Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника та заперечень зацікавленої особи. [PERSON] (далі - Заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що у неї, [PERSON], [INFO] народилася дитина чоловічої статі у м. Макіївка Донецької області, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 494 від 26.12.2017 року, дублікатом медичного свідоцтва про народження № 334 від 04.10.2018 року та про що 12.01.2018 року видано свідоцтво про народження, актовий запис № 12 [NUMBER] на бланку невизнаної Донецької народної республіки. У зв'язку із захопленням м. Макіївка Донецької області бойовиками, встановленням на території міста влади невизнаної Донецької народної республіки та проведенням на території Донецької області Операції об'єднаних сил, відділи державної реєстрації актів цивільного стану управління юстиції України у м. Донецьку не працюють, а будь - які акти (рішення, документи), видані органами, їх посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є незаконними, заявник зазначає, що не має можливості отримати належне свідоцтво про народження свого сина, про що Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив їй у своїй відмові від 02.11.2018 року за № 4858/14.7-173. У зв'язку з чим, заявник змушена звернутися до суду і просити суд встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON], громадянина України, дата народження - [INFO], місце народження - місто Макіївка Донецької області, Україна; мати дитини - [PERSON], [INFO], уродженка м. Макіївка, Донецької області, Україна, громадянка України, РНОКПП: [NUMBER], паспорт громадянина України серія [NUMBER], виданий Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області 05.01.2010 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; батько дитини - записати згідно ч.1 ст. 135 СК України - [PERSON], громадянин України. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримує повністю, просила здійснити розгляд справи без її участі, заяву задовольнити та встановити факт народження. Представник заінтересованої особи: Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з'ясувавши обставини справи, на які заявник посилався, як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на нижченаведене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Макіївка, Донецької області, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого Червоногвардійським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області 05.01.2010 року. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила дитину чоловічої статі на тимчасово окупованій території в місті Макіївка, Донецької області, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 494 від 26.12.2017 року, дублікатом медичного свідоцтва про народження № 334 від 04.10.2018 року. Також встановлено, що заявник [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Оглядом оригіналів вказаних медичних документів, що підтверджують факт народження особи на тимчасово окупованій території, судом встановлено, що такі документи за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації народження особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Суд вказує, що не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про народження особи, адже останнє видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Відтак такий документ є недійсним і не створює правових наслідків, у зв'язку із чим заявнику правомірно було відмовлено Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у проведені державної реєстрації народження, про що видана відповідна відмова від 02.11.2018 року за № 4858/14.7-173. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Суд приходить до висновку, що в даному випадку заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про народження [INFO] дитини - сина [PERSON], оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України, як заклади охорони здоров'я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт народження, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт народження та видати належне свідоцтво про народження. Встановлення факту народження [PERSON], [INFO], породжує юридичні наслідки для заявника. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту народження, окрім судового. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами народженого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що факт народження [PERSON], [INFO],повністю підтверджується матеріалами справи, іншим чином, крім судового порядку, встановити даний факт у заявника немає можливості, а відтак вказана заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином,

Outcome: approved