Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.04.2019 рішенням Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області №11-410, [PERSON] , яка приходилася матір`ю позивачу було виділено в натурі (на місцевості), як власнику земельної частки (паю) по КСП «Україна» згідно сертифікату ЗП №0056533, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,0000 га, кадастровий номер 2325284000:08:003:0035. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2019. Таким чином, після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,0000 га, кадастровий номер 2325284000:08:003:0035. 10.07.2020 позивач звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але позивачу було відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстровано з порушенням чинного законодавства: довіреність, посвідчена виконавчим комітетом Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 27.09.2016, на момент реєстрації права власності втратила свою чинність - у зв`язку зі смертю довірителя. Право власності було зареєстровано на підставі недіючих документів, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.07.2020 №345/02-31. Всі питання [PERSON] , в тому числі і проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вирішувала позивач на підставі довіреності від 27.09.2016, що була посвідчена секретарем виконкому Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області. У зв`язку із юридичною необізнаності після смерті матері, позивач здійснила державну реєстрацію земельної ділянки від імені [PERSON] на підставі довіреності, не розуміючи, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Позивач звернулася до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві Юстиції України із скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Наказом Міністерства Юстиції України від 21.04.2020 р. №971/7 позивачу було відмовлено у задоволені скарги. Таким чином для отримання у спадок вказаної земельної ділянки позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу та провести повторно підготовче провадження. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької областівід 30 березня 2021 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті. Стислий виклад позиції сторін: Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Представник відповідача на розгляд справи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить провести судове засідання за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом: 23.04.2019 рішенням Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області №11-410, [PERSON] , яка приходилася матір`ю позивачу було виділено в натурі (на місцевості), як власнику земельної частки (паю) по КСП «Україна» згідно з сертифікатом ЗП №0056533, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,0000 га, кадастровий номер 2325284000:08:003:0035. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11.06.2019. Родинні відносини позивача з померлою [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача від 05.06.1962 копією свідоцтва про укладення шлюбу від 18.09.1981 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.11.2000. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,0000 га, кадастровий номер 2325284000:08:003:0035. 10.07.2020 позивач звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але позивачу було відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстровано з порушенням чинного законодавства: довіреність, посвідчена виконавчим комітетом Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 27.09.2016, на момент реєстрації права власності втратила свою чинність - у зв`язку зі смертю довірителя. Право власності було зареєстровано на підставі недіючих документів, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.07.2020 № 345/02-31. Всі питання [PERSON] , в тому числі і проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вирішувала позивач на підставі довіреності від 27.09.2016, що була посвідчена секретарем виконкому Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області. У зв`язку із юридичною необізнаності після смерті матері позивач здійснила державну реєстрацію земельної ділянки про яку йдеться від імені [PERSON] на підставі довіреності, не розуміючи, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Зі спадкової справи №246/2019 після померлої [INFO] [PERSON] слідує, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом, яка прийняла спадщину. Інший спадкоємець [PERSON] від успадкування майна відмовився згідно з поданою заявою. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Висновки суду: Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене слідує, що положення закону стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач є такою, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, сам факт не отримання правовстановлюючих документів в установленому законом порядку, не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно набуто у власність. В даному випадку, суд вважає, що оскільки земельна ділянка набута спадкодавцем правомірно, то позивач має право отримати її у власність в порядку спадкування за законом. Таким чином, за позивачем має бути визнано право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved