Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Ізяславська міська рада Ізяславського району Хмельницької області за участю заінтересованої особи [PERSON], звернулась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON], яка померла 15.01.1986 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 02.07.1974 року на праві власності належало 3/50 житлового будинку, який знаходиться за адресою: м.Ізяслав, вул.М.Микитюка, 8, загальною площею 330,4 кв. м., житловою площею 179,3 кв.м., де остання проживала до дня смерті. Вказує, що зазначена частка померлої у житловому будинку, в якому ніхто не проживає, знаходиться у непридатному стані. У звязку з тим, що після смерті [PERSON] право власності на 3/50 вказаного житлового будинку ніким не оформлено, співвласник даного будинку [PERSON] не має можливості в повній мірі розпоряджатись належною йому часткою житлового будинку, в тому числі оформити право на земельну ділянку, призначену для обслуговування будинку, заявник просить визнати 3/50 вказаного житлового будинку, який належав [PERSON], відумерлою спадщиною. Ухвалою суду від 16.01.2019 року прийнято заяву до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання по справі. Також вказаною ухвалою, з метою встановлення кола спадкоємців після смерті [PERSON], направлено запити до Ізяславської державної нотаріальної контори та Хмельницького обласного державного нотаріального архіву, а також витребувано інвентарну справу на спірне домоволодіння. Заявник по справі в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Зясувавши позиції заявника та заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п.8 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Судом встановлено, що згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15.12.2018 року №00021692287, [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], померла 15.01.1986 року. За життя, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 02.07.1974 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належало 3/50 житлового будинку, в якому остання проживала до дня своєї смерті. Крім того, відповідно до довідки КП «Ізяславське бюро технічної інвентаризації» від 29.08.2018 року №483, житловий будинок №8 по вул.М.Микитюка (раніше вул.Жовтнева) в м.Ізяслав Ізяславського району Хмельницької області належить: 7/100 [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 15.08.1960 року та реєстраційного посвідчення Шепетівського бюро технічної інвентаризації від 17.08.1960 року. 3/50 [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 02.07.1974 року, посвідчено державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори. 7/8 [PERSON] на підставі договорів дарування від 25.04.2018 року, 07.05.2018 року, 23.05.2018 року, 09.07.2018 року, посвідчених приватними нотаріусами Ізяславського районного нотаріального округу. Відповідна інформація міститься у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.04.2018 року №121923598, від 07.05.2018 року №123138454, від 23.05.2018 року №124996927 та від 09.07.2018 року №130137447 відповідно. Вищезазначені відомості підтверджені також даними реєстраційної справи на будинок, розташований за адресою: м. Ізяслав, вул. Жовтнева, 8 Ізяславського району Хмельницької області. Також, відповідно до довідки КП «Ізяславське бюро технічної інвентаризації» від 05.09.2018 року №503, 7/100 частки житлового будинку за адресою: м.Ізяслав, вул.Миколи Микитюка (раніше вул.Жовтнева), буд. 8, яка належала [PERSON] та 3/50 частки житлового будинку, яка належала [PERSON], знаходяться в непридатному стані (елементи будинку в зруйнованому стані), відсоток зносу 7/100 та 3/50 часток будинку становить 90%. Крім того, згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 15.12.2018 року №00021692174 [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], померла 10.08.1997 року. На запит суду Ізяславська державна нотаріальна контора листом №190/01-16 від 29.01.2019 року повідомила, що після смерті [PERSON], яка померла 15.01.1986 року, спадкова справа не заводилась, що підтверджується також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54921835 від 29.01.2019 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №54921842 від 29.01.2019 року. Зі змісту останньої стало відомо, що від імені [PERSON] було посвідчено заповіт Ізяславською державною нотаріальною конторою 09.01.1986 року за №37. Згідно відповіді Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №178/01-21 від 22.01.2019 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №54815392 від 21.01.2019 року по даних архівного фонду Ізяславської державної нотаріальної контори спадкова справа в 1986 2004 р.р. не заводилась. Інформація щодо наявності спадкової справи до майна [PERSON], яка померла 15.01.1986 року, у Спадковому реєстрі відсутня. Крім того, на запит суду, Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом супровідним листом №855/01-21 від 14.03.2019 року направлено копію заповіту [PERSON] від 09.01.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори [PERSON] за №37, за яким [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Ізяславі Хмельницької області, по вул.Жовтневій під номером восьмим, а також все інше майно [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], вказала, що зі слів сусідів, [PERSON] склала заповіт на [PERSON], так як за життя її мати доглядала [PERSON] Свідок, знаючи це не з чужих слів, ствердила, що [PERSON], яка постійно знаходиться на території Російської Федерації, ніколи не проживала в спірному будинку, не доглядала за ним, тобто фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном. Отже,\~після смерті\~[PERSON]\~спадщину ніхто\~із спадкоємців,\~в тому\~числі за\~заповітом,\~не прийняв та спадкова справа після смерті останньої не заводилась. Згідно з ч.1 і ч.3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531ЦК УРСР. Зважаючи на дату смерті [PERSON], питання прийняття та оформлення спадщини, що залишилася після неї, не можуть регулюватися правилами книги шостої ЦК України, в тому числі положеннями ст.1277 ЦК України. Дане твердження відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 27.12.2018 року у справі №530/62/14-ц. На підставі ч.1 і ч.3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, в даному випадку слід керуватися нормами Цивільного кодексу Української РСР, що був чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] Цивільним Кодексом Української РСР не передбачено визнання спадщини відумерлою. Пунктом 5 ч.1 ст.555 ЦК Української РСР передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За нормами ч.2 ст.548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, за змістом наведених норм, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини. Тобто, проаналізувавши норми ст.ст.549, 555 Цивільного кодексу Української РСР, слід дійти висновку, що якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини та не потребується від держави вчинення дій, передбачених норами ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, тобто держава з моменту відкриття спадщини набула право власності на спадкове майно, зокрема, в даному випадку, на нерухоме майно, що належало померлій [PERSON] Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою, так як ЦК УРСР не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщини відумерлою.

Outcome: dismissed