Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 30.12.2015 року на праві приватної власності йому належить будинок за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку, крім нього зареєстровані також відповідачі [PERSON] , [PERSON] , який доводяться позивачу відповідно колишньою дружиною та донькою. Відповідачі зареєстровані у спірному будинку, але фактично за місцем реєстрації не мешкають з 30.05.2019 року, їх особистих речей у будинку немає. Донька позивача має своє власне житло та проживає в ньому. Оскільки, через реєстрацію відповідачів у належному йому будинку, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на ст.71 ЖК УРСР, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. В раніше наданих суду поясненнях пояснював, що він з дружиною та донькою не проживають з травня минулого року. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 15.07.2020 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 06.08.2020 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 06.08.2020 на підставі ухвали судді підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 13.00 год. 21.09.2020 року. Через неявку відповідачів розгляд справи відкладений на 09.00 год. 06.10.2020 року. В судовому засіданні 06.10.2020 року у зв`язку із неявкою відповідачів, що були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ними відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 30 грудня 2005 року, позивачу [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку, крім позивача також зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [INFO] (колишня дружина), [PERSON] , [INFO] (донька) (а.с. 6, 7, 11-14, 15, 16). З 17 лютого 1995 року [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , після чого, 22 липня 2019 року на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області шлюб між ними розірваний (а.с. 7, 8-9). Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка є відповідачем (а.с. 7, 8). 17 грудня 2019 року, представником координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда Пушкар Т.І., в присутності [PERSON] , за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] , складений акт, згідно з яким [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 30 травня 2019 року (а.с. 17). Відповідач [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Вказані обставини та факт непроживання відповідачів у спірному будинку без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач це його сусід, тобто поруч з ним мешкають його батьки. У батьків буває кожен день, відповідачі - це дружина та донька позивача. Відповідачі не мешкають з позивачем з травня 2019 року. Позивач його товариш, він знає, що той розірвав шлюб. Він допомагав перевозити речі: меблі, побутову техніку, особисті речі відповідачів на м-н «Східний» м. Мирноград, відповідачі виїжджали добровільно. З тих пір відповідачів у спірному будинку не бачив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що сторони по справі - це сусіди, відповідачі не мешкають з позивачем з весни 2019 року. V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім`ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Посилання позивача на ст.71 Житлового кодексу УРСР як на підставу позбавлення відповідачів права на користування житлом, не може заслуговувати на увагу, оскільки дана стаття регулює відносини щодо державного та комунального майна, тоді як відносини у даній справі між власником та членами сім`ї власника регулюються цивільним законодавством, а саме ст.405 Цивільного кодексу України. При з`ясуванні причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідачі не користувалися житлом та були відсутніми, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з травня 2019 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачами щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право на користування будинком [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 71, 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved