Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відзив відповідача. 12 квітня 2018 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] до ТОВ «Максус Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійним, стягнення коштів та захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.03.2018 р. між [PERSON] та ТОВ «Максус Лізинг» було укладено договір фанансового лізингу № 01867. Відповідно до п.1.3 договору, відповідач бере на себе зобов'язання, придбати предмет лізингу (транспортний засіб Lada Vesta, вартістю 370 000 грн.) у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Під час укладання договору позивачем через касу банку було сплачено грошові кошти в сумі 37 000 грн., як авансовий платіж згідно договору, що підтверджується квитанцією № 14 від 29.03.2018 р. В подальшому виявилося, що сплачені грошові кошти являються комісією за організацію договору, і складають 10% від вартості предмету лізингу, незалежно від призначення платежу у квитанції про сплату. Крім того, згідно п. 12.1 договору у випадках розірвання договору за бажанням лізингоодержувача, комісія за утримання договору не повертається. З дня укладання договору та після оплати вказаних коштів жодних дій щодо виконання умов договору сторонами не вчинялись і до теперішнього часу сплачені ним кошти позивачу не передано. На вимоги позивача повернути сплачені ним кошти, відповідач не реагує. У зв'язку з цим, стало зрозуміло, що позивача введено в оману, а дійсною метою укладання договору було не надання у власність транспортного засобу, а отримання грошових коштів та розірвання договору без повернення сплаченого авансового платежу, який таким не являється. Вважає, що укладений договір суперечить положенням законодавства, а тому повинен бути визнаний недійним, а грошові кошти сплачені відповідачу повинні бути повернуті. Відповідач ТОВ «Максус Лізинг» будучи належним чином повідомленим про день час та місце проведення судового засідання в судове засідання не прибув, заяв та клопотань та відзив до суду не надходили. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 12.04.2018 р. Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, належні ТОВ «Максус Лізинг» в межах суми стягнення в розмірі 37 000, 00 грн., що містяться на всіх рахунках відповідача, в тому числі на р/р 26004010006231, код отримувача: 41597671 в АКБ «Індустріалбанк», МФО: 313849. 13.06.2018 р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.04.2018 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 23.04.2018 р. в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 10.05.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. З урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеною в заяві, який не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин Відповідно до копії договору № 01867 фінансового лізингу від 29.03.2018 р. ТОВ «Максус Лізинг» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) уклали договорі фінансового лізингу предметом якого є Lada Vesta (а.с. 17-22). Нотаріальне посвідчення вказаного договору вчинене не було. Відповідно до копії квитанції № 14 29.03.2018 р. [PERSON] направив кошти ТОВ «Максус Лілинг» у розмірі 37 000 грн. 00 коп., призначення платіжу: авансовий платіж (а.с.22). V. Оцінка Суду Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. 07 грудня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 913 «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг», в якій визначено порядок отримання ліцензії для провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг з фінансового лізингу. У ЦК України договір найму транспортного засобу врегульовано параграфом 5 (статті 798-805 ЦК України) глави 58 Розділу ІІІ Книги 5. Договір лізингу врегульовано нормами параграфа 6 цієї ж глави, тому з формально-юридичної точки зору лізинг є окремим видом цивільно-правових зобов'язань. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Отже на підставі вищевказаних норм суд оцінив договір № 01867 фінансового лізингу, та встановив, що вказаний договір в порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не засвідчений, отже такий правочин є нікчемним. Відповідно до частин, другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплаченого авансового внеску у розмірі 37 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ЗУ «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Максус Лізинг» на користь держави необхідно стягнути суму судового збору у розмірі 1 409 грн. 60 коп. На підставі викладеного й

Outcome: approved