Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 9 809,31 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 06.11.2014 року після звернення [PERSON] до центру зайнятості їй було надано статус безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості Відповідач приховав інформацію про останнє місце роботи, що впливало на умови виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. Недостовірними даними, що не були своєчасно повідомлені центру зайнятості, є факт знаходження відповідача у трудових відносинах з ТОВ «БК «Азовмаш» на умовах трудового договору 10.10.2014 року. Відповідач отриману допомогу добровільно не повернув. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за весь період її виплати з 13.11.2014 року по 30.07.2015 року в сумі 9 809,31 грн. та судові витрати. В судовому засідання представник позивача підтримав заявлені вимоги та пояснив, що за представленими даними відповідача вона була звільнена 29.09.2014 року. Проте під час виплати допомоги по безробіттю зясувалося про наявність строкового трудового договору, укладеного на один день 10.10.2014 року із ТОВ «БК «Азовмаш». За вказаним трудовим договором відповідач відпрацювала один день 10.10.2014 року. Про вказаний факт вона не повідомила, що було би підставою для призначення та виплати допомоги в меншому розмірі ніж вона отримувала. Надав розрахунок різниці зайво виплачених сум по безробіттю, згідно якого сума надмірно виплаченої допомоги становить 1 158,56 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та погодилася повернути лише частину коштів, що були надмірно виплачені у звязку із неповідомленням інформації про працевлаштування. Також пояснила, що раніше до 29.09.2014 року працювала кухарем в ТОВ «БК «Азовмаш» після чого була звільнена у звязку із скороченням. 10.10.2014 року її запросило керівництво відпрацювати лише один день 10 жовтня 2014 року, про що було складено строковий трудовий договір. В серпні 2014 року у неї помер батько та вона була у важкому психологічному стані, внаслідок чого вона забула повідомити центру зайнятості інформацію про цей день. Вислухавши учасників та їх представників, письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 06 листопада 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказала, що ознайомлена із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Згідно із наказом № НТ 141110 від 10.11.2014 року відповідачу було надано статус безробітного з 06.11.2014 року. Наказом № НТ 141113 від 13.11.2014 року відповідачу була призначена допомога по безробіттю та розпочата її виплата з 13.11.2014 року. Згідно із наказом № НТ 150731 від 31.07.2015 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 31.07.2015 року у звязку із працевлаштуванням відповідно до пп.1 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно наказу №НТ150804 від 04.08.2015 року прийнято рішення про повернення коштів відповідно до пункту 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за весь період виплати в сумі 9 809,31 грн. На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості [PERSON] перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримувала допомогу по безробіттю з 13.11.2014 року по 31.07.2015 року. Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним шляхом звіряння даних, які були підставою для призначення матеріальної допомоги, було надіслано запити до державної податкової служби. За результатом проведеного розслідування та отриманих відповідей встановлено факт подання недостовірних даних [PERSON] під час реєстрації в Маріупольському міському центрі зайнятості, які полягали в тому, що особа мала трудові відносини в жовтні 2014 року з ТОВ «БК «Азовмаш», що є останнім місцем роботи, та не надала до центру зайнятості відповідні документи. Згідно наказу №130і від 22.01.2007 року [PERSON] була прийнята в ТОВ «БК «Азовмаш» на посаду кухаря до готелю «Європейська». Згідно наказу від 29 вересня 2014 року [PERSON] була звільнена з підприємства згідно п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників. Згідно трудового договору №263 від 10 жовтня 2014 року та додаткової угоди №1 до нього, укладених між ТОВ «БК «Азовмаш» та [PERSON], остання була працевлаштована на підприємство кухарем на один день 10 жовтня 2014 року, за що отримала заробітну плату в розмірі 161,63 грн. Про вказаний факт працевлаштування [PERSON] міський центр зайнятості не повідомила, що свідчить про не зазначення нею всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Згідно довідки із Маріупольського міського центру зайнятості №858 від 04.08.2015 року [PERSON] за період з листопада 2014 року по липень 2015 рік отримала допомогу по безробіттю в загальному розмірі 9 809,31 грн. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено лист № 10-3383 від 04.08.2015 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачем не сплачена. Разом з тим суд не погоджується із розміром заявленої до стягнення позивачем суми допомоги по безробіттю в 9 809,31 грн. Так позивач вказує, що внаслідок ненадання всіх достовірних відомостей, що вливають на умови виплати допомоги про безробіттю, [PERSON] було нараховано та отримано більший розмір допомоги ніж мав бути призначений, якби [PERSON] своєчасно повідомила інформацію щодо її працевлаштування 10.10.2014 року. Одночасно з цим, позивач представив до суду письмовий розрахунок впливу фактів, виявлених в ході розслідування страхових випадків на розмір виплати допомоги по безробіттю [PERSON] від 14.01.2016 року №08-147, згідно якого загальна сума зайво нарахованої та виплаченої допомоги по безробіттю складає 1 158 грн. 56 коп. Отже судом встановлено, що внаслідок ненадання інформації про дату останнього місця роботи перед призначенням допомоги [PERSON], загальний розмір зайво виплаченої допомоги становить 1 158 грн. 56 коп. Непредставлення повної інформації відповідачем щодо останнього місця роботи, яке було тільки один день 10.10.2014 року на ТОВ «БК «Азовмаш», вплинуло лише на розмір допомоги, але в цілому не позбавляло її права на призначення допомоги по безробіттю за отриманий нею період часу, що також підтверджувалося представником позивача в судовому засіданні та відповідає положенням частини 1 статті 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Виходячи з аналізу зазначеної норми суд приходить до висновку, що отримання відповідачем доходу 10.10.2014 року та не повідомлення про даний факт перед зверненням та постановкою на обліку до Маріупольського міського центру зайнятості відноситься до обставин, що вплинули на умови виплати їй допомоги по безробіттю на загальну суму 1 158 грн. 56 коп. З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди має бути доведеним позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 1 158 грн. 56 коп., якій підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При відкритті провадження ухвалою суду від 17 грудня 2015 року сплату судового збору Маріупольському міському центру зайнятості було відстрочено до ухвалення судового рішення. Ставка судового збору, що підлягала до сплати на час звернення до суду позивачем, становила 1218,00 грн. У звязку із цим при винесені рішення суд пропорційно до розміру задоволених вимог стягує вказану суму збору з обох сторін.

Outcome: partial