Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 20.02.1994 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, актовий запис за №3. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.02.1994 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей вона та відповідач не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відмінність у поглядах на сімейне життя, втрату почуття поваги один до одного, внаслідок чого виникали непорозуміння та суперечки. Протягом останнього року сімейні стосунки погрішилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем з жовтня 2019 року, у зв`язку з чим спільне проживання її та відповідача вважає неможливим. Шлюб існує формально. На примирення з відповідачем вона не згодна. Розлучатися через органи ДРАЦСу відповідач не бажає. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула. Відповідно до заяви від 14.08.2020 року, позивач просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у позові, на примирення з відповідачем не згодна, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу (а.с.13). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом на подання відзиву на позов [PERSON] до нього про розірвання шлюбу, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, але 14.08.2020 року подав до Шаргородського районного суду заяву, в якій просить розглянути цивільну справу за його відсутності, повідомив суд про визнання позовних вимог [PERSON] до нього про розірвання шлюбу у повному обсязі, миритися з позивачем не бажає, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу (а.с.14). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно із заявою від 14.08.2020 року, просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, зазначених у позові, на примирення з відповідачем не згодна, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу (а.с.13). 2. 14.08.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій повідомив суд про визнання позовних вимог [PERSON] до нього про розірвання шлюбу у повному обсязі, на примирення з позивачем не згоден, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, просить розглянути цивільну справу за його відсутності (а.с.14). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 31.07.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 14.08.2020 року; визначено дату другого судового засідання - 24.09.2020 року (а.с.10-11). 2. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати судове засідання у відсутності сторін. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання ним позовних вимог [PERSON] . 6. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.02.1994 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяв позивача і відповідача до суду (а.с.2, 13, 14). Розлучатися через органи ДРАЦСу відповідач не бажає. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стала відмінність сторін у характерах та поглядах на сімейне життя, відсутність взаємоповаги, внаслідок чого виникали конфлікти, непорозуміння, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин у жовтні 2019 року. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки з жовтня 2019 року сторони однією сім`єю не проживають. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як сторони не бажають миритися, наполягають на розірванні шлюбу. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач та відповідач наполягають на розлученні та мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved