Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог позивача [PERSON] за первісним позовом. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить суд ухвалити рішення про вселення її до квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що між нею та [PERSON] 05.05.2012 року було укладено шлюб, в шлюбі народилося двоє дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , вона та діти зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . 20.04.2018 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, після чого останній перестав допускати її в квартиру. [PERSON] стверджує, що квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування, але не зважаючи на це претендує на право користування житлом яке виникло в неї в силу перебування в шлюбі з [PERSON] . Припинення між ними шлюбних відносин не припиняє її права користуватися квартирою, якою вона користувалася під час шлюбу. Таке користування засноване на законі, а його припинення можливе лише за домовленістю сторін або на підставі судового рішення. Короткий зміст позовних вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , право власності на квартиру виникло у нього на підставі договору дарування від 27.12.2012 року № 2664, вказана квартира є його особистою приватною власністю. 20.04.2018 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. В даний момент [PERSON] фактично проживає в житловому будинку [ADDRESS] , частина якого належить їй на права приватної власності. [PERSON] добровільно змінити місце реєстрації, яке відповідає її фактичному місцю проживання не бажає. На даний момент він намагається створити нову сім`ю, і подання позову [PERSON] про її вселення є нічим іншим ніж як бажання запобігти цьому. Рух справи у суді Позов [PERSON] надійшов до суду 02.10.2019 року. Провадження у цивільній справі відкрито 05.11.2019 року та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Зустрічний позов [PERSON] надійшов до суду 04.12.2019 року. 16.03.2020 року ухвалою суду зустрічна позовна заява [PERSON] була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Аргументи учасників справи Позиція позивача [PERSON] за первісним позовом. 27.05.2020 року на адресу суду надійшло клопотання [PERSON] та її представник [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі. Позиція позивача [PERSON] за зустрічним позовом. [PERSON] не визнаючи вимоги первісного позову просив задовольнити вимоги зустрічного позову посилаючись на те, що з моменту розлучення [PERSON] не являється членом його сім`ї, у зв`язку з чим втратила право на користування житловим приміщення в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27.12.2012 року № 2664. На момент розгляду справи він офіційно уклав шлюб, про що відомо [PERSON] яка, подаючи позов, намагалася перешкодити цьому. Факт реєстрації [PERSON] в належній йому квартирі порушує його право на вільне користування та розпорядження його майном. Фактичні обставини справи Розглянувши позов в межах заявлених вимог, заслухавши [PERSON] , дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини. 05.05.2012 року між сторонами було укладено шлюб, в якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеській області від 21.08.2012 року та серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області від 14.05.2015 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 11.09.2019 року [PERSON] 27.02.2013 року була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності за договором дарування від 27.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Пантілєєвою І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2664. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 20.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Між сторонами виникли неприязні стосунки в наслідок чого [PERSON] 08 лютого 2019 року та 26 березня 2019 року викликала працівників Національної поліції України з приводу відмови її колишнього чоловіка [PERSON] допустити її до житла в якому вона зареєстрована та повернути дитину яка перебувала у [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За умовами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника, а у члена сім`ї виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Аналіз положень глави 32 ЦПК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. [PERSON] вселилася в квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності за договором дарування від 27.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Пантілєєвою І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2664 в якості члена сім`ї (дружини) власника квартири і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення. На думку суду істотною обставиною є факт розлучення сторін та укладення [PERSON] другого шлюбу. За вищенаведених обставин суд вважає за неможливе задоволення первісного позову [PERSON] про вселення, при цьому за тих самих обставин вбачає можливість задоволення зустрічного позову [PERSON] .

Outcome: approved