Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Також, вказаним вироком встановлено, що відповідач [PERSON] заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, втисненого уламкового перелому передньої стінки верхньощелепної пазухи праворуч, перелому латеральної стінки правої орбіти, перелому виличної кістки праворуч зі зміщенням уламків та явищами правостороннього гемо синусу, синця в параорбітальній області праворуч, субкон'юктивального крововиливу правого ока, рубців - по нижньому краю правої надбрівної дуги в середній третині, в проекції правої гайморової пазухи та в проекції правої виличної дуги, що є наслідками загоєння забійних ран. У зв'язку із завданими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Відповідно до листа Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» та довідки калькуляції на лікування [PERSON] витрачено 17726,50 грн. Прокурор, посилаючись на те, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, просив суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину за період з 04.09.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 17726,50 грн. У судовому засіданні представник позивача прокурор Скрипник В.В. підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України та наявних у матеріалах справи доказів (ухвалює заочне рішення). Заслухав доводи прокурора, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року, який набрав законної сили [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст..75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання строком на два роки. Цим же вироком встановлено, що у результаті злочинних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, втисненого уламкового перелому передньої стінки верхньощелепної пазухи праворуч, перелому латеральної стінки правої орбіти, перелому виличної кістки праворуч зі зміщенням уламків та явищами правостороннього гемо синусу, синця в параорбітальній області праворуч, субкон'юктивального крововиливу правого ока, рубців по нижньому краю правої надбрівної дуги в середній третині, в проекції правої гайморової пазухи та в проекції правої виличної дуги, що є наслідками загоєння забійних ран. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, у зв'язку із завданими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Згідно з листом Комунального закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» № 3/426 від 21.05.2018 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ЛОР №1 в період з 4 по 15 вересня 2015 року та в стаціонарі відділення щелепо-лицевої хірургії у період з 16 по 30 вересня 2015 року (а.с.7). Відповідно до довідок-калькуляції за № 3/877 (а.с.8), наданих медичним закладом, вартість лікування потерпілого [PERSON] становить в загальному розмірі 17726,50 грн. Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено обов'язок представляти інтереси держави в суді у випадках, визначених Законом. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Тобто, законодавство покладає обов'язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин та у відповідному порядку визнана винною у вчиненні злочину. Фактичні витрати закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, а пунктом 2 цього Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Отже, виходячи з викладеного, а також враховуючи, що майнову шкоду було завдано Комунальному закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» саме внаслідок лікування потерпілого від злочину вчиненого засудженим [PERSON], то суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заподіяної шкоди. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved