Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

КП «Харківводоканал» (далі підприємство) звернулось до суду з позовною заявою в якій зазначило, що відповідач зареєстрований і мешкає в квартирі [ADDRESS], проте не в повному обсязі сплачує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в зв'язку з чим виникла заборгованість з централізованого водопостачання за період з 01.01.1999 по 30.11.2013 в розмірі 4071,84 грн. та водовідведення за період з 01.04.2005 по 30.11.2013 в розмірі 1271,28 грн. Позивач просить задовольнити позов та стягнути з [PERSON] загальну заборгованість в розмірі 5343,12 грн. В суді представник позивача підтримав заявлений позов, просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши норми, що передбачають переривання перебігу позовної давності. Відповідач проти позову заперечував в повному обсязі зазначивши, що послугами водовідведення він не користується з червня 2012 року, так як його відключено від надання цих послуг, а до цього сплачував їх в повному обсязі, як і послуги з водопостачання. В обґрунтування своїх заперечень надав квитанції про оплату та просив застосувати позовну давність до вимог, що знаходяться за межами її строків. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS] разом з неповнолітньою донькою (а.с. 3). Як вбачається з розрахунку заборгованості оплати послуг з централізованого водопостачання за період з 01.01.1999 по 30.11.2013 та водовідведення за період з 01.04.2005 по 30.11.2013 остання становить відповідно 4071,84 грн. та 1271,28 грн., а загальна заборгованість - 5343,12 грн. (а.с. 6-17). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - у відповідності зі звичаями ділового обігу чи іншими вимогами, які звичайно пред'являються. Відповідно до вимог ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами і наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 30 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної і гарячої води» (далі Правила), затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 позивач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 21 зазначених Правил у разі відсутності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. З погляду на вищевикладене можна зробити висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з розміром вказаних вимог суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв'язку з відповідною заявою відповідача та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України, так як оплата чергових платежів, хай і не в повному обсязі, не свідчить про визнання відповідачем свого боргу за минулий період, а про наявну заборгованості відповідача сповіщено лише 18.10.2013 (а.с. 4-5). Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, суд розглядає позовні вимоги підприємства в межах позовної давності, тобто з 23.12.2010. При цьому заборгованість з оплати послуг з централізованого водовідведення розглядається в межах періоду з 23.12.2010 по 08.06.2012, тобто до часу, з якого відповідача відключено від надання вказаної послуги, так як дані про наступне підключення останнього до цієї послуги суду не надані (а.с. 36). Зіставивши розрахунок заборгованості з даними, відображеними в наданих відповідачем квитанціях, суд приходить до висновку, що він містить відомості про всі сплати, здійснені [PERSON] згідно квитанцій в межах строку позовної давності (а.с. 6-17, 39-43). Шляхом математичних підрахувань, зроблених на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед позивачем з оплати послуг з централізованого водопостачання за період з 23.12.2010 по 23.12.2013 становить 1254,76 грн., з послуг централізованого водовідведення за період з 23.12.2010 по 08.06.2012 - 198,90 копійок. Той факт, що відповідачем встановлені прилади обліку води (а.с. 44), за якими він сплачує надані послуги, не приймається судом до уваги, так як, по перше, відповідний акт не має ні дати його складання, ні даних про показання попередніх приладів обліку, по друге, відсутні дані про повірку приладу обліку, встановленого відповідачем, його узгодження з підприємством. Таким чином, враховуючи викладене вище позовні вимоги повинні бути задоволені частково, а саме в межах 1453,66 грн. (1254,76 грн. + 198,90 грн.). Індекс інфляції та три відсотки річних, як і судові витрати, також повинні бути стягнуті з відповідача в сумі, відповідно, 27,22 грн. і 61,39 грн., розрахованої виходячи з встановленої судом суми заборгованості з урахуванням розрахунку, наданого позивачем (а.с. 20-21).

Outcome: partial