Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

кредитна спілка «Самопоміч» звернулась в суд із указаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредиту в сумі 2589,09 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.11.2016 року між сторонами було укладено кредитний договір № BS0000000218. За вказаним договором відповідач [PERSON] отримала у позивача кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою 46% річних за його користування. Цього ж дня на забезпечення вказаного кредитного договору позивач уклав із відповідачем [PERSON] договір застави майна № BS0000000137-З від 16.11.2016 року, предметом якого є рухоме майно, а саме телевізор «Рейнфорд». Проте, відповідач своїх зобовязань за вказаним кредитним договором не виконала, отриманими від позивача кредитними коштами користується та добровільно їх позивачу не повернула, що змусило останнього звернутись до суду із указаним позовом. Представник позивача за посадою [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити у її відсутності, а позовні вимоги в сумі 2589,09 грн. задовольнити повністю, стягнувши також із відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направивши до суду письмову заяву, в якій заявлений позов визнала повністю та проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечила, а розгляд цієї справи просить провести у її відсутності. Дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2016 року між позивачем кредитною спілкою «Самопоміч» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № BS0000000218, в силу пункту 1.1 якого, позивач зобовязується надати відповідачу кредит в розмірі 2000,00 грн., а вона в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 46% річних. Відповідно до п. 1.3 цього Договору кредит надається строком на 12 місяців, тобто до 15.11.2017 року. Таким чином, за вказаним договором відповідач [PERSON] отримала у позивача кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою 46% річних за його користування, строком до 15.11.2017 року. Як убачається із видаткового касового ордера КС «Самопоміч» № 277 від 15.11.2016 року, копія якого долучена до справи, відповідач [PERSON] фактично отримала у позивача 2\~000,00 грн. в якості кредиту. Крім цього, для забезпечення вищевказаного кредитного договору позивач уклав із відповідачем [PERSON] застави майна № BS0000000137-З від 15.11.2016 року, в силу пункту 2.1 якого відповідач [PERSON] як заставодавець заставляє, а позивач КС «Самопоміч» як заставодержатель приймає у заставу майно, у якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № BS0000000218 від 15.11.2016 року. Із наявної у матеріалах даної справи особової картки позичальника, а саме відповідача [PERSON] за нею, станом на 05.12.2017 року, рахується заборгованість по кредиту в сумі 2589,09 грн., що складається із 1848,33 грн. суми простроченого основного боргу та 740,76 грн. процентів за користування кредитом. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з наведеного вбачається, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підпадають під регулювання норми статті 1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Проте, взятих на себе обовязків за кредитним договором [PERSON] не виконала, спірною сумою позивача, поза межами строку дії кредитного договору, відповідач безпідставно користується. В силу статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 цього Кодексу боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, суд вважає, що позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту в розмірі 2589,09 грн. є обгрунтованим, а тому його слід задовольнити. Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 22, 525, 526, 527, 530, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України,та

Outcome: approved