Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 11217,84 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 19.05.2015 року після звернення [PERSON] до центру зайнятості їй було надано статус безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідач приховала, що мала діючий цивільно-правовий договір, на підставі якого мала роботу та зайнятість і відносилась до зайнятого населення, внаслідок чого не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Недостовірними даними, що не були своєчасно повідомлені центру зайнятості, є факт знаходження відповідача у трудових відносинах з ПАТ «Донецькобленерго» на умовах трудового договору від 13.10.2014 року №122-Ф. Відповідачка отриману допомогу добровільно не повернула. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за весь період її виплати з 26.05.2015 року по 28.02.2016 року в сумі 11217,84 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у порядку ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 19 травня 2015 року [PERSON] звернулася із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказала, що ознайомлена із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Згідно із наказом № НТ 150525 від 25.05.2015 року відповідачу було надано статус безробітного з 19.05.2015 року. Наказом № НТ 150526 від 26.05.2015 року відповідачу була призначена допомога по безробіттю з 26.05.2015 року по 19.05.2016 року та розпочата її виплата з 26.05.2015 року. Згідно із наказом № НТ 160229 від 29.02.2016 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 29.02.2016 року та припинено реєстрацію з 29.02.2016 року. Згідно наказу №НТ160229 від 29.02.2016 року прийнято рішення про повернення коштів відповідно до пункту 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за весь період виплати з 26.05.2015 року по 28.02.2016 року в сумі 11217,84 грн. На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості [PERSON] перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримувала допомогу по безробіттю з 26.05.2015 року по 28.02.2016 року. Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним шляхом звіряння даних, які були підставою для призначення матеріальної допомоги, було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №41 від 21.01.2016 року, згідно із яким встановлено, що у період з 13.10.2014 року по 06.07.2015 року відповідачка мала діючий договір цивільного-правового характеру від 13.10.2014 року №122-Ф, укладений з ПАТ «Донецькобленерго», який мав оплатний характер. Про вказаний факт працевлаштування [PERSON] міський центр зайнятості не повідомила, що свідчить про не зазначення нею всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Згідно довідки із Маріупольського міського центру зайнятості від 29.02.2016 року [PERSON] за період з травня 2015 року по лютий 2016 року отримала допомогу по безробіттю в загальному розмірі 11217,84 грн. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено лист № 02-1155 від 29.02.2016 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачкою не сплачена. Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди має бути доведеним позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 11217,84, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved