Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У травні 2021 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції», товариство), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пімахова Д. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського і нотаріального округу Баршацьким І. В. вчинено виконавчий напис № 5100 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року. Сума заборгованості за згаданим виконавчим написом складає 22 979,31 грн. 15 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пімаховою Д. В. за заявою ТОВ «Українські фінансові операції» відкрито виконавче провадження ВП № 64525184 з примусового виконання виконавчого напису. Позивач вважає, що нотаріусом порушено процедуру вчинення оспорюваного виконавчого напису № 5100 від 22 січня 2021 року, оскільки нотаріальний напис вчинений не на нотаріально посвідченому договору, тобто з порушенням порядку його вчинення, а на підтвердження безспірності заборгованості товариством не надано доказів направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості та первинних бухгалтерських документів, що підтверджують наявність фактичної заборгованості боржника перед стягувачем, як наслідок відсутнє беззаперечне право стягувача на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. На підставі викладених обставин позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5100, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року; стягнути з ТОВ «Українські фінансові оОперації» на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 2362 грн. Разом із позовною заяву, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 22 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 5100, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року. Аргументи учасників справи. Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 03 червня 2021 року. що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 22 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5100, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року, укладеним з ТОВ «Українські фінансові операції», заборгованості у розмірі 22 479,31 грн, із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3 000 грн, прострочена заборгованість за комісією - 0 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 1653 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 грн; строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 0 грн, строкова заборгованість за пенею за період з 12 серпня 2018 року по 12 березня 2020 року - 17826,31 грн. Поряд із цим, пропонується стягнути з боржника витрати понесені стягувачем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису у розмірі 500 грн. Згідно вказаного виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ 40966896). Відповідно до копії заявки - приєднання № 251111 до Публічної пропозиції (Оферти) товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Фінансова компанія «Верона» на укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту до договору про надання фінансового кредиту та правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 14 липня 2018 року, сторонами правочину є кредитодавець: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» (код ЄДРПОУ: 41602157). Тобто, із зазначеного свідчить, що заборгованість за кредитним договором № 251111 від 14 липня 2018 року [PERSON] могла утвориться за невиконання умов договору перед ТОВ «ФК «Верона» (код ЄДРПОУ 41602157), однак виконавчий напис нотаріуса засвідчує заборгованість боржника перед ТОВ «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ 40966896) та не містить відомостей, що останнє, ймовірно, є правонаступником первісного кредитора. У подальшому, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пімаховою Д. В. винесено ряд постанов в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса відкритого за № 64525184, а саме: про відкриття виконавчого провадження від 15 лютого 2021 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 15 лютого 2021 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15 лютого 2021 року, про арешт коштів боржника від 14 травня 2021 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 18 травня 2021 року. Норми права, які застосовував суд, мотиви суд. За приписами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді протим Росії», від 28 жовтням 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський Суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887 цс 17. Таким чином, у зв`язку з тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що позивачем належним чином доведена необхідність визнання виконавчого напису №5100 від 22 січня 2021 року таким, що не підлягає виконанню із підстави того, що останній був вчинений на договорі, який нотаріально не посвідчений, що є порушенням порядку вчинення виконавчих написів, передбаченого законодавством України. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 362 грн сплачений за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, докази про зазначені судові витрати наявні в матеріалах справи. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн, сплачених за договором про надання правової (правничої) допомоги від 30 квітня 2021 року. Враховуючи, що договір про надання правової (правничої) допомоги від 30 квітня 2021 року чинний, сторони домовились про всі істотні умови договору, останній відповідно до його положень, а саме: п. 4.4. виконаний на стадії подачі до суду даної позовної заяви та заяви про забезпечення позовних вимог, обсяг робіт виконаний адвокатам, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача 1000 грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved