Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні його рухомим майном - автомобілем марки Skoda Oktavia А5 (№ кузова/шасі: [NUMBER] ), посилаючись на те, що станом на час купівлі автомобіля, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження що нього були відсутні. Проте, як у подальшому було з`ясовано, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено 08 серпня 2016 року запис № 15925986 про обтяження автомобіля позивача під заставою у АТ КБ «ПриватБанк», вчинений реєстратором Дніпропетровська філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи». Від відповідача відзив на позов не надходив до суду. У своїх поясненнях на позов представник третьої особи зазначила, що згідно з частиною сьомою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателю та реєстраторам Держаного реєстру забороняється вимагати від обтяжувала подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться у заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться у заяві. ДП «НАІС» як Реєстратор Реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню / виключенню до / з Реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. Закон покладає відповідальність за достовірність відомостей, що містяться у заяві на обтяжувача. Оскільки обтяжувачем є АТ КБ «ПриватБанк», саме він повинен подати заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна нотаріусу у паперовій формі, або ДП «НАІС» в електронній формі. ІІ. Процесуальні дії і рішення у справі. 02 вересня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 04 вересня 2020 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 07 вересня 2020 року у справі відкрито проводжання для розгляду у спрощеному порядку. 16 жовтня 2020 року від третьої особи у справі до суду засобами поштового зв`язку надійшли пояснення на позов. Від позивача до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, вказано, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити, не має заперечень проти заочного рішення суду. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцезнаходженням, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи у справі у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце розгляду справи. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. 04 листопада 2014 року позивач придбав за довідкою-рахунком ВІА № 520648 від 04 листопада 2014 року автомобіль Skoda Oktavia А5, 2012 р.в., тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] , який того ж дня зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за реєстраційним номером [NUMBER] . Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 46457957 від 27 лютого 2015 року та витягом №Р59312 від 03 серпня 2020 року, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 175/3422/16-ц від 18 жовтня 2016 року задоволено уточнені позовні вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу. Вказаним судовим рішенням стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 34410930) заборгованість за Договором фінансового лізингу №К500А!0000595536 від 10 липня 2014 року у розмірі 169 513, 36 грн, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» заборгованість за Договором фінансового лізингу № К500АЮ000595536 від 10 липня 2014 року, за договорами поруки 1, 2 № К500А!0000595536 від 10 липня 2014 року у розмірі 1 000, 00 грн; визнано недійсною довіреність № 5 від 10 липня 2014 року, видану від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на ім`я [PERSON] з моменту її вчинення; визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] оформлений довідкою-рахунком №ВІА680798 від 05 листопада 2014 року на ім`я [PERSON] ; скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 липня 2014 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію вказаного транспортного засобу; скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та визнано недійсним свідоцтво серії [NUMBER] від 05 листопада 2014 року, видане сервісним центром м. Дніпропетровська про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , видане 05 листопада 2014 року на ім`я [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 20 червня 1995 року Томаківським РВ, адреса: [ADDRESS] ); витребувано у [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору-колір: 8-сірий, №кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та передати вказаний транспортний засіб представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та зареєструвати зазначений автомобіль за ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - надавши повноваження представникам ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки Skoda, модель: Oktavia А5, рік випуску: 2012, тип ТЗ: хетчбек-В, код кольору- колір: 8-сірий, № кузова/шасі: [NUMBER] У подальшому, на підставі вказаного судового рішення та виконавчого листа № 2-175/3422 від 10 листопада 2016 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження № 53072152. Також на підставі вказаного рішення суду ТОВ «Автокредит Плюс» 17 грудня 2016 року анульовано реєстрацію за позивачем зазначеного транспортного засобу в ТСЦ 8044 РСЦ в м. Києві. 21 березня 2017 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд заочного рішення суду від 18 жовтня 2016 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року скасовано заочне рішення у справі №175/3422/16-ц від 18 жовтня 2016 року та справу призначено до розгляду у загальному порядку. На підставі вказаної ухвали суду 03 квітня 2017 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53072152. Також 31 березня 2017 року вказаним відділом ДВС прийнято рішення про припинення розшуку транспортного засобу та останній передано позивачеві. 28 серпня 2017 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від роз`єднано позовні вимоги ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та до [PERSON] [позивача], про стягнення заборгованості, визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрацію транспортного засобу, виділивши в окреме провадження позовні вимоги ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [позивача] про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2017 року позовну заяву ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [позивача] про визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу повернуто позивачеві, у зв`язку з непідсудністю справи даному суду (справа № 175/3235/17). Вказана ухвала набрала законної сили 12 вересня 2017 року. Окрім того, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року позовну заяву ТОВ «Автокредит Плюс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Також ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року допущено поворот виконання судового рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі № 175/3422/16-ц та постановлено здійснити державну реєстрацію вказаного транспортного засобу за його власником [PERSON] . На підставі вказаної ухвали суду позивач звернувся 12 квітня 2018 року в ТСЦ 1242 м. Дніпро, де було зареєстровано вказаний транспортний засіб на його право власності, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за реєстраційним номером: [NUMBER] . Порушення свого права власності позивача обґрунтував тим, що накладення обтяження на належний йому на праві власності автомобіль, який ним був набутий на законних підставах 04 листопада 2014 року, тобто обтяження були встановлені майже через півтора року після укладення договору купівлі-продажу даного автомобіля, він позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд. Згідно з сформованим витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №Р59312 від 03 серпня 2020 року), встановлено, що існує запис про приватне обтяження транспортного засобу Skoda Oktavia А5, 2012 року випуску, номер об`єкта: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, видавник (обтяжувач) ПАТ КБ «Приватбанк» (код 14360570), дата реєстрації обтяження - 08 серпня 2016 року, 13:39:57, за № 15925986 вчинене реєстратором Дніпропетровська філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи». Проте, згідно з відповідями Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4-А-70 від 26 березня 2018 року та № 31/4-А-70 від 11 квітня 2019 року на транспортний засіб у період з 2014 по 2019 обтяжень не накладено. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна перевалено перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 Цивільного кодексу України та стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно із частиною першою статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У зв`язку з тим, що на час відчуження спірного автомобіля боржником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, відсутні підстави вважати збереження сили застави для мене як нового власника майна. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18. Так, відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У статті 330 Цивільного кодексу України зазначено, що майно не може бути витребуване у добросовісного набувача. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Дану позицію підтримує Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові № 6-449 цс 15 від 10 червня 2015 року. Частиною першою ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку із накладенням на автомобіль обтяження, позивач як власник автомобіля, не може у повній мірі реалізувати своє право власності на автомобіль, оскільки позбавлений права розпоряджатися власністю. Тому, виникає необхідність в усуненні перешкоди у здійсненні права власності, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини позову - 840, 80 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved