Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Керівник Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Білоцерківської міської лікарні №2 із цивільним позовом до [PERSON], третя особа: Фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2016 року кримінальне провадження №12016110030006345 від 28.12.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у звязку з примиренням винного з потерпілим. В межах вказаного кримінального провадження було встановлено, що [PERSON], 27.12.2016 року, близько 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Льва Толстого у м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б) та п. 12.3 ПДР України, не вірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість руху, несвоєчасно застосував екстрене гальмування та допустив наїзд на пішохода [PERSON], який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху його автомобіля. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 27.12.2016 року по 31.01.2017 року. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 16 833,35 грн. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в розмірі 16 833,35 грн. та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь Білоцерківської міської лікарні №2. Прокурор та представник третьої особи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив розстрочити виконання рішення про стягнення з нього коштів, витрачених на лікування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.. 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях (ст.. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.. 77 ЦПК України). Встановлено, що в результаті ДТП, яка сталася з вини [PERSON], пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя понад три тижні. Сукупність допущених водієм [PERSON] вимог п. 2.3 б) та п. 12.3 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв'язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2017 року кримінальне провадження №12016110030006345 від 28.12.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у звязку з примиренням винного з потерпілим. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 27.12.2016 року по 31.01.2017 року, що підтверджується довідкою з лікарні від 17.12.2018 року за №03-05/2278. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] становлять 16 833,35 грн., проведено на лікуванні 35 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров'я. Білоцерківська міська лікарня № 2 належить до комунальної власності, засновником якої є Білоцерківська міська рада. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. А тому, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати, понесені Білоцерківською міською лікарнею № 2 на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. У своїй заяві відповідач [PERSON] просив розстрочити виконання рішення суду щодо стягнення з нього вказаної заборгованості рівними частинами, щомісячно протягом одного року, що розцінюється судом, як визнання позову відповідачем. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] послався на обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду, а саме на відсутність стабільного доходу та наявність зобовязання зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання. вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України). В даному випадку, суд вважає, що доводи відповідача щодо необхідності розстрочки виконання рішення суду є обґрунтованими, оскільки мають місце обставини, які можуть істотно ускладнити відповідачем таке виконання. А тому виконання рішення про стягнення з відповідача на користь Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» грошових коштів у розмірі 16 833,35 грн., слід розстрочити рівними частинами, стягуючи з відповідача по 1 402,78 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2019 року і до березня 2020 року. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1 921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved