Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] . За цією адресою зареєстровані відповідачі, які там не проживають. Позивачка зазначає, що в цьому будинку відповідачі не проживають, їх речей та належного їм майна там немає, але в зв`язку з тим, що вони зареєстровані в будинку позивачки, вона позбавлена права вільно розпоряджатися належним їй на праві власності житловим будинком. Позивачка просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд вважає, що відповідачі були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає їх неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., продавці - [PERSON] , [PERSON] передали у власність покупця, а покупець - [PERSON] прийняла за певну суму належний продавцю на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 березня 2020 року. Згідно довідки, виданої головою квартального комітету № 80 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 18 травня 2020 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з січня 2019 року не проживають за вказаною адресою. Згідно довідок, виданих відділом реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11 червня 2020 року, місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачі не зняті з реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Разом із цим, право користуватися житловим приміщенням виникає та існує у особи за наявності відповідного права власності на квартиру (будинок) у цієї особи або у членів її сім`ї. Із припиненням права власності особи або членів її сім`ї втрачається й право особи на користування цим житловим приміщенням. Таким чином, судом було встановлено, що з січня 2019 року відповідачі не проживають в належному позивачці будинку, одна з відповідачок є колишньою власницею цього будинку, а інша - її донькою, їх речей та належного їм майна в будинку немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаному будинку відповідачі не пред`являли. Вказані обставини порушують права позивачки як власниці будинку. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved