Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за централізоване опалення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа»), засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. Відповідачу проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені: - з 01.01.2011, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення - 269,50 грн за 1 Гкал; - з 01.07.2014, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послу № 650 від 06.06.2014 та з 21.11.2014 затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн. за 1 кв.м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); - з 01.05.2015, затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ). З 01.07.2016 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); - з 04.11.2016, затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016р. з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість). - з 31.12.2017, згідно з постановою від 28.12.2017 №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової - 354,69 грн/Гкал); - для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 67,05 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова - 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової - 16,69 грн. за 1 кв. м). На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] , є багатоповерховим, опалення до квартири [ADDRESS] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення, копії яких додаються. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Заборгованість відповідачів згідно з розрахунку заборгованості за період з 01.06.2006 по 01.10.2018 складає за централізоване опалення - 5312,04 грн. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачі, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подали суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовувала тим, що позивач звернувся до неї з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.06.2006 по 01.10.2018, хоча вона не є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а зареєстрованою там значиться лише з 14.01.2014, а тому заборгованість за період з 01.06.2006 по 14.01.2014 є необґрунтованою, оскільки послугами за централізоване опалення у той час відповідач не користувалася. Особовий рахунок № [NUMBER] було відкрито на [PERSON] , який помер. Свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру вона не отримувала. Разом з цим, станом на 07.02.2019 (дата звернення позивача до суду) позовна давність для застосування судом примусового стягнення заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] за послуги з централізованого опалення сплила. У зв`язку з чим, відповідач вважає вказану заборгованість «безнадійною» та наполягає на застосуванні у даних правовідносинах строків позовної давності. Крім того, [PERSON] зазначає, що станом на 01.09.2018 в неї існувала переплата за послуги з централізованого опалення у загальній сумі 2676,95 грн (із розрахунку: 4864,07 грн переплати за два попередні роки - 4874,68 грн нарахування за 2018 рік = 2676,95 грн залишкова сума переплати). 03.01.2018 вона зверталася до позивача з заявою про укладання типового договору про надання послуг з централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та нею, але договір про надання послуг з централізованого опалення позивачем не укладено до теперішнього часу. Відкрити особовий рахунок на її ім`я позивач відмовився. У зв`язку з чим, відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність до боргових платежів та відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач надав відповідь на відзив, який обгрунтовує тим, що жодних доказів щодо прийняття спадщини або відмови від її прийняття чи доказів про інших осіб, які прийняли спадщину відповідачем не надавалося. Крім того, відповідач зазначає, що особисто сплачує заборгованість з моменту своєї реєстрації у вищевказаній квартирі, а саме: з 14.01.2014, проте не вказує про часткову сплату заборгованості з моменту смерті попереднього власника квартири [PERSON] (з 18.03.2008 по 14.01.2014). Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою [PERSON] постановлено ухвалу від 08.02.2018 про скасування судового наказу №2н-797/08. Таким чином відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та про відсутність підстав вважати, що було пропущено строк позовної давності. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що нарахування за послугу з централізованого опалення, сплату заборгованості та субсидію (якщо така є в наявності). Посилання позивача стосовно своїх особистих розрахунків та переплат є незрозумілим, оскільки всі виплати вбачаються в розрахунку. У зв`язку з чим, позивач просив задовольнити заявлені вимоги. Крім того, відповідач [PERSON] надала до суду письмові пояснення, згідно з яких вбачається, що у вересні 2005 року [PERSON] взяв в іпотеку житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . 09.11.2005 [PERSON] та КПТМ «Криворіжтепломережа» укладено договір про надання населенню послуг із централізованого теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання №1508, строком дії 1 рік, з можливістю пролонгації умов даного договору на той самий строк щороку, у разі відсутності наміру внести зміни або доповнення у договір з боку однієї із сторін договору. Оскільки постачальник за договором не додержувався умов договору, передбачених п. 6, та п. 19, споживач зменшив оплату за опалення та неодноразово звертався до постачальника усунути причини неналежного виконання ним своїх зобов`язань. У зв`язку з цим, могла виникнути розбіжність в нарахуваннях та оплаті послуг. Разом з цим, умовами вказаного договору було передбачено зменшення оплати послуг на 10% вартості послуг за кожен градус зниження температури повітря в житлових приміщеннях, і якщо температура повітря в житлових приміщеннях знижується до +5 градусів і нижче, плата за опалення за весь термін відхилення не справляється (п. 19 пп.5 Договору). [INFO] [PERSON] помер. На час смерті вказана квартира знаходилася в іпотеці. Свідоцтво про право на спадщину відповідач не отримувала, а зареєструвалася за вказаною адресою 14.01.2014. Про наявну заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання вона дізналась в грудні 2017 року, проте жодних квитанцій, повідомлень чи попереджень [PERSON] не отримувала. Крім того, станом на 01.09.2018 у [PERSON] існувала переплата за послуги з централізованого опалення на загальну суму 2676,95 грн, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної, гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п.п. 3 п. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зі ст. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Там же зазначено, що суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги є виробником. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). КПТМ «Криворіжтепломережа» ліцензією Міністерства з питань житлово-комунального господарства №3 від 01.08.2007 надано право на виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Судом також встановлено, що з 14.01.2014 відповідач [PERSON] є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» як постачальником та виробником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона рахується зареєстрованою за вказаною адресою. Вказані обставини підтверджуються довідкою КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с. 4). Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 424 (а.с. 53). З ним же та КПТМ «Криворіжтепломережа» укладено договір про надання населенню послуг із централізованого теплопостачання та централізованого гарячого водопостачання №1508, строком дії 1 рік, з можливістю пролонгації умов даного договору на той самий строк щороку, у разі відсутності наміру внести зміни або доповнення у договір з боку однієї із сторін договору (а.с. 74-75). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №648-2008 (а.с. 86-142) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 77) спадкоємцем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який прийняв спадщину є відповідач [PERSON] . За змістом наданих сторонами заяв по суті (відзив на позов, відповідь на відзив) та доданих до них письмових доказів вбачається, що в листі від 29.11.2017 №1057/02/06 (а.с. 57) відповідач [PERSON] 14.11.2017 повідомила кредитора про смерть боржника [PERSON] . Судом встановлено, що договір між позивачем і відповідачем [PERSON] не укладався. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Щодо доводів відповідача щодо відсутності укладеного між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа» договору про надання послуг, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до ст. 633 ЦК України, присутні усі умови, що свідчать про наявність публічного договору, а саме: позивач є юридичною особою, надає послуги необмеженій кількості людей, умови постачання послуг є однаковими для всіх споживачів. Крім зазначеного, відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, згідно з якою споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Протягом періоду з 01.06.2006 по 01.10.2018 КПТМ «Криворіжтепломережа» свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , виконувало, однак своєчасно та в повному обсязі оплата за спожиті послуги не вносилася, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 5312,04 грн, що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Судом не встановлено допущення будь-яких порушень надання послуг теплопостачання з боку КПТМ «Криворіжтепломережа». Зі скаргами про надання неякісних послуг з централізованого опалення, зниження температури повітря у житлових приміщеннях [PERSON] чи інші особи до позивача не зверталися. Відповідач [PERSON] , після смерті батька [PERSON] , успадкував квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, суд дійшов до висновку про те, що прийнявши спадщину, відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати наданих послуг за період з 01.06.2006 до 01.10.2018, як спадкоємця прав та обов`язків спадкодавця, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог до відповідача [PERSON] суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована в даній квартирі з 14.01.2014 (а.с. 4). Доказів того, що відповідач користувалася квартирою в період з 01.06.2006 до 14.01.2014 позивачем суду не надано. Дослідивши заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог за період заборгованості з 14.01.2014 по 07.02.2016, суд вважає що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.06.2006 по 01.10.2018. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2018 (а.с. 30) скасовано судовий наказ №2-н-797/08 від 07.05.2008, за заявою комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення з боржника: [PERSON] , заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 1812,04 грн, а також судових витрат у розмірі 15,00 грн та судового збору в розмірі 25,50 грн. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа»заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦПК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У даному випадку переривання строку давності відбулося 07.05.2008 в момент звернення позивача із заявою про видачу судового наказу. Строк давності розпочався заново. Проте, навіть якщо рахувати строк давності заново, то з 07.05.2008 він мав закінчитися 07.05.2011. Разом з цим, з тлумачення норми статті 264 ЦК України вбачається, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Згідно з розрахунку заборгованості відповідачі частково здійснювали оплату за отримані послуги, що підтверджує розрахунок заборгованості та визнання даної обставини [PERSON] . Відтак, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності. Щодо тверджень відповідача [PERSON] про необхідність визнання заборгованості «безнадійною», суд зазначає, що не підлягає списанню як безнадійна дебіторська заборгованість на підставі п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України, з огляду на таке. Так, п.14.1.11 ст. 14 Податкового кодексу України визначено термін «безнадійна заборгованість» - це заборгованість за зобов`язаннями щодо яких минув строк позовної давності. Визнання заборгованості безнадійною покладено на суб`єкта господарювання, тобто кредитора. Відповідно до Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 №242 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.01.2004 за №106/8705, безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої є впевненість про неповернення її боржником або за якою строк позовної давності минув. Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства. Списання сум дебіторської заборгованості здійснюється відповідно до Інструкції про кореспонденцію субрахунків бухгалтерського обліку для відображення основних господарських операцій бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 10 липня 2000 року №61 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2000 року за №497/4718. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок в КПТМ «Криворіжтепломережа» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора. Крім того, заявлений відповідачем спосіб захисту порушених, на її думку, прав не підлягає судовому захисту, оскільки норми Податкового кодексу України не регулюють правовідносини, які виникли між сторонами у справі. Однак, на думку суду, заслуговує на увагу заперечення відповідача щодо періоду розрахунку заборгованості, з тих підстав, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Оскільки реєстрація відповідача [PERSON] відбулася 14.01.2014, а доказів того, що вона користувалася квартирою в період з 01.06.2006 до 14.01.2014 позивачем не надано, суд вважає необґрунтованим нарахування заборгованості за централізоване опалення за цей період. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги відомості з розрахунку заборгованості, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» підлягає в солідарному порядку стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 14 січня 2014 року до 01 жовтня 2018 року в сумі 2646,00 грн. З відповідача [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» підлягає стягненню заборгованість по оплаті за централізоване опалення за період з 01 червня 2006 року до 14 січня 2014 року в сумі 2666,04 грн. Також, при зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, як юридична особа у розмірі 1921,00 грн. У відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, в розмірі 487,44 грн, а з відповідача [PERSON] у розмірі 1442,45 грн.

Outcome: partial