Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 10 жовтня 2018 року він був прийнятий на роботу в Украерорух на посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки. 13 квітня 2020 року згідно наказу Украероруху №404/о [PERSON] було звільнено з посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату). Своє звільнення з роботи [PERSON] вважає незаконним, оскільки у попереджені №1-23.2/1053/20 від 03 лютого 2020 року про скорочення посади не було вказано чітких часових проміжків - «скорочення посади через два місяці після отримання попередження». Запропонований перелік вакантних посад на підприємстві був наданий з порушенням процедури, передбаченої ст.49-2 КЗпП України. Зважаючи на те, що позивачу був наданий перелік вакантних посад на підприємстві станом на 12 лютого 2020 року на 16 аркушах, а не конкретні посади, що відповідали б його кваліфікаційному рівню. 24 лютого 2020 року [PERSON] подав заяву щодо переведення його на посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки. Проте, отримав лист з вказівкою на невідповідність кваліфікаційним вимогам до посади провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки. Такими чином, Украерорух відмовив [PERSON] в переведенні на посаду щодо якої на момент розгляду заяви про переведення була відсутня заява позивача. Таким чином заява від 24 лютого 2020 року про переведення на посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки залишилась без розгляду. В подальшому, а саме 07 квітня та 10 квітня 2020 року [PERSON] подавав заяви про переведення відповідно на посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки та інженера І категорії групи контролю на безпеку управління авіаційної безпеки. Проте вказані заяви про переведення на вакантні посади залишились без належного реагування Украероруху. За таких обставин [PERSON] просив визнати незаконним та скасувати наказ Украероруху від 13 квітня 2020 року №404/о про звільнення з роботи за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України; поновити його на посаді провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня по 07 травня 2020 року у розмірі 26993 гривні 87 копійок; стягнути моральну шкоду у розмірі 25000 гривень. 14 липня 2020 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, якою просив стягнути з Украероруху середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня по 15 липня 2020 року у розмірі 91172 гривні 86 копійок. 29 вересня 2020 року [PERSON] подав заяву з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня по 06 вересня 2020 року у розмірі 167639 гривні 28 копійок. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т.1 а.с.125-126). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. В.о. директора Украероруху Ярмак А. надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що Украерорухом при звільненні [PERSON] був дотриманий порядок, передбачений ст.49-2 та ст.43 КЗпП України, а саме: [PERSON] був персонально попереджений про наступне вивільнення не менше ніж за два місяці та йому був наданий перелік вакантних посад по підприємству. Однак, ті посади, на які вивив бажання перевестись позивач не відповідали його фаху та здібностям, а також вимогам, які зазначені у посадовій інструкції. Тому при звільненні позивача не було допущено порушення його трудових прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, первинна профспілка «Авіація України» у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до позовних вимог не повідомив. Про час та місце розгляду цивільної справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.99). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Украерорусі на посаді провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки України. Вказана обставина підтверджується копією наказу №941/о від 08 жовтня 2018 року «Про прийняття на роботу» (т.1 а.с.44) та копією трудової книжки, заведеної на ім`я позивача (т.1 а.с.33-41). Наказом в.о. директора Украероруху №1120 від 26 грудня 2019 року (т.1 а.с.45-47) була введена в дію оновлена організаційна структура та штатний розпис керівного складу, а також наказом в.о. директора Украероруху №9 від 08 січня 2020 року був затверджений штатний розпис підрозділів головного підприємства Украероруху (т.1 а.с.48). 03 лютого 2020 року [PERSON] був попереджений про скорочення посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки Украероруху. Одночасно [PERSON] були запропоновані вакантні посади в цілому по підприємству згідно додатку на 16 аркушах (т.1 а.с.49, 50-65). 02 квітня 2020 року адміністративний директор Украероруху звернувся до голови первинної профспілкової організації «Авіація України» з поданням про надання згоди про звільнення [PERSON] з роботи з 13 квітня 2020 року (т.1 а.с.171-172). Рішенням первинної профспілкової організації «Авіація України» №18 від 10 квітня 2020 року (т.1 а.с.99-100) була надана згода адміністрації Украероруху на розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з [PERSON] при умові розгляду наданих ним заяв про переведення на вакантні посади. В подальшому, на підставі наказу в.о. директора Украероруху №404/о від 13 квітня 2020 року [PERSON] був звільнений з посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки України на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників (т.1 а.с.102). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. V. Норми права та стала судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Згідно з положенням ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц та від 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що згідно штатного розпису, затвердженого наказом Украероруху №9 від 08 січня 2020 року та введеного в дію з 03 лютого 2020 року, в структурі підприємства відсутній відділ внутрішньої безпеки служби безпеки. Натомість створено Управління внутрішньої та економічної безпеки з двома відділами: відділом економічної безпеки та відділом внутрішньої безпеки (т.2 а.с.56-78). У зв`язку з цим, [PERSON] був персонально попереджений за два місяці про наступне звільнення. За змістом попередження про скорочення посади та наступне вивільнення №1.23.2/1053/20 від 03 лютого 2020 року [PERSON] були запропоновані вакантні посади в цілому по підприємству, згідно переліку на 16 аркушах. 24 лютого 2020 року [PERSON] засобами поштового зв`язку направив в.о. директора Украероруху заяву про переведення на посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки (т.1 а.с.66,67). За змістом витягу з протоколу №1 від 04 березня 2020 року засідання комісії з дотримання трудового законодавства при проведенні організаційних заходів, розглянувши заяву [PERSON] щодо заняття вакантної посади Украероруху, було вирішено, що він не відповідає кваліфікаційним вимогам до посади (т.1 а.с.69). Листом №1-23.-1.2.2/2682/20 від 26 березня 2020 року [PERSON] було повідомлено про невідповідність кваліфікаційним вимогам до бажаної вакантної посади, зокрема згідно кваліфікаційних вимог до посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки необхідно мати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, яке відсутнє у позивача (т.1 а.с.68). 07 квітня 2020 року [PERSON] подав заяву про переведення на посаду провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, згідно реєстрації вхідної кореспонденції Украероруху №1-23-1/37/20 від 13 квітня 2020 року (т.1 а.с.92). 10 квітня 2020 року [PERSON] про переведення його на вакантну посаду інженера І категорії групи контролю та безпеки відділу охорони та контролю авіаційної безпеки, згідно реєстрації вхідної кореспонденції Украероруху Украероруху №2.2-01/919/20 від 10 квітня 2020 року (т.1 а.с.98). За змістом службової записки №2-03/201/20 від 13 квітня 2020 року з розгляду заяв [PERSON] від 10 та 13 квітня 2020 року було повідомлено про відсутність у нього необхідного стажу роботи у кваліфікаційних вимогах, а також відсутність чинних сертифікатів, необхідних для переведення на посаду інженера І категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки, а саме: стаж роботи в галузі авіаційної безпеки не менше 5 років та на посаді оператора технічних засобів контролю на авіаційну безпеку не менше 3 років; наявність чинних сертифікатів про проходження підготовки з АБ, а саме: ТУМР123/Базовий «Базова підготовка персоналу САБ», ТУМР123-4/О «Підготовка операторів спеціальних технічних засобів контролю». З приводу переведення на посаду провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки - наявність свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яке у позивача відсутнє (т.1 а.с.140). Аналізуючи вказані заяви про переведення на вакантні посади на підприємстві та надані за результатом їх розгляду листи, службові записки та протоколи засідання комісії з дотримання трудового законодавства, встановлено, що позивач висловив свою згоду на зайняття вакантної посади на підприємстві, зокрема інженера І категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки або провідного інженера відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки. Разом з цим, враховуючи кваліфікаційні вимоги до вказаних посад, які визначені посадовими інструкціями. Так, згідно посадової інструкції провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки №2.2.1-10-357 від 13 лютого 2020 року, затвердженої начальником внутрішньої та економічної безпеки (т.2 а.с.27-32) провідний інженер відділу ВБ повинен відповідати таки кваліфікаційним вимогам: повна вища юридична або економічна освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста; досвід роботи у правоохоронних органах або службі безпеки/аудиту підприємства, установи, організації будь-якої форми власності не менше 2-років; мати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Провідний інженер відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки повинен мати вищу юридичну або економічну освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста; досвід роботи у правоохоронних органах або державній службі, на підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності не менше 2-років; мати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, володіти державною мовою (т.2 а.с.34-40). Таким чином, враховуючи відсутність у позивача свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю або досвіду роботи у сфері авіаційної безпеки та чинних сертифікатів про проходження підготовки з авіаційної безпеки, він не в повній мірі відповідав кваліфікаційним вимогам для переведення на обрані ним вакантні посади на підприємстві. З цих міркувань, суд вважає, що при звільненні позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України Украерорухом не було допущено порушення вимог КЗпП України. В той же час, твердження позивача стосовно того, що йому було відмовлено в переведенні на бажані вакантні посади з підстав невідповідності неіснуючим кваліфікаційним вимогам, суд вважає необґрунтованими. Оскільки, кваліфікаційні вимоги до зазначених вище посад були затверджені 13 лютого 2020 року відповідними посадовими інструкціями та були чинними на час подання позивачем відповідних заяв про переведення. Крім цього, за твердженням позивача кваліфікаційна вимога щодо необхідності мати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю для заняття посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки суперечить Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск1. Проте, враховуючи, що посадова інструкція розробляється на підприємстві та затверджується безпосередньо керівником, тому визначення кваліфікаційних вимог до конкретної посади є виключною компетенцією керівника юридичної особи. VII. Висновки суду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що в Украерорусі відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення посад, в тому числі й скорочення посади провідного інженера відділу внутрішньої безпеки служби безпеки Украероруху, яку обіймав позивач. Позивач був попереджений про наступне вивільнення за два місяці з дати попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення йому пропонувались усі вакантні посади на підприємстві. Разом з цим, згідно посадових інструкцій, розроблених та затверджених з урахуванням оновленої організаційної структури та штатного розпису підприємства, було встановлено невідповідність позивача кваліфікаційним вимогам до обраних ним посад. Таким чином, Украерорухом при звільненні [PERSON] були не порушені вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України та ч.3 ст.49-2 КЗпП України у зв`язку з цим позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено. Тому підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2020 року по 29 вересня 2020 року у розмірі 167639 гривень 28 копійок та моральної шкоди у розмірі 25000 гривень 20 копійок, відсутні. VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З дубліката квитанції від 06 травня 2020 року (т.1 а.с.116) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплати судовий збір у розмірі 2522 гривні 40 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed