Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 30 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову вказує, що 14 листопада 2000 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів громадського стану Вінницької області було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2187. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю. Фактичні шлюбні відносини між ними відсутні. Проживають окремо. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Від даного шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , місцем проживання яких позивач просить суд встановити з ним по місцю реєстрації останнього, а саме: кв. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. В судове засідання сторони не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області за актовим записом № 2187. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилися діти син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та визначення місця\~проживання неповнолітніх\~дітей судом не встановлено. V. Оцінка суду. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована\~Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, ч.1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Згідно із ч. 1\~ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст.\~105,\~110 СК України\~шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1\~ст. 110 СК України). Частиною другою\~статті 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося. Позивач має стійке волевиявлення на припинення шлюбних стосунків. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо позовної вимоги про залишення неповнолітніх дітей проживати разом із батьком, суд виходить із наступного. Згідно з вимогами ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу\~ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідач [PERSON] \~не подала\~до суду\~своїх заперечень\~щодо проживання\~спільних дітей\~разом із\~позивачем,\~зазначені позовні\~вимоги визнала\~в повному\~обсязі,\~тому суд\~приходить до\~висновку,\~що після\~розірвання шлюбу,\~неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з батьком, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові вbтрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави 420 грн 40 коп. судового збору.

Outcome: approved