Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Комсомольський виправний центр № 136 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] 505,50 грн. витрат, пов'язаних із здійсненням розшуку засудженого, судові витрати прохає покласти на відповідача. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що 25.02.2014 року засуджений [PERSON] відбуваючи покарання у КВЦ самовільно залишив установу виконання покарань, зникнувши з території Комсомольської лікарні. На проведення оперативно-розшукових заходів засудженого та повернення його до місця відбування покарання були витрачені кошти в сумі 505,50 грн., що включають у себе витрати на відрядження в сумі 180 грн. та 325,50 грн. витрат на паливо для автотранспорту установи. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони до суду не з'явились. Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Відповідач [PERSON] правом надання заперечень та доказів на їх підтвердження не скористався, тому справу розглянуто в заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 11.04.2014 року затверджена угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим [PERSON] із призначенням останньому покарання за ч.1 ст.390 КК України із застосуванням ст.ст.71,72 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Згідно із вказаним вироком 25.02.2014 року близько 11 год. 10 год. [PERSON] самовільно залишив межі Комсомольського виправного центру і того ж дня близько 13 год. 30 хв. був затриманий працівниками установи у м. Кременчуці. З метою встановлення місцезнаходження та затримання засудженого [PERSON] направлялись оперативно-розшукові групи із числа працівників виправного центру, яким видавались посвідчення про відрядження, а також використовувався автотранспорт установи. Для проведення зазначених заходів установою було витрачено 505,50 грн., а саме 180 грн. витрат на відрядження та 325,50 грн. витрат на бензин, що підтверджується копіями посвідчень про відрядження, чеків на придбання пального та звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт. Визначаючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, та норми, які мають бути до них застосовані, суд наголошує про наступне. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Виходячи з загальних підстав відповідальності за завдану шкоду, визначених ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Розглянувши справу в межах заявлених вимоги та враховуючи, що майнова шкода Комсомольському виправному центру № 136 була завдана неправомірними діями відповідача, які виразились у самовільному залишенні ним місця відбування покарання та проведенням його розшуку, суд вважає позов Комсомольського ВЦ № 136 обґрунтованим повністю. Питання про судові витрати у справі вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. З огляду на викладене та

Outcome: approved