Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі Фонд) 16 серпня 2019 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору 1117/2005 від 25 серпня 2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит для придбання житлового будинку у розмірі 20 000 грн. строком на 11 років зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, за період з 2013 року по 2019 рік утворилася заборгованість у розмірі 7 388 грн. 59 коп., яка складається з: 5 661 грн. 38 коп. заборгованості за кредитом, 1 036 грн. 32 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 690 грн. 89 коп. заборгованості за оформлення кредиту. Тому просить стягнути з відповідача усю заборгованості за кредитним договором та сплачені судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, в заяві на ім`я суду (а.с. 39) просить справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно судовими повістками, направленими рекомендованим листом з повідомленням та оголошеннями на сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутністю суду не надав. Тому суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вирішив справу розглянути за відсутністю сторін заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги Фонду необхідно задовольнити частково. Згідно з ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 цього Кодексу вказує на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності з ч. 2 ст. 1050 цього Кодексу якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Положеннями ч. 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Докази, які були надані суду, свідчать про наступне. Відповідно до кредитного договору №1117/2005 від 09 вересня 2005 року (а.с. 6-7), [PERSON] отримав кредит для придбання житлового будинку у розмірі 20 000 грн. строком на 11 років зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.4 Кредитного договору позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом щоквартально рівними частками відповідно до зазначеному у ньому графіку. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, згідно розрахунку (а.с. 9) станом на 14 серпня 2019 року загальна сума заборгованості становить 7 388 грн. 59 коп., яка складається з: 5 661 грн. 38 коп. заборгованості за кредитом, 1 036 грн. 32 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 690 грн. 89 коп. заборгованості за оформлення кредиту. Отже у судовому засіданні встановлено наявність між сторонами кредитних правовідносин, порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не бачить підстав для розірвання договору з огляду на наступне. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору (а.с. 7 зв) договір набирає сили з часу його підписання та діє до 25 серпня 2016 року. Суд зазначає, що розірвати можна лише договір, строк дії якого не закінчився. Оскільки на час звернення до суду з позовом строк дії кредитного договору сплив, відтак позовні вимоги про його розірвання не підлягають задоволенню. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1 921 грн., який відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial