Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

КП «Житловик» звернулося в суд з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Уточнивши позовні вимоги зазначає, що позивач надає споживачу [PERSON] послуги з обслуговуванню будинку та прибудинкової території Відповідач споживає послуги, однак їх оплату не проводить. За період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року борг споживача становить 1968,53 грн. Від укладення договору із позивачем ухилився. Щомісяця підприємство надавало послуги згідно з переліком, зауважень щодо якості таких послуг від відповідача не надходило. Просить стягнути з [PERSON] на користь КП «Житловик» 1968,53 грн. заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно у відповідності до п.3 ст.76 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідних територіальних громад; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Судом та матеріалами справи установлено, що на обслуговуванні КП «Житловик» знаходиться будинок по вул.. Князів Коріатовичів, 4 м. Кам»нець-Подільський. Відповідач зареєстрований та є власником квартири № 9 у вказаному будинку. Як вбачається із матеріалів справи позивачем у вказаний період надавались відповідно до ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» перелік послуг, затверджений органом місцевого самоврядування і які є мінімальною нормою житлово-комунальних послуг від яких споживач не вправі відмовитися. Відповідно до ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньо - будинкових мереж і систем. Як убачається із розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 01.01.2015 року рахується заборгованість в сумі 1968,53 грн. За вказаний період відповідач в березні 2014 року при нарахуванні 39,24 грн сплатив 200 грн., тобто частково погашав заборгованість за минулий період, що свідчить про те, що відповідач погодився отримувати послуги, які надає позивач. Відповідач не звертався із відповідними претензіями як споживач до виконавців щодо надання неякісних послуг, як це передбачено ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Інших доказів, щодо неналежного надання комунальних послуг судом не здобуто. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. Відсутність договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення від оплати за фактично отримані послуги, в силу вимог ст.11 ЦК України, яка передбачає що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Статтею 360 Цивільного кодексу України, яка визначає порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню відповідно до статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 оскільки між сторонами існують фактичні договірні відносини по наданню комунальних послуг, позивач надав послуги з обслуговування житла своєчасно і в повному обсязі, тому споживач зобов'язаний їх оплачувати. На підставі викладеного,

Outcome: approved