Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 23.09.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками: [PERSON] та [PERSON] : - виділивши позивачу [PERSON] такі жилі приміщення: кімнату № 5 , площею - 17,3 кв.м., кімнату № 7 , площею - 8,3 кв.м., кімнату № 8 , площею 9,3 кв.м., застелений балкон, площею 2,1 кв.м., що складає 36,58 кв.м.; - відповідачу [PERSON] виділити такі жилі приміщення: кімнату № 3 , площею 17,0 кв.м., кімнату № 4 , площею - 10,2 кв.м., застелений балкон, площею 0,9 кв.м., та кладову, площею 2,9 кв.м., що складає 30,82 кв.м. Кухню, коридор, ванну та туалет залишити в загальному користуванні між співвласниками. Ухвалою суду від 01.10.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 20.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився з доцільністю встановлення порядку користування квартирою та не заперечував щодо обраного позивачем варіанту. До судового засідання третя особа [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином. В підготовчому судовому засіданні 15.01.2020 року третя особа [PERSON] погодився з заявленими [PERSON] позовними вимогами. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони по справі є співвласниками п`ятикімнатної квартири [ADDRESS] , яка набувалась сторонами в період перебування в шлюбі для проживання однією родиною з дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 29.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано, проте на теперішній час сторони разом з дітьми проживають в зазначеній квартирі. На підставі викладеного позивач просить встановити порядок користування квартирою, який історично склався між сторонами, та з приводу якого виникають непорозуміння з відповідачем. В судовому засіданні 20.02.2020 року відповідач [PERSON] погодився з позивачем щодо доцільності встановлення порядку користування квартирою та зазначив, що оскільки так бажає позивач, то він погоджується. При цьому відповідач в минулих засіданнях підготовчої стадії розгляду справи не в повній мірі погоджувався з викладеними в позові обставинами, але запропонувати інший варіант користування квартирою відмовився. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 12.03.2015 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали у власність (продали), а [PERSON] , [PERSON] прийняли у власність (купили), в рівних частках кожний, квартиру під [ADDRESS] , та складається з п`яти житлових кімнат, 62,1 кв. м. житлової площі, 98,6 кв. м. загальної площі, про що суду надано Договір купівлі-продажу, посвідчений 12.03.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М. /а.с.7-10/. Право власності на 1/2 частину вказаної квартири за [PERSON] та за [PERSON] за кожним зареєстровано 12.03.2015 року, що вбачається з Витягу з відповідного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень /а.с.5-6/. З Технічного паспорту, виготовленого 27.09.2002 року ОМБТІ та РОН вбачається, що жилі і підсобні приміщення квартири розміщені на 7 поверсі, 9-поверхового будинку являють собою окрему квартиру, що складається з 5 жилих кімнат площею 17,0 кв.м., 10,2 кв.м., 17,3 кв.м., 8,3 кв.м., 9,3 кв.м; окремої кухні площею 9,7 кв.м.; ванної кімнати площею 2,6 кв.м.; туалету площею 1,0 кв.м.; коридору 17,3 кв.м.; кладовки - 2,9 кв.м.; балкону (лоджії) - 0,9 кв.м., 2,1 кв.м. /а.с.11-13/. Відповідно до Довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації) №1345 від 19.09.2019 року, виданої начальником Дільниці №6 КП «ЖКС «Чорноморський», особовий рахунок відкрито на [PERSON] , окрім якого в спірній квартирі також зареєстровані: дочка [PERSON] , 2007 року народження, син [PERSON] , 2000 року народження, дочка [PERSON] , 2005 року народження, син [PERSON] , 2005 року народження, дружина [PERSON] , 1975 року народження /а.с.24/. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 року, що набрало законної сили 29.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.25/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , де проживають разом зі своїми дітьми: [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, та [PERSON] , 2007 року народження. При цьому шлюб між сторонами було розірвано в 2018 році та з приводу користування квартирою періодично виникають непорозуміння та сварки. За таких обставин, враховуючи погодження відповідача [PERSON] з запропонованим позивачем варіантом порядку користування квартирою, що фактично склався між сторонами, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved