Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Керівник Київської місцевої прокуратури №9 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради і просить: -визнати недійсним договір дарування квартири №71 [ADDRESS], загальною площею 43,9 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м. на користь відповідача; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №32872718 від 12 грудня 2016 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,9 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1114672580000. -визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], [INFO] року народження, до складу якої входить квартира [ADDRESS], та передати її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, код ЄДРПОУ 22883141). Посилається в позові на те, що Київською місцевою прокуратурою №9 під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12016100090015383 від 26.12.2016 року, встановлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва. Так, [INFO] року помер [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилася спадщина, у тому числі квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності. Відповідно до спадкової справи №670/2011 єдиною спадкоємицею за заповітом від [INFO] році за № 4-2036, складеним померлим, є його донька - [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до листа П'ятої Київської державної нотаріальної контори №5741/02-14 від 16 вересня 2017 року [PERSON] спадщину прийняла, але Свідоцтво про право на спадщину не отримала. Таким чином, єдиний спадкоємець за заповітом належним чином не оформила своє право на спадщину, а право власності на нерухоме майно - спірну квартиру, у порядку спадкування не перейшло. В той же час було встановлено, що 12 грудня 2016 року була здійснена державна реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі договору дарування, який нотаріусом, вказаним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не посвідчувався. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №948972629 від 17 серпня 2017 року, право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору дарування №2-2737 від 07 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Фоєю Л.А. Проте, відповідно до листа Вишгородської районної державної нотаріальної контори №123/01-06 від 10.02.2017 року державним нотаріусом Фоєю Л.А. на бланку серії ВТВ №278320 посвідчено 07 грудня 2012 договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], сторонами договору є [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Крім того, [PERSON] помер [INFO] року, тобто не міг розпорядитися нерухомим майном шляхом укладення, підписання та посвідчення договорів, у тому числі на користь відповідача. Оскільки спірний договір дарування нотаріусом не посвідчувався та не міг взагалі укладатись, такий договір дарування є нікчемним. Однак враховуючи, що здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру на підставі нікчемного правочину, є потреба в скасуванні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №32872718 від 12.12.2016, відповідно до якого 12 грудня 2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності відповідача на квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1114672580000. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник керівника Київської місцевої прокуратури №9 позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов також підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті в м. Києві. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року. Відповідно до спадкової справи №670/2011, заведеної П»ятою Київською державною нотаріальною конторою 06 вересня 2011 року, єдиною спадкоємицею за заповітом, складеним померлим [INFO] році за № 4-2036, є донька померлого - [PERSON], яка звернулася з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, з точки зору ст.1269 ЦК України, донька померлого є такою, що прийняла спадщину. З актового запису про смерть №13662 від 06 вересня 2016 року та Повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10 січня 2017 року, спадкоємиця померлого [PERSON] померла приблизно [INFO] року. Відповідно до листа П'ятої Київської державної нотаріальної контори №5741/02-14 від 16 вересня 2017 року, [PERSON] спадщину прийняла, але Свідоцтво про право на спадщину не отримала. / а.с. 8а; 10 - 12; 18 - 28 / Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №948972629 від 17 серпня 2017 року, право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі Договору дарування №2-2737 від 07 грудня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Фоєю Л.А. З листа Вишгородської районної державної нотаріальної контори №123/01-06 від 10.02.2017 року державним нотаріусом Фоєю Л.А. на бланку серії ВТВ №278320 07 грудня 2012 року Договір дарування спірної квартири на ім.»я відповідача не посвідчувався. / а.с.38 - 44 / За змістом ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.ч.1,3 та 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом/ нікчемний правочин/.У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків його недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Як зазначено вище, власник спірної квартири [PERSON] помер [INFO] року, а тому розпорядитись належним йому нерухомим майном шляхом укладення договору дарування не міг. Спірними договором беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім.»я відповідача здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №32872718 від 12 грудня 2016 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1114672580000 підлягає скасуванню. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збур покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цих обставин, з відповідача підлягає стягненню 171 542, 79 гр. судового збору, сплаченого Прокуратурою міста Києва при зверненні до суду.

Outcome: approved