Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача 1. Виклад позиції позивача. 26.04.2018 року [PERSON]. звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], і після смерті якої залишилося спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) площею 1,66 умовних кадастрових гектари на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району, яке посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим за [NUMBER] у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), виданим на підставі рішення Шаргородської РДА від 12.03.1997 року за №49. Він є спадкоємцем [PERSON] за законом. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, батько помер у [INFO] Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, проте оформити спадкові права на земельну частку (пай) не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу, оскільки відсутній сертифікат на земельну частку (пай), виданий спадкодавцю. Державним нотаріусом Шаргородської ДНК 16.01.2018 року йому було відмовлено в оформленні спадщини на земельну частку (пай) в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого за [NUMBER] виданого на підставі рішення Шаргородської РДА від 12.03.1997 року за №49, площею 1,66 умовних кадастрових гектари на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, загальною вартістю 9715,62 грн. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не прибув. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 23.01.2018 року (а.с.15), подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності та про підтримання позову у повному обсязі, просить ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.28). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач - Стрільницька сільська рада Шаргородського району Вінницької області відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 27.04.2018 року, до суду не подала. 14.05.2018 року представником відповідача - Стрільницької сільської ради -секретарем сільської ради Пікулою С.А. подано заяву про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] щодо визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, з якої вбачається, що відповідач не має заперечень щодо позову і вважає, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, а також не заперечує щодо ухвалення судом рішення у справі в підготовчому судовому засіданні (а.с.22). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] 15.05.2018 року подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі представником відповідача позовних вимог [PERSON] (а.с.28). 2. 14.05.2018 року представник відповідача Стрільницької сільської ради - секретар сільської ради Пікула С.А. подала заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON], не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.22). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 27.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.05.2018 року (а.с.18). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності та у відсутності позивача і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представника Стрільницької сільської ради. 3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що [INFO] в с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] згідно з довідкою Стрільницькоїх сільської ради від 05.12.2017 року за №897 (а.с.8, 10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай) площею 1,66 умовних кадастрових гектари на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за [NUMBER] виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації №49 від 12.03.1997 року, відповідно до якого мала право на земельну частку (пай), площею 1,66 умовних кадастрових гектари на території Стрільницької сільської ради. Вказаний факт підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі від 27.12.2017 року за №0-2-0.40-453/122-17 та довідкою виконавчого комітету Стрільницької сільської ради від 17.01.2018 року №104 (а.с.11, 12). При житті спадкодавцем [PERSON] втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується оголошенням в газеті «Шаргородщина» (а.с.14). Таким чином, право на земельну частку (пай) входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9) та довідкою, виданою виконавчим комітетом Стрільницької сільської ради від 05.12.2017 року №897 (а.с.10), з якої вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай) позивач [PERSON] прийняв, але не оформив, оскільки відсутній державний акт на право власності на землю, а також втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв'язку із чим 16.01.2018 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Хлапоніним О.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.13). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно, регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає вимогам ст.58 Конституції України, пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також у висновку Верховного Суду від 18.01.2018 року, викладеного у справі №556/1354/15-ц. Частина 1 ст.58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами 1, 3 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Пунктом п'ятим Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм. Відповідно до висновку Верховного Суду від 18.01.2018 року, викладеного у справі №556/1354/15-ц, «За змістом ч.ч.4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (2004 року), відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Спадкові відносини виникають із моменту відкриття спадщини. Як ч.2 ст.1220 ЦК, так і ст.525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1.01.2004 року, а в разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1.01.2004) або якщо вона була прийнята хоча б одним зі спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року». Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, а також правового висновку Верховного Суду, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР, встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. За приписами ст.524 ЦК УРСР та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом і передбачає перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON], оскільки є її сином, і прийняв спадщину після смерті останньої, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, не відмовився від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до вимог ст.553 ЦК УРСР. VІ. Норми права, на які посилався позивач, які суд не застосував, мотиви їх незастосування. Пунктом п'ятим Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи з аналізу досліджених судом доказів, спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON], була прийнята позивачем [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст.58 Конституції України, ч.ч.1, 3 ст.5 ЦК України, абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, проаналізованих вище, у цій справі підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року. Тому, виходячи із наведеного вище, суд вважає, що не підлягають застосуванню норми ст.392 ЦК України, на які посилався позивач [PERSON], оскільки спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], позивач прийняв за нормами діючого на той час ЦК УРСР, у зв'язку із чим до спірних правовідносин не можуть застосовуватися правила книги шостої ЦК України. VІІ. Висновки суду Із досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за [NUMBER] а сертифікат втрачений спадкодавцем. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом. Позивач прийняв спадщину у передбаченому нормами ЦК УРСР України порядку. [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 1,66 умовних кадастрових гектари після смерті [PERSON] (а.с.13). Отже, оскільки [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 1,66 умовних кадастрових гектари, то і позивач [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права на цю земельну частку (пай) з послідуючим отриманням свідоцтва про право власності. Визнання за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права та законні інтереси інших осіб, оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач. Враховуючи, що відповідачем Стрільницькою сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved