Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Київська місцева прокуратура №7 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила витребувати з чужого незаконного володіння на користь Міністерства освіти і науки нежитлові будівлі за адресою [ADDRESS] загальною площею 964,9 кв.м. та нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] загальною площею 1076,96 кв.м. . посилаючись на незаконне вибуття з державної власності об»єктів нерухомого майна. Наказами Міністерства освіти і науки від 16.02.2011р. №137 «Про передачу гуртожитку з балансу Міжгалузевого інституту управління на баланс НАУ» та від 25.02.2011р. №197 «Про внесення змін до наказу Міністерства від 16.02.2011р №137» передано на баланс Національного авіаційного університету цілісний майновий комплекс, який складається, зокрема з двох гуртожитків та господарських будівель, про що складено акт приймання-передачі від 18.04.2012р. Представник Київська місцева прокуратура №7 в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, викликався до суду за останньою відомою адресою місця реєстрації. Представники 3-ї особи ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПАРАЛЛАКС» заперечували проти позову з тих підстав, що статус спірних приміщень як гуртожитки станом на 2006р. не підтверджено, також не підлягає захисту право, яке не зареєстровано, тобто право державної власності . Зазначили, що Національний авіаційний університет не мали права змінювати юридичну адресу будівлі, тому що не наділені такими повноваженнями. Представники НАУ в судовому засіданні позов підтримав.Пояснив, що для зручності наказом ректора [PERSON] 31.08.2012р. була змінена юридична адреса будівлі з [ADDRESS] . Студенти ніколи в цих будівлях не проживали, фоторафію будівлі ( хоча б табличкою назви гуртожитку) суду не надав.Зазначив, що університет не має коштів, щоб оформити право власності. Предстаник Міністерства освіти і науки позов підтримав. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, майно ( нежитлові будівлі за адресою [ADDRESS] загальною площею 964,9 кв.м. та [ADDRESS] загальною площею 1076,96 кв.м. ) декілька разів відчужувалось. Як на підставу позову представник прокуратури посилається на факт незаконного вибуття з державної власності об»єктів нерухомого майна, які вибули на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та [NUMBER], виданих ГУ комунальної власності м.Києва Київської міської ради (КМДА) 27.01.2006р. на ім»я [PERSON] Разом з тим, позивачем не оспорюється правочин, на підставі якого зареєстровані та видані вказані свідоцтва про право власності. Тобто, прокуратура в інтересах Міністерства освіти і науки просить витребувати майно з чужого незаконного володіння у останнього володільця [PERSON] на підставі ст. 388 ЦК України, погоджуючись з тим, що перший правочин, на підставі якого видані свідоцтва від 27.01.2006р. на ім»я [PERSON] та зареєстровано за ним право власності, є чинним. В подальшому [PERSON] продав спірні будівлі 17.03.2016р. [PERSON], той продав 20.09.2016р. ТОВ «ПАРАЛЛАКС», а у ТОВ «ПАРАЛЛАКС» це майно вибуло на підставі підробного рішення суду ( ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 21.09.2016р.) до [PERSON], а [PERSON] продав їх 26.09.2016р.[PERSON] Останній власник спірних будівель є [PERSON] Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст.330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації на таке майно, якщо відповідно до ст.388 ЦК України воно не може бути витребувано в нього. Слід зазначити, що реституція виникає виключно на підставі недійсного договору, вимога може бути пред»явлена лише стороні правочину. А в даному позові позивач заявляє вимоги до останнього набувача майна про повернення майна. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.112009р. не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання вендикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК. Така правова позиція міститься у Постанові ВСУ №6-67цс14 від 25.06.2014р., якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого він не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації. Слід зазначити, що реституція виникає виключно на підставі недійсного договору, вимога може бути пред»явлена лише стороні правочину. А в даному позові прокуратура заявляє вимоги до останнього набувача майна про повернення майна. Тобто, якщо в даному випадку прокуратура посилається на те, що нерухомість вибула з володіння власника поза його волею, то має бути заявлений віндикаційний позов. Втім, позивачем обрано не правильний спосіб захисту щодо поновлення свого права власності. Прокуратура обгрунтовує вимоги тим, що волевиявлення дійсного власника - Міністерства освіти і науки України на відчуження майна не було , а воно відчужене особою, яка не мала права на їх відчуження, без згоди власника, тобто за недійсним правочином, при цьому одночасно визнає, що правочин, на підставі якого відчужене майно поза волею власника , є дійсним, не оспорюючи перший правочин. Позивачем обраний не вірний спосіб захисту. А тому вимоги не обгрунтовані відповідно до вимог чинного законодавства, і задоволенню не підлягають. Позивачем на обгрунтування своїх вимог надано лише технічний паспорт спірних будівель, виготовлений ТОВ «Акропром» від 05.10.2016р. та витяги з ЄРДР від 11.10.2016р. на підставі заяви Благодійної організації «Здоров»я нації» , які не придбавали дані будівлі за відплатним договором, не понесли затрат, та від 24.10.2016р. на підставі заяви [PERSON].,яка не містить дати та відправлена до ГПУ факсом. Не надано доказів, що приміщення мали статус гуртожитків на момент набуття [PERSON] права приватної власності. Представник НАУ не зміг довести, що за весь час з 1991року і до 2016р. приміщення використовувались як гуртожитки, чи там проживали студенти, на вимогу суду не надали навіть фотографії даного приміщення. Так само і Міністерство освіти і науки не надали доказів, що в Державному реєстрі на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за вказаними адресами ( [ADDRESS]) рахуються як нежитлові приміщення , передані на баланс НАУ. А навпаки, в матеріалах справи міститься Інформаційна довідка з Держреєстру речових прав на нерухоме майно, де станом на 30.05.2017р. перелічені всі нежитлові приміщення , які Міністерством освіти і науки передані у користування навчальним закладам, окрім даних спірних приміщень, які взагалі не фігурують в Реєстрі.( а.с.146-169). Отже, позивачем не доведено з якого часу набуто право державної власності щодо спірних будівель , воно в Фонді держмайна не зареєстровано. Водночас, слід зазначити, що діє Положення про порядок оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна в м.Києві, затверджене Розпорядженням виконавчого органу Кимївської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2009р №1227, яке розроблене з метою реалізації повноважень органів місцевого самоврядування, визначених у Тимчасовому положенні про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому Мінюстом України від 07.02.2002р №7/5, зареєстрованим в Мінюсті України 18.02.2002р за №157/6445. Відповідно до п.1 вказаного Положення , воно визначає порядок оформлення права власності та видачі свідоцтв про право власності на об»єкти нерухомого майна фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном . (тобто, Фондом держмайна). Крім того, згідно наданого наказу НАУ від 27.04.2012р.№113/од «Про прийняття майна», на баланс НАУ прийнято цілісний майновий комплекс, що складається з двох гуртожитків по [ADDRESS] ( а.с.38). Втім, як пояснив представник НАУ, юридичну адресу з [ADDRESS] замінив ректор [PERSON] своїм наказом від 31.08.2012р. ( а.с.39). Тобто, всупереч визначеному Тимчасового порядку присвоєння поштових адрес об»єктам нерухомості у місті Києві, затвердженому Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 25.06.2011р. № 1094. Відповідно до п.1.6 Тимчасового порядку присвоєння поштових адрес об»єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпоряджень районних в м.Києві державних адміністрацій або наказів Головног управління містобудування та ахітектури з подальшим внесенням до єдиного реєстру адрес. Тобто, зміна адрес здійснюється аж ніяк не наказом ректора. Це підтверджує, що до 2012р. гуртожитку за такою адресою як «[ADDRESS]» не існувало, не обгрунтовано, що це є гуртожитки та вони закріплені на праві господарського віддання за Національним авіаційним університетом до 2012р., тому що у вимогах вказується, що незаконно відчужено майно на підставі свідотва , виданого ще 27.01.2006році на ім»я [PERSON] , і НАУ також не реєструє за собою право власності на ці об»єкти ( як пояснив представник, за відсутності на це коштів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, позов є недоведним, інших доказів, які б спростовували даний висновок, в судовому засіданні не надано, а тому позов на цих підставах задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed