яке 08.07.2014 набрало законної сили, їх шлюб з відповідачем було розірвано. За час шлюбу з відповідачем у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем їх спільна дочка [PERSON] залишилась проживати з батьком [PERSON] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2017, ухваленого в цивільній справі №135/28/17, яке 01.06.2017 набуло чинності із змінами, внесеними судом апеляційної інстанції, ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі, у розмірі 800 грн, щомісячно, до повноліття дитини. На виконання зазначеного судового рішення, 20.06.2017 Ладижинським міським судом Вінницької області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 800 грн щомісячно, до повноліття дитини. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2017, виданої головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на підставі зазначеного виконавчого вище листа, по даний час з неї стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . З серпня 2018 року відповідач [PERSON] разом з своєю новою сім`єю та їх спільною дитиною [PERSON] проживав та на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . З серпня 2018 року відповідач є власником житлового будинку за вказаною адресою. Разом з тим, у березні 2021 року їх спільна з відповідачем дитина - дочка [PERSON] переїхала проживати до матері у м. Ладижин, за місцем її проживання, та із зазначеного часу по даний час проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні. Дочка відвідує школу. Згідно з довідкою від 24.05.2021, [PERSON] навчається у 7 класі Ладижинської ЗОШ І-ІІІ ст. №4. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, в зв`язку з тим, що з відповідачем неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом з позивачем, остання вважає, що є підстави звільнити її від сплати аліментів на утримання дитини за виконавчим листом №135/28/17-ц, виданим 20.06.2017 Ладижинським міським судом, та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 01.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності її представника адвоката Клименко І.Ф., позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень щодо позову не має, позовні вимоги визнає. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2008 до 27.06.2014, що вбачається з позовної заяви (а.с. 2-3). Згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 27.06.2014, ухваленого в справі №135/239/14-ц, яке 08.07.2014 набрало законної сили, їх шлюб з відповідачем було розірвано (а.с. 9-10). За час шлюбу з відповідачем у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2017, ухваленого в цивільній справі №135/28/17, яке 01.06.2017 набуло чинності із змінами, внесеними судом апеляційної інстанції, ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 грн, щомісячно, до повноліття дитини (а.с. 12-13, 14-17). На виконання зазначеного судового рішення, 20.06.2017 Ладижинським міським судом Вінницької області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 800 грн щомісячно, до повноліття дитини (а.с.18). Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2017, виданої головним державним виконавцем Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, на підставі зазначеного вище виконавчого листа, по даний час з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с.19). З серпня 2018 року відповідач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21-22). Разом з тим, у березні 2021 року їх спільна з відповідачем дитина - дочка [PERSON] переїхала проживати до матері у м. Ладижин, за місцем її проживання, та із зазначеного часу по даний час проживає разом з позивачем, що вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади (а.с. 7). Згідно з довідкою від 24.05.2021, [PERSON] навчається у 7 класі Ладижинської ЗОШ І-ІІІ ст. №4 (а.с. 23) ІV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Положеннями статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2017, ухваленого в цивільній справі №135/28/17, яке 01.06.2017 набуло чинності із змінами, внесеними судом апеляційної інстанції, ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн, щомісячно, до повноліття дитини. Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 273 СК України унормовано, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. При цьому, зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Разом з тим, нормами СК України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи судом було встановлено, що з березня 2021 року неповнолітня дитина сторін - дочка [PERSON] переїхала проживати до матері у м. Ладижин, за місцем її проживання, та із зазначеного часу по даний час проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, про що свідчать наявні у справі докази, а також заява відповідача про визнання позовних вимог. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що з березня 2021 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки та, відповідно, надають позивачу право вимагати звільнення від них. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.03.2017, ухваленого в цивільній справі №135/28/17, яке 01.06.2017 набуло чинності із змінами, внесеними судом апеляційної інстанції, ухвалено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн, щомісячно, до повноліття дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Згідно з ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, визнання позову відповідачем вважає за необхідне стягувати з відповідача [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 25.05.2021 (з дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - з дня подання такої заяви. З позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 25.05.2021, а тому саме з даного періоду слід стягувати аліменти. V. Щодо розподілу судових витрат Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1ст. 60 ЦПК України). Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-5ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу по даній справі, представником позивача долучено ордер серія ВН № 116939 на надання правової допомоги, акт виконаних робіт згідно з Договором про надання правової (правничої) допомоги №6/ц від 21.05.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 на суму 6 000 гривень. Враховуючи, що представник позивача надав суду підтвердження витрат з надання адвокатських послуг, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, окрім судового збору, витрати пов`язані із наданням правової допомоги. Щодо судового збору Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно з ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справу по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 454 грн 00 коп. Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved