Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Комарівська сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на утримання дітей щомісячно аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь закладу або особи, де будуть виховуватися діти. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відомості про батька малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] записані за вказівкою матері дітей, а батьком [PERSON] є [PERSON] Вказані діти з жовтня 2018 року перебувають на обліку у службі в справах дітей як такі, що опинились в складних життєвих обставинах, з матір`ю проводились бесіди стосовно належного виховання та утримання дітей, надавались послуги по оформленню виплат, влаштуванню дітей до навчальних закладів, працевлаштування, відновлення емоційного контакту в сім`ї. Відповідачка ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, [PERSON] постійно вчиняє бійки та сварки, погано ставиться до дітей, в зв`язку з чим [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають в Комарівській школі-інтернат й мати не займається їх вихованням, не цікавиться долею дітей, матеріально не забезпечує; в січні місяці 2019 року [PERSON] разом з дочкою [PERSON] знаходилась на лікуванні в Борзнянській ЦРЛ в зв`язку з побиттям [PERSON] матері дитини. Представники органу опіки та піклування, служби у справах дітей Комарівської сільської ради в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що [PERSON] впливу на дітей не має, не виконує свої материнські обов`язки, не цікавиться умовами проживання дітей, часто відсутня вдома, на проведену профілактичну роботу не відреагувала й висновків не зробила, за допомогою до соціальних служб не зверталась. Вважають, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей буде відповідати їх інтересам. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самих дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що мати відвідує їх у школі-інтернат, забирає додому на вихідні дні та канікули, проводить з ними дозвілля, спиртні напої вживала інколи, не хочуть, щоб її позбавили батьківських прав. Відповідачка відзиву на позов не подала; в судовому засіданні позов не визнала й пояснила, що діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебувають в школі-інтернат, оскільки вона є особою ромської національності, яку не хочуть офіційно працевлаштовувати, в зв`язку з чим шукала будь-яку роботу де прийдеться; спиртні напої вживала інколи; проживаючи близько двох років із [PERSON] , той часто застосовував насильство, ганяв дітей, відбирав зароблені гроші, внаслідок чого вона з дочкою [PERSON] перебувала в лікарні, а в подальшому тимчасово залишила її у матері співмешканця у Львівській області на її прохання, переслідуючи мету заробити кошти на прожиття. Обіцяє виправитись протягом трьох місяців, так як неофіційно працевлаштувалась в Сновському районі Чернігівської області, планує придбати власний новий будинок і забрати дітей до себе. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши думку дітей, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Як встановлено в судовому засіданні й вбачається з матеріалів справи, [PERSON] (відповідачка по справі) є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька яких [PERSON] записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України; крім того, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком якої являється [PERSON] . Відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей Борзнянської РДА №78 від 19.10.2018р. вказані діти взяті на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають в Комарівській школі-інтернат (7, 4 та 3 класи, відповідно), а [PERSON] з лютого 2019 року знаходиться в бабусі [PERSON] у с. Гринів Пустомитівського району Львівської області. Близько двох років [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] у [ADDRESS] області [ADDRESS] , а на даний час мешкає по [ADDRESS] Комісією з питань захисту прав дитини Комарівської сільської ради 22 січня 2019 року було надано висновок, який затверджений рішенням №03 від 25 січня 2019 року виконкому Комарівської сільської ради, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Однак, даючи оцінку зазначеному письмовому висновку органу опіки та піклування, з огляду на приписи ч.6 ст.19 СК України суд не може з ним погодитися, оскільки він є не обгрунтованим, прийнятим на підставі неповно зібраних документів, які стосуються справи, як то передбачено вимогами ч.5 ст.19 СК України. Так, ні у висновку комісії з питань захисту прав дитини від 22.01.2019р., ні у рішенні виконкому Комарівської сільської ради від 25.01.2019р. про затвердження даного висновку, відсутня будь-яка мотивація прийнятого рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей, не наведено конкретних фактів та обставин, що свідчать про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а мається лише формальне посилання на зібрані службою у справах дітей довідки та відомості. В наявному у матеріалах справи листі Служби у справах дітей Борзнянської РДА до Служби у справах дітей Комарівської сільської ради від 19.03.2019р. йдеться мова лише про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей без наведення підтверджуючих обставин. Викладені у характеристиці Комарівської сільської ради від 12.03.2019р. відомості щодо проживання відповідачки на території сільської ради без реєстрації та її непрацевлаштування не можуть бути підставою для визнання винною поведінки [PERSON] у невиконання нею батьківських обов`язків щодо своїх дітей, оскільки особа може отримувати доход і не за місцем свого проживання, а згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Доводи представників позивача та третьої особи щодо схильності відповідачки до вживання спиртних напоїв не підтверджені належними та допустимими доказами. Інших відомостей, які були покладені в основу висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей та могли б вказувати на ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, додані матеріали не містять. Натомість, органом опіки та піклування залишилась поза увагою та належним чином не перевірена інформація Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 23.01.2019р. про звернення [PERSON] до органу поліції щодо застосування до неї та дітей насильства, що узгоджується з поясненнями відповідачки в судовому засіданні та свідчить про вимушеність залишення нею малолітньої дочки [PERSON] у бабусі; даною дитиною відповідачка не опікується лише близько трьох місяців й цього терміну на думку суду недостатньо для констатації ухилення матері від виконання своїх обов`язків. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працюючи психологом Комарівської школи-інтернат, відмічає зацікавленість дітей матір`ю і навпаки, наявність між ними стійкого психоемоційного контакту, хоча сім`я й відносяться до категорії кризових; діти завжди чекають матір, яка на вихідні дні забирає їх додому, [PERSON] відвідує навчальний заклад і в будні дні, спілкується з вихователями, педагогами, цікавиться дітьми. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав є передчасним. З показань допитаного свідка [PERSON] також не вбачається переконливих обставин, що свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками; частка вини в цьому є і його сина [PERSON] В задоволенні клопотання представника позивача про допит свідка [PERSON] судом було відмовлено, оскільки воно заявлено з порушенням строків, визначених ст.83 ЦПК України, а поважних причин несвоєчасного подання цих доказів стороною позивача не наведено. Заслухана в судовому засіданні думка дітей зводиться до їх бажання проживати з матір`ю однією сім`єю й не розлучатися з нею, що не суперечить їх інтересам та узгоджується з наявними матеріалами справи. Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав, а того часу, що діти перебували окремо від матері, коли та намагалася заробити кошти на прожиття, на думку суду було достатньо, щоб відповідачка усвідомила свою поведінку та змінила своє ставлення до виховання дітей. На даний час в якнайкращих інтересах дітей зберегти їх зв`язки із матір`ю, коли позивачем всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не доведено належними й допустимими доказами, що ця сім`я є непридатна або неблагополучна. Також, оскільки діти залишаються з матір`ю, яка їх буде утримувати, то відсутні й передбачені законом підстави для стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову необхідно відмовити, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей та поклавши на орган опіки та піклування в особі виконавчого органу Комарівської сільської ради контроль за виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed