Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Їй на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 12.11.2010 року належить будинок з прилеглими господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 29138315 від 25.02.2011 р. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений 09.07.2011 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3179. Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивачки, шлюб з яким розірвано 30.04.2007 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем у судовому порядку, позивач згідно рішення суду отримала право власності на житловий будинок з прилеглими господарськими та побутовими спорудами та згідно договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку. Відповідач з дати набуття чинності судового рішення та укладання договору купівлі-продажу право на зазначені вище об`єкти нерухомості не має. До 2014 року відповідач проживав у будинку, обіцяв позивачу добровільно знятись з реєстраційного обліку, але обіцянку не виконав. Після завершення АТО позивач разом з відповідачем переїхали на постійне місце мешкання до міста Краматорськ. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку місця проживання у будинку. Останнім відомим місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS] , де він був зареєстрований за зазначеною адресою. З 2014 року і до тепер за місцем реєстрації свого останнього проживання у будинку [ADDRESS] відповідач не мешкає, будь-які його речі у будинку відсутні. Відповідач ніяких договорів щодо користування належним позивачу будинку не укладав, витрат по утриманню будинку не несе. Наявність реєстрації відповідача у будинку перешкоджає позивачу в оформленні субсидії за користування послугами постачальників теплоносіїв, за необхідність вільно та безперешкодно провести відчуження, та інше, тобто перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй на праві власності будинком. У зв`язку з викладеним, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . 2. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та пояснила, що з 1999 року по 2007 рік вони перебували у шлюбі, від якого мають сина, [INFO] . У 2007 рокі, після розірвання шлюбу з відповідачем вони розподілили майно, і будинок [ADDRESS] залишився у її власності. З 2007 по 2009 рік вони разом не мешкали, а після цього їх відносини відновилися і вони стали мешкати разом за будинку за спірною адресою. У 2015 році до будинку переїхала її мати, а вона разом з сином та відповідачем переїхали на постійне проживання за адресою: [ADDRESS] у квартиру, що також належить їй на праві власності, де мешкали до зими 2019 року. Після цього їх відносини погіршилися і вже новий 2020 рік вони зустрічали з відповідачем окремо. З 2020 року вона разом з сином зняли квартиру та стали мешкати за адресою: [ADDRESS] , а відповідач зняв собі квартиру у м. Краматорську. Особистих речей відповідача у будинку не має, він там не мешкає, іноді користується гаражним приміщенням. Відповідач не намагався вселитися у будинок, не розглядає його як своє постійне житло, не сплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим її мати [PERSON] несе тягар по сплаті комунальних платежів. Просить суд задовольнити її позовні вимоги. Додала, що у будинок [ADDRESS] вони приїжджають тільки у вихідні дні. На території будинку є гараж, де була машина відповідача та рибальські снасті, але весною 2020 року вона закрила будинок та інший засок, від якого ключів у відповідача не було, оскільки мав місце факт крадіжки відповідачем грошових коштів її матері з будинку. Крім того, у них неприязнені стосунки з відповідачем, оскільки він веде себе неадекватно та вчиняє фізичне насильство стосовно неї, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції. Вважає, що йому нічого робити у будинку, тому ключі йому і не дала. Під час спільного проживання з відповідачем, коли вони приїздили у спірний будинок, то мешкали у літній кухні, вона обладнана всівм необхідним для проживання. 3. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Обставини спільного життя з позивачкою підтвердив. Додав, що, він з сім`єю, а саме з позивачкою та їх спільним сином до жовтня 2019 року постійно мешкали у будинку [ADDRESS] . На даний час він мешкає у найманій квартирі, а у будинку мешкає теща [PERSON] , яка весною 2020 року винесла з будинку усі його речі до сараю. Разом з тим, він кожен день буває у м. Слов`янську, кормить собаку, у гаражі знаходиться його машина. З Нового року 2020 року він будинком не користується, так як теща змінила замки. Ключі від вхідних дверей у нього відсутні. З заявою про усунення перешкод у користуванні будинком він нікуди не звертався, але це фактично його єдине місце проживання та реєстрації, іншого житла у нього немає, тому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог. Додав, що він неодноразово намагався зайти у будинок, але його не пускала теща, ключів від будинку він не має. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справ. 4. Заяв до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 5. Ухвалою суду від 16.09.2020 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.46). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 12.11.2010 року належить будинок з прилеглими господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 29138315 від 25.02.2011 р. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений 09.07.2011 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3179 (а.с.8-9,13,16-17). 7. Як вбачається з наданого свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.07.2011 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 30.04.2007 року розірвано. (а.с.10). 8. З довідки Слов`янської міської ради та домової книги слідує, що за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем зареєстрований [PERSON] , [INFO] відповідач по справі (а.с.5-7). 9. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є матір`ю позивачки. Мешкала у будинку за адресою: [ADDRESS] з 23.10.2013 року разом з родиною доньки: позивач, відповідач та їх неповнолітній син. У вересні 2014 року донька знялася з реєстрації у цьому будинку та разом з чоловіком та сином переїхали до м. Краматорська у квартиру позивачки. Частину особистих речей вони забрали, а частину залишили, якими користувалися, коли приїжджали у спірний будинок. 23.09.2019 року між нею та відповідачем виникла сварка. Вона його особисті речі, що знаходилися у будинку перенесла до літньої кухні, щоб він більше у будинок не заходив. Також стала замикати будинок на інший замок, ключів від якого у відповідача не було. Він приїзжав у будинок [ADDRESS] , кормив свого собаку, який був у дворі; перебував у літній кухні, де були його речі; користувався та користується гаражем, де знаходиться автомобіль. Додала, що дійсно 18.06.2020 року між нею та відповідачем була сварка, який докоряв їй, що вона особисто, без його згоди перенесла його речі до літньої кухні. 28.06.2020 року він разом зі своїми батьками приїхали за спірною адресою та хотіли святкувати день народження відповідача, вона почала цьому перешкоджати, обурюватися, між ними всіма була сварка. 10. Свідок [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що вони є сусідками позивачки, їм відомо, що [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, та з 2014 року він не мешкає за адресою: [ADDRESS] , його речей у будинку вони не бачили. Відповідач приїздить за вказаною адресою годує собаку, користується гаражем, де стоїть його машина, а також літньою кухнею. Свідок [PERSON] додала, що відповідач приїздить 1-2 рази на місяць. У спірному будинку останній раз була 5 років тому Крім того, свідок [PERSON] підтвердила, що акт про фактичне проживання за № 186 від 04.08.2020 року, який складений у її присутності, відповідає дійсності, але у будинку по [ADDRESS] вона була 2 рази. 11. Відповідно до акту про фактичне проживання від 04.08.2020 року № 186, складеного керівником комітету мікрорайону Черевківка м. Слов`янська [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не мешкає за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час, особистих речей [PERSON] на даній житловій площі не має (а.с.19). 12. Суд критично відноситься до вказаного акту, оскільки в судовому засіданні свідки фактично спростували обставини, викладені в акті. Крім того, суд не погоджується із зазначеними відомостей в акті про відсутність речей відповідача, так як свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона була у будинку 2 рази та зазначила, що вона речей не бачила, а не їх відсутність, а свідок [PERSON] взагалі вказала, що вона не була у будинку 5 років. 13. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою, її будинок розташований навпроти. Зі слів сусідки [PERSON] їй відомо, що 2-3 місяці по тому у сім`ї [PERSON] була якась сварка, приїжджала поліція. Вона бачила [PERSON] влітку во дворі, він гуляв з собакою, во дворі стояла його машина. Він їй розповів, що не може попасти у будинок, так як його теща змінила у будинку замки. 14. Свідки [PERSON] \~та [PERSON] у судовому засіданні також підтвердили той факт, що вказаний будинок відповідач не може використовувати, так як теща змінила замки. Їм відомо, що у будинку знаходяться речі відповідача, в сараї знаходяться рибальські снасті, в гаражі стоїть його машина. До того, як були змінені замки, він приходив у будинок, там були його особисті речі, він переодягався у будинку. Свідок [PERSON] додав, що відповідач цікавився цим будинком саме як своїм житлом, оскільки іншого житла, ніж спірне у нього немає, особисто бачив речі відповідача у будинку: брюки, комбінезон. 15. Відповідно до акту про фактичне проживання від 11.09.2020 року № 224, складеного секретарем комітету мікрорайону Черевківка м. Слов`янська Словак З.Г., відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою з 19.12.2003 року про що свідчать сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.42). V. Оцінка Суду. 16. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. 17. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. 18. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 19. Частиною першою\~статті 383\~ЦК України та\~статтею 150 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. 20. Згідно з частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 21. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. 22. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. 23. Згідно з\~статтею 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 24. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. 25. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. 26. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 27. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. 28. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. 29. Частиною четвертою\~статті 10\~ЦПК України і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~(далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. 30. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. 31. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. 32. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). 33. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). 34. У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. 35. У даній справі судом були досліджені причині не проживання відповідача [PERSON] у спірному житлі, зокрема те, що між сторонами, в тому числі і матір`ю позивачки [PERSON] , яка проживає у будинку [ADDRESS] існує конфліктна ситуація з приводу користування спірним житлом. 36. В судовому засіданні відповідач показав, що він неодноразово намагався вселитися в будинок, але не міг цього зробити через відсутність ключів від вхідних дверей та сварок між сторонами за участі [PERSON] , наслідком яких були виклики поліції. Даний факт в судовому засіданні також підтвердили і позивач та ряд свідків, в тому числі [PERSON] , яка безпосередньо чинила перешкоди у користуванні житлом відповідачу із згоди позивачки, що описано вище. 37. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач мешкав у цьому будинку тривалий час з родиною, та іншого житла та місця реєстрації не має та мало місце перешкоджання відповідачу в користуватися житловим приміщенням, 38. Таким чином наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог переконливих доказів, тому позов [PERSON] щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 39. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір з відповідача не стягується, оскільки він сплачений позивачем при поданні позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed