Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

І. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 31 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 22 грудня 2018 року. Сторони у підготовче судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі також подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позову. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. ІІ. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], після його смерті залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого є вона. Через відсутність державної реєстрації успадкованого [PERSON] не може оформити своїх прав. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду. Окрім неї спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, відповідачі у справі, які відмовилися від своєї частки у спадщині. ІІІ. Стислий виклад позиції відповідачів. Відповідачі у справі у поданих до суду заявах позов визнали. IV. Норми права, які застосував суд. Пунктом 11 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) визначено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності з частиною першою статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частинами першою та п'ятою статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. V. Мотиви суду щодо позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наявні у справі письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а рішення суду слугуватиме підставою для державної реєстрації прав [PERSON] на спадкове нерухоме майно. VІ. Питання розподілу судових витрат. Позивач при подачі позовної заяви сплатила 995,36 гривень судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 ЦПК встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв'язку з визнанням позову відповідачами до початку розгляду справи по суті та повним його задоволенням судом, у цьому випадку 50 відсотків сплаченого судового збору необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решта - пропорційно стягнути з відповідачів у користь позивача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved