Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з нього на свою користь заборгованості за договором кредитування № КС-7961/12.03.2014 р.- КР в розмірі 7295 гривень 97 копійок, з яких: 6501 гривня 91 копійка - заборгованість по кредиту; 794 гривні 06 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 10 лютого 2017 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Представник позивача у поданій заяві, просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 24 січня 2017 року та 10 лютого 2017 року, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між кредитною спілкою та [PERSON] був укладений договір кредитування, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. І оскільки відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, належним чином не виконував, у позивача виникло право стягнення з відповідача, кредиту і процентів за його користування. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 12 березня 2014 року, звернувся до кредитного комітету кредитної спілки «Компаньйон» (код ЄДРПОУ: 26341572) із заявою, якою просив надати йому кредит у розмірі 8800 гривень, строком на 24 місяці, на соціальні потреби (а.с.3,4,5,6,7,16,17,18,19,20-21,22-23). Того ж дня, [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір кредитування №КС-7961/12.03.2014-КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 8800 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком. При цьому сторони договору передбачили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49% (а.с.8). На підставі вказаного договору, [PERSON], 12 березня 2014 року отримав 8800 гривень (а.с.9). І того ж дня, кредитна спілка «Компаньйон» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору кредитування №КС-7961/12.03.2014 -КР, якою передбачили, що плата за користування кредитом становить 0.36986% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 135%. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. А також сторони кредитування домовились, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчив, що з усіма пунктами додаткової угоди згоден (а.с.10). Починаючи з квітня 2014 року, [PERSON] свої зобовязання щодо сплати кредиту та процентів у строки та порядку передбачені договором та графіком, почав порушувати (а.с.10-12). Пятого грудня 2016 року кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитування (а.с.1-2). Із встановлених обставин вбачається, що між кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач [PERSON] споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 12 березня 2014 року [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір про надання споживчого кредиту (договір кредитування) №КС-7961/12.03.2014 - КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 8800 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком (а.с.8,10 зворотній бік). Сторони договору встановили, що кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит у день підписання договору (пункт 2.2. кредитного договору). Факт належного виконання кредитодавцем зобовязання з видачі кредиту у розмірі 8800 гривень позичальнику: [PERSON] підтверджується видатковим касовим ордером від 12 березня 2014 року (а.с.9), який також свідчить і про те, що кредит у розмірі 8800 гривень, отримав саме останній. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 24 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту (пункт 2.1. кредитного договору), при цьому позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 0,134246% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) до закінчення цього строку (пункти 2.3. та 3.2. кредитного договору). Також позивач та відповідач встановили у договорі, що погашення кредиту та процентів за користування ним здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до кредитного договору (пункт 3.4. кредитного договору). Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили, що зобовязання позичальника з повернення кредиту та сплата процентів повинно виконуватись частинами, при цьому графіком встановлені конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобовязання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.10- зворотній бік). Також сторони передбачили у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: спочатку проценти, а в наступну чергу основна сума кредиту (пункт 3.6. договору). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). Станом на 30 листопада 2016 року заборгованість за договором кредитування №КС-7961/12.03.2014 КР, з урахуванням здійснених оплат [PERSON] заборгованість склала 7295 гривень 97 копійок яка є неповернутою сумою кредиту (а.с.11-12). Тобто, в порушення взятого на себе зобовязання, допустив затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує один календарний місяць. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, договором кредитування №КС-7961/12.03.2014 КР, позивач та відповідач встановили, що у випадку затримання [PERSON] сплати частини кредиту та/або процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць, кредитна спілка «Компаньйон» отримує право дострокової вимоги повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом (пункт 5.4.2. договору). Поряд з цим, умовами пункту 2 додаткової угоди до договору кредитування №КС-7961/12.03.2014 КР, позивач та відповідач передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок їх оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчив, що з усіма пунктами додаткової угоди згоден (а.с.10). Таким чином, кредитна спілка «Компаньйон» дійсно набула право вимоги повернення боргу у вигляді кредиту та процентів за його користування (станом на 30 листопада 2016 року у розмірі 7295 гривень 97 копійок). Суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобовязання на підставі кредитного договору (а.с.8), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту. Отже, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредитування №КС-7961/12.03.2014 КР у розмірі 7295 гривень 97 копійок, з яких: 6501 гривня 91 копійка заборгованість за кредитом; 794 гривні 06 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень, суд вважає документально підтвердженими (а.с.32), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved