Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

із позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 35428.96 гривень за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2007 року у суд звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» м. Дніпро до [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача Пирковський Ю.Ф. позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] і представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали, просять застосувати позовну давність. При судовому розгляді справи встановлено, що 20 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 21600.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання вказаного договору підтверджується заявою [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, із якими відповідач ознайомлена і погодилася. [PERSON] до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не зверталася. Вислухавши пояснення представника позивача Пирковського Ю.Ф., відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» м. Дніпро до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Відповідач [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язань за кредитним договором та за розрахунком, проведеним ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 30 вересня 2016 року загальна сума заборгованості у [PERSON] становить 35428.96 гривень, із них: заборгованість за кредитом - 3537.65 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом - 26688.25 гривень; заборгованість за пенею та комісією - 3039.78 гривень; штраф (фіксована частина) - 500.00 гривень; штраф (процентна складова) - 1663.28 гривень. Відповідно до ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, визначені нормами ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). У постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. З наданої банком роздруківки по проведенню операцій по платіжній картці [PERSON] видно, що 25 грудня 2013 року на картковий рахунок відповідача надходили грошові кошти в розмірі 250.00 гривень (поповнення готівкою у терміналі самообслуговування). При цьому, 29 березня 2014 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості у розмірі 149.25 гривень. Отже, останнє таке списання банком коштів із рахунку відбулося 29 березня 2014 року. Проведення позивачем такого списання грошових коштів є правомірним, так як здійснювалося банком у межах укладеної угоди. Тому, дату останнього списання коштів у рахунок погашення існуючої заборгованості необхідно вважати останнім платежем. Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд із вказаним позовом 22 листопада 2016 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 3537.65 гривень і заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 26688.25 гривень позивачем не пропущений. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] в частині про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) і процентів за користування кредитом підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] в частині про стягнення суми пені та штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Представник відповідача [PERSON] подала письмове клопотання про відмову у задоволенні позову з посиланням на пропущення позивачем строків звернення до суду. Положеннями ч. 2 ст. 259 ЦК України визначено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір про збільшення строку позовної давності сторонами не укладався. Крім цього, представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що в цих Умовах був зазначений збільшений строк позовної давності в момент підписання [PERSON] заяви позичальника або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися. Наведене узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Отже, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення у суд із позовом у частині стягнення із відповідача [PERSON] неустойки за вказаним вище договором. Тому, у решті позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] необхідно відмовити. Крім того, із відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 1378.00 гривень судового збору

Outcome: partial