Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити, виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав та пояснила, що вона не мала змоги забрати дитину з пологового будинку, оскільки вона перебувала в м. Харкові на роботі. Також повідомила, що вона не отримує самостійного доходу. Будинок, в якому вона проживала с. Пархомівка вже не придатний для проживання, а тому на даний час вона проживає у знайомого її батька. Представник третьої особи - служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні підтримав заявлені Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області вимоги та прохав їх задовольнити, виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України (номер витягу: 00021964227, дата формування: 25 січня 2019 року). Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом позовної заяви підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є його ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи, а саме доповідної завідувача АЗПСМ с. Пархомівка Н.Г.Цасюк, сімейного лікаря К.Г.Зуєвої, медичних сестер [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2018 року була проведена перевірка за місце її проживання. Під час огляду виявлено, що [PERSON] проживає в двохкімнатній квартирі, в якій відсутнє газопостачання, електропостачання, відсутня каналізація. В одній із кімнат проживає [PERSON] з громадянином [PERSON] , в іншій кімнаті проживає сестра громадянина [PERSON] [PERSON]. зі своїм співмешканцем [PERSON] Всі члени сім`ї зловживають алкогольними напоями та ведуть аморальний спосіб життя. Сім`я безробітна, матеріально не забезпечена, проживає в незадовільних побутових умовах. [PERSON] позбавлена батьківських прав на дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] - померла. DS: механічна асфіксія шлунковим змістом. [INFO] року в пологовому відділені Богодухівської ЦРЛ [PERSON] народила хлопчика [PERSON] . На другу добу породілля самовільно залишила пологове відділення. У зв`язку з погіршенням стану дитина була госпіталізована в реанімаційне відділення ОДКЛ м. Харків. Також, як вбачається з листа КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» Краснокутської районної ради від 16.04.2019 року, то [PERSON] , [INFO] знаходиться в дитячому відділенні Краснокутської ЦРЛ з 04.10.2018 р. ( переведений з відділення патології новонароджених ОДКЛ №1 м. Харкова ). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОДКЛ № 1 за період перебування дитини з 02.08.2018 р. по 04.10.2018 р. мати хлопчика не відвідувала, медикаментами та засобами догляду не забезпечувала. За період перебування дитини з 04.10.2018 р. по теперішній час в дитячому відділенні, мати дитини, [PERSON] , до дитини жодного разу не з`являлася. Про перебування дитини [PERSON] в дитячому відділенні, неодноразово матері повідомлялось по телефону особисто районним педіатром [PERSON] , та через сімейних лікарів Пархомівської та Колонтаївської сімейних дільниць. Також допитана в судовому засіданні в якості свідка районний педіатр [PERSON] суду пояснила, що сім`я [PERSON] неблагонадійна. Дитина [PERSON] народився з внутрішньоутробною інфекцією. Після народження він два місяці знаходився в м. Харкові на лікування, однак мати дитину не відвідувала. Коли дитину виписали [PERSON] особисто телефонувала [PERSON] , щоб вона забрала дитину, однак остання [PERSON] так і не з`явилася до дитячого відділення та дитину не забрала. Тобто починаючи з 4 жовтня 2018 року і по цей час дитина перебуває в дитячому відділенні Краснокутської ЦРЛ та за цей час мати дитини [PERSON] лише з`явилася до дитини одного разу, а саме 16 квітня 2019 року. [PERSON] було повідомлено, що вона має право забрати свою дитину при наявності довідки про стан її здоров`я. Також допитана в судовому засіданні в якості [PERSON] суду пояснила, що вона працює в центрі соціальних служб та 4 жовтня 2018 року коли привезли [PERSON] з Харкова вона телефонувала його матері [PERSON] , щоб вона прийшла до дитини та принесла їй речі першої необхідності (дитяче харчування, одяг, засоби гігієни, медикаменти), однак так ніхто і не прийшов. 21 лютого 2019 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини Краснокутської районної державної адміністрації, де було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та було надано висновок комісії з питань захисту прав дитини Краснокутської РДА від 21.02.2019 року №3 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, судом під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не забрала свою дитину з полового будинку та з закладу охорони здоров`я, а саме: дитячого відділення Краснокутської ЦРЛ без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Окрім цього ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, піклуванням про свою дитину не займається, матеріальної допомоги не надає, життям та здоров`ям не цікавиться. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачкою по справі від виховання дитини та свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав являється ухилення від виконання батьками своїх обов`язків по догляду за дитиною. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved