Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2018 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також- [PERSON] , відповідач) про поділ спільного майна подружжя, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила здійснити поділ квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира) шляхом визнання за нею права власності на 2/3 її частини. Позов обґрунтований такими обставинами. З 24.04.1998 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами не склалися, а тому позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за позивачем. Внаслідок психологічного тиску зі сторони відповідача позивач разом з дітьми змушена була виїхати до своєї матері в двокімнатну квартиру, де вони і проживають з серпня 2017 р. Обґрунтовуючи позицію щодо відступу від засади рівності часток подружжя позивач посилається на те, що з серпня 2017 р. їх спільні з відповідачем діти фактично знаходяться на її утриманні, а відповідач від виховання та утримання малолітньої дитини ухиляється, присудженні судоми аліменти не сплачує. Відповідач позов не визнав та пред`явив до [PERSON] зустрічний позов, у якому, з урахування зміни предмета позову, просив поділити спірну квартиру між подружжям в рівних частках, визнати грошові кошти, отримані за договором позики від 01.08.2010, спільним борговим зобов`язанням подружжя та поділити цей борг в рівних частках. Зустрічний позов мотивований тим, що за нормами сімейного законодавства поділу підлягають також і борги подружжя. За розпискою від 01.08.2010 відповідач узяв у борг у [PERSON] кошти в сумі 40 000 дол. США, які були використані в інтересах сім`ї для придбання спірної квартири. Строк повернення позики - до 01.07.2017. На борг нараховані відсотки в розмірі 36 551,24 дол. США. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою суду (під головуванням судді Даниленка В. В.) від 12.06.2018 позовну заяву залишено без руху (а. с. 24). 11.09.2018 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (а. с. 28). Ухвалою суду від 12.09.2018 відкрите провадження за позовом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 12.02.2019 (а. с. 38-39). 31.01.2019 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а. с. 58-59). 12.02.2019 справа не розглядалась у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному наступне підготовче засідання було призначене на 19.06.2019 (а. с. 44). 18.02.2019 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява (а. с. 62-87). 14.06.2019 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (а. с. 88). 18.06.2019 від відповідача надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи (а. с. 50). 19.06.2019 від представника відповідача [PERSON] надійшли заяви про приєднання доказів та про відкладення розгляду справи (а. с. 51, 98-99). Підготовче засідання 19.06.2019 відкладене на 15.08.2019 (а. с. 54-106). 15.08.2019 від відповідача надійшла заява про зміну предмету зустрічного позову (а. с. 107-108). В підготовчому засіданні 15.08.2019 оголошено перерву до 28.08.2019 (а. с. 113-114). 19.08.2019 від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів (а. с. 117-129). 28.08.2019 від відповідача надійшли клопотання про приєднання доказів, про виклик свідків та про залучення до участі у справі третьої особи (а. с. 130, 134-139, 140-144). В підготовчому засіданні 28.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про виклик свідків, про залучення до участі у справі третьої особи і про зупинення розгляду справи (а. с. 145-147). Ухвалою від 28.08.2019 підготовче провадження закрите та призначено справу до розгляду по суті на 19.09.2019 (а. с. 149). У судовому засіданні 19.09.2019 оголошено перерву до 07.10.2019 (а. с. 150). 03.10.2019 надійшли клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та про виклик свідків (а. с. 183-194, 195-199). У судовому засіданні 22.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків та оголошено перерву до 30.01.2020 (а. с. 175-177). Судове засідання 30.01.2020 відкладене на 17.03.2020 у зв`язку з неявкою сторін (а. с. 181). 17.03.2020 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а. с. 200). Судове засідання 17.03.2020 відкладене на 29.05.2020 у зв`язку з неявкою сторін (а. с. 202). 29.05.2020 справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, наступне судове засідання призначено на 12.08.2020 (а. с. 205). 23.07.2020 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів (а. с. 209-218). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020 справу передано до провадження судді Цимбал І. К. (а. с. 220). Ухвалою від 10.09.2020 справу прийнято до провадження судді Цимбал І. К. з проведенням підготовчого засідання на 17.11.2020 (а. с. 221). 11.11.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі (а. с. 226-227). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (а. с. 228) та призначено до розгляду на 18.05.2021. 17.05.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи яке мотивоване тим, що він хворіє. Зважаючи на те, що зазначені у даному клопотанні обставини не були підтверджені належними доказами, справа перебуває в провадженні суду тривалий час, що свідчить про достатність часу для викладення сторонами позицій у спірних правовідносинах і надання заяв по суті справи на обґрунтування таких позицій, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість її розгляду за відсутності сторін та їх представників, за наявними матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 24.04.1998 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а. с. 8). У подружжя народилося двоє синів: тепер уже повнолітній [PERSON] , [INFO] (а. с. 9) та [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2018 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 71). В період шлюбу сторони набули у власність трикімнатну квартиру, розташовану що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану за позивачем на підставідоговору купівлі-продажу квартири від 16.10.2010 (а. с. 74, 75-76). Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 30.03.2018 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.12.2017, до досягнення дитиною повноліття. З наявних в матеріалах справи документів виконавчого провадження з виконання вищевказаного судового наказу вбачається, що у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим до нього застосовувались передбачені законом заходи примусового виконання, проте станом на 14.08.2019 заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі (а. с. 101). Відповідно до довідки про доходи від 15.08.2018 відповідач працевлаштований в ТОВ «Дамрембуд» на посаді різноробочого та отримує мінімальну заробітну плату в сумі 4 173 грн. (а. с. 131). Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 03.06.2019 № 446 визначена участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] у формі спілкування щовівторка з 16-00 год. до 20-00 год. (а. с. 127). У 2019 р. [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики за розпискою від 01.08.2010(справа № 381/2003/19). Вимоги позову мотивував тим, що позичені кошти були вкладені у придбання спірної квартири. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2020, позов [PERSON] задоволено частково - стягнуто із [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 40 000 дол. США, що за офіційним курсом гривні до долара США становить 1 048 000,00 грн., три проценти річних в сумі 2 265,21 дол. США, що за офіційним курсом гривні до долара США становить 59 348,50 грн., та судовий збір, а у позові до [PERSON] відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову до дружини позичальника, суди дійшли висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що кошти, які були отримані [PERSON] за розпискою, були використані в інтересах сім`ї, [PERSON] заперечила факт отримання коштів за договором позики в інтересах сім`ї, дозволу на отримання коштів в інтересах сім`ї не надавала та зазначила, що купівля квартири здійснювалась за власні кошти подружжя (а. с. 212-218). ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, зважаючи на те, що квартира та будинок були придбані сторонами в період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд визнає це майно об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно з приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). Такої згоди сторони не надавали. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно з частиною 4 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] становить 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Такий розмір аліментів відповідає розміру, встановленому законом. Позивач належним чином не обгрунтувала та не довела недостатність отримуваних нею алемінтів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітнього сина [PERSON] , а тому підстав для збільшення її частки при поділі спільного майна подружжя. Отже на підставі оцінки викладених сторонами аргументів і наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги сторін про поділ спірної квартири шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ її частину. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2019, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні вимог позикодавця до дружини позичальника про стягнення боргу за договором позики з підстав недоведеності витрачання позичених коштів в інтересах сім`ї сторін, а відтак вимоги зустрічного позову про поділ боргових зобов`язань суд визнає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначила, що ціна позову становить 869 000 грн. та сплатила судовий збір в загальному розмірі 6 695,60 грн. (а.с. 7, 34, 35). У заяві про зміну предмету зустрічного позову відповідач не визначив ціну позову, а в матеріалах справи наявні докази сплати ним судового збору в сумі 1 000 грн. (а.с. 109). При вирішенні даної справи суд проаналізував інформацію, розміщену на популярних Інтернет-ресурсах ЛУНua та OLX, та дійшов висновку, що ймовірна вартість спірної квартири на дату ухвалення даного рішення становить 2 900 000 грн. Оскільки позивачем було заявлено вимогу про визнання права власності на 2/3 частин квартири, ціна первісного позову становить 1 933 333 грн. Відповідач заявив вимоги про поділ в рівних частках спірної квартири та боргового зобов`язання в сумі 1 039 565,84 грн., а відтак ціна зустрічного позову становить 1 969 782,92 грн. (1 450 000+ 519 782,92 (1 039 565,84/2). Зважаючи на викладене, заявлені сторонами вимоги підлягали оплаті судовим збором за максимальною ставкою, встановленою статтею 4 Закону України «Про судовий збір» для позовних заяв майнового характеру. Первісний позов пред`явлено у 2018 р., у зв`язку з чим за його подання мав бути сплачений судовий збір в сумі 8 810 грн. Зустрічний позов пред`явленоу 2019 р., а тому за його подання мав бути сплачений судовий збір в сумі 9 605 грн. За визначеним судом порядком поділу кожній зі сторін виділяється майно вартістю 1 450 000 грн., а тому первісний задоволено на 3/4 частин (1 450 000х100/1 933 333), а зустрічний - на 37/50 частин (1 450 000х100/1 969 782,92). Зважаючи на викладене, суд покладає на відповідача 3/4 частини сплаченого позивачем судового збору, що становить 5 021,70 грн., а на позивача - 37/50 частин судового збору, сплаченого відповідачем, що становить 740 грн. Отже за результатами заліку взаємних вимог суд покладає на відповідача судові витрати позивача в сумі 4 281,70 грн. (5 021,70-740). Решту сум судового збору, які не були сплачені сторонами при зверненні до суду з первісним та зустрічним позовом, що становить, відповідно, 2 114,40 грн. (8810-6 695,60) та 8 605 грн. (9 605 - 1 000), суд стягує з них в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial