Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Керівник Самбірської місцевої прокуратури 13.04.2016 пред'явив в інтересах держави в особі Самбірської районної ради позов до [PERSON] про відшкодування витрат лікувального закладу в сумі 1 834,25 грн. на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від кримінального правопорушення. У обґрунтування позовних вимог керівник Самбірської місцевої прокуратури посилався на те, що [PERSON] 25 січня 2015 року заподіяла [PERSON] умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, унаслідок чого потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ Самбірська ЦРЛ з 25.01.2015 року по 09.02.2015 року та на її лікування були затрачені бюджетні кошти в сумі 1 834,25 грн., які [PERSON] в добровільному порядку не відшкодувала. Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Під час судового розгляду прокурор позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позов визнала з підстав, наведених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ст. 174 цього Кодексу у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши прокурора, відповідача та представника третьої особи, з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2015 року у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] відомо, що її визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме за те, що вона 25 січня 2015 року спричинила [PERSON] умисне тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я (а.с. 6-7). Згідно ч. 1 ст. 1206 Цивільного Кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, на підставі якого сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Із довідки, виданої КЗ Самбірська центральна районна лікарня, видно, що [PERSON] унаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень знаходилася з 25.01.2015 року по 09.02.2015 року, всього 15 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні в КЗ Самбірська ЦРЛ і на її лікування затрачено бюджетні кошти в суму 1 834,25 грн. (а.с. 8). Відповідно до п. 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Так як, відповідачем добровільно не відшкодовано витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, вина відповідача у вчиненні якого доведена повністю, то позов підлягає задоволенню повністю. Оскільки, КЗ Самбірська ЦРЛ є установою комунальної власності, фінансування здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, розпорядником якого є Самбірська районна рада, тому кошти, витрачені вказаною медичною установою на лікування потерпілої від злочину, слід стягнути на користь Самбірської районної ради. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. У зв'язку із задоволенням позову слід стягнути із [PERSON] судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved