Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Командир військової частини [NUMBER] Національної гвардії України полковник [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 жовтня 1993 року № 419 були виділенні командуванню військової частини [NUMBER] квартири в будинку [ADDRESS] від [ADDRESS] від [ADDRESS] для використання їх під гуртожиток для малих сімей військовослужбовців частини. Статус гуртожитку до цього часу мають квартири у будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] . Наказом командира військової частини [NUMBER] № 25 о/с від 03 серпня 2000 року [PERSON] був зарахований в списки особового складку військової частини [NUMBER] та поставлений на усі види забезпечення. У зв`язку із проходженням військової служби у зазначеній військовій частині, [PERSON] та його сім`ї, як такому, який у зв`язку з характером трудових відносин повинний проживати за місцем роботи або поблизу від неї, у червні 2004 року, було надано службове житлове приміщення в гуртожитку для малосімейних військовослужбовців, а саме: квартиру [ADDRESS] у безпосередній близькості від роботи. 19 лютого 2013 року [PERSON] та його дружина [PERSON] були зареєстровані за адресою проживання: [ADDRESS] . Ордер на квартиру за вищевказаною адресою [PERSON] не видавався, розподілення кімнат в гуртожитку здійснювалася на підставі його рапорту, рішення житлово-побутової комісії та наказу командира частини [NUMBER] . 27 лютого 2015 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя,\~ шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірваний. У зв`язку з чим, на підставі Житлового кодексу України та інших законодавчих актів України, встановлено, що виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення підлягають колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають при ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу. [PERSON] в добровільному порядку виїхала службового житла 20 вересня 2014 року, її орієнтовне місце мешкання адреса батьків: [ADDRESS] . В ході перевірки встановлено що [PERSON] за адресом: [ADDRESS] не мешкає та її особистих речей немає, про що були складенні акти перевірки житлових умов. На підставі довідки наданої МКП «ОСНОВАНІЄ» від 21.10.2015 року № 844 [PERSON] на даний час не знялася із реєстрації. Всі листи, направлені за відомим місцем проживання останньої, повернулися. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву, відповідно до якої, просить суд розглянути справу без його участі, позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України). Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Указу Президента України № 71/95 від 20 січня 1995 року «Про перепорядкування частин Національної гвардії України в міліцейські частини внутрішніх військ та конвойної охорони МВС України» військова частина Національної гвардії України м. Запоріжжя переформована в військову частину [NUMBER] Спеціальний моторизований полк міліції. Відповідно до цього військова частина [NUMBER] ВВ МВС України є правонаступником військової частини [NUMBER] Національної гвардії України.

Outcome: approved