Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 25.05.2014 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.09.2014 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 116102,78 грн. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 06.10.2014 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 50000 грн. в межах обовязкового ліміту МТСБУ. Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України: грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн.; судові витрати по справі в розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити, надавши свої заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи № 712/8685/14-п відносно [PERSON] та матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, укладеним на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює незалежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.05.2014 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, як вбачається із аналізу наведеної норми права, суб'єктами відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки може бути власник цього джерела, володілець, тобто особа яка фактично утримує у себе це джерело, а також особа, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2014 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КпАП України закрито в звязку з пропуском 3-місячного терміну накладення стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч. 2.1. Закону). Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 1.6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 06.10.2014 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна житло, здоровю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідач [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Так, підставою для виплати страхового відшкодування стали приписи ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно яких МТСБУ відшкодовує матеріальну шкоду у разі її завдання транспортним засобом водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, за умови, що цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована у будь - якій страховій компанії України. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 50000 грн. в межах обовязкового ліміту МТСБУ. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2014 року встановлено: «Із\~\~протоколу та схеми ДТП\~\~вбачається, що [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen\~\~Bestel,\~не вибрав безпечної швидкості руху та інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Skoda,\~\~від удару автомобіль Skoda по інерції здійснив зіткнення з автомобілем Infiniti, які зупинились на знак «Стоп» в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Із письмових пояснень водіїв [PERSON] вбачається, що 25 травня 2014 року, коли відбулася ДТП автомобілю Infiniti під його керуванням було двічі заподіяно шкоду, так як пошкодження були завдані двома ударами, а саме: перший удар здійснив автомобіль шкода, а другий удар, був завданий внаслідок зіткнення автомобіля\~Volkswagen\~Bestel. Перший та другий удари були майже рівнозначними за своєю силою. Із пояснень [PERSON], вбачається, що вони з водієм Infiniti зупинились на вимоги знаку «Стоп», а автомобіль Volkswagen\~\~Bestel\~\~не дотримався дистанції та здійснив зіткнення з його\~\~автомобілем Skoda, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем Infiniti По справі відповідно до ухвали Соснівського районного суду від 11.07.2014 року було призначено судову авто технічну експертизу. Відповідно до висновків якої, вбачається, що\~\~водій автомобіля\~\~Volkswagen\~\~Bestel\~\~[PERSON] не виконав вимоги п.13.1 ПДР України. Також висновком експерта було встановлено, що в діях інших водіїв також вбачається\~\~невідповідність вимогам ПДР України, які знаходяться у причинному звязку з виникненням ДТП, а саме: в діях водія [PERSON] - не виконання вимог п.13.1 ПДР України, водія [PERSON] - не виконання вимог п.12.9 (г) ПДР України. Таким чином,\~\~суд приходить до висновку, що в діях водія [PERSON], вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України,\~\~тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме:\~\~порушення п.12.1,13.1 ПДР України.» Постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2014 року набрала законної сили. Висновком № А-07/2014 судової автотехнічної експертизи від 05 серпня 2014 року (по факту ДТП 25.05.2014 року) (адміністративна справа № 712/8685/14-п), проведеної в межах розгляду адміністративної справи, встановлено: «Механічні пошкодженні передка а/м «Ш/А» та задньої частини а/м «І» мають однакові наслідки зіткнення по тяжкості пошкоджень та місця їх розташувань. На пошкоджених поверхнях цих автомобілів немає ознак подвійного удару (зіткнення). Механічні пошкодження передка а/м «Ф/Б» та задньої частини а/м «Ш/А» мають однакові наслідки зіткнення по тяжкості пошкоджень та місця їх розташувань.» З схеми місця ДТП, яка сталася 25.05.2014 року о 10 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Чоп 619 км., яка знаходиться в матеріалах адміністративної справи № 712/8685/14-п, вбачається, що між автомобілями «Інфініті» та «Шкода Октавія» відсутні ознаки подвійного удару (зіткнення). Таким чином, враховуючи вищевикладене, та той факт, що матеріалами адміністративної справи встановлено, що винуватцями ДТП, яке відбулося 25 травня 2014 року були всі учасники ДТП, а саме: [PERSON]І,, [PERSON] [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що кожен з водіїв повинен нести відповідальність, а тому грошові кошти в розмірі понесених витрат МТСБУ в сумі 50000 грн .повинні бути поділені на трьох винуватців, що складатиме по 16500 грн. Вирішуючи дану справу в межах заявлених ними вимог, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України\~в порядку регресу витрати на суму\~16500 грн. Відповідач в судовому засіданні посилався на те, що він не викликався для участі в огляді пошкодженого ТЗ., однак дане твердження спростовується наступним. Пунктом 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не містить вимог щодо обовязкового виклику винуватця ДТП для участі в огляді пошкодженого ТЗ, натомість визначає не обовязковий виклик винуватця ДТП для участі в огляді пошкодженого ТЗ. Абзацом 1 п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту від 24.11.2003 року №142/5/2092 встановлено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду з зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Таким чином, виклик відповідача, для проведення огляду пошкодженого ТЗ діючим законодавством не передбачено, як і не передбачено і попередження особи, яка проводить дослідження не в рамках призначеної ухвалою суду експертизи, про кримінальну відповідальність. В судовому засіданні відповідач висловлював сумніви щодо звіту серія SL № 23037 про оцінку колісного транспортного засобу «Інфініті», та пояснював, що даний звіт не можливо брати до уваги, оскільки проведений в іншій державі, у експерта відсутня ліцензія. Однак, суд не може взяти до уваги дане твердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказаний звіт був виконаний ПП «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», експертом [PERSON]. В матеріалах справи містяться сертифікат субєкта оціночної діяльності № 12690/11 від 27.11.2011 року видано ПП «Експерта компанія» «Укравтоекспертиза», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 21.05.2011 року на імя [PERSON], свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 05.07.2011 року № 8801 на імя [PERSON], посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № [NUMBER] від 15.11.2012 року видано [PERSON]. Відповідно до ст. 38.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування мас право подати регресний позов водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, право регресного позову МТСБУ передбачено і приписами ст.1191 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрати на суму 16500 грн. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України,

Outcome: approved