Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2014 року по 01.10.2018 року в сумі 52543,33 гривні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 01.02.2019 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2019 року у зв?язку із звільненням судді [PERSON] у відставку проведено повторний автоматизований розподіл цивільної справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 31.07.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] 11.03.2019 року подав відзив на позовну заяву, в якій вказував, що між ним та Концерном «Міські теплові мережі» не укладалось договору про надання послуг, відповідач [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON] ) у квартирі не мешкає фактично, а сам [PERSON] у певні періоди часу у 2016, 2017 та 2018 роках виїжджав до Російської федерації, тож не споживав послуг. Відповідач [PERSON] у визначений судом в ухвалі про відкриття провадження строк та станом на час розгляду справи судом відзиву на позовну заяву не надала. Позивачем не надавалось відповіді на відзив. Судом розглянуто клопотання відповідача про розгляд справи за участю сторін та ухвалою від 31.07.2019 року у задоволенні такого клопотання відмовлено. В ході розгляду справи сторонами будь-які інші заяви чи клопотання не подавались та судом не розглядались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 27.07.2006 року належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані проживаючими у вказаній квартирі з 17.09.1996 року та з 06.10.1989 року відповідно. За розрахунком позивача за період з 01.10.2014 року по 01.10.2018 року за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які не оплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 52543,33 гривні. Концерн «Міські теплові мережі» протягом цього часу звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, однак, згодом за заявою [PERSON] судовий наказ було скасовано. При вирішення спору суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року, який діяв на період виникнення зобов`язань, визначено, що власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Стаття 319 ч. 4 ЦК України вказує, що власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи, що відповідачі є власниками квартири на праві спільної сумісної власності, зареєстровані за вказаною адресою, доказів фактичного не проживання у квартирі відповідача [PERSON] не надано, як не надано і доказів того, що у періоди перебування відповідача [PERSON] позам межами України послуги не споживались або споживались не відповідачами, суд дійшов висновку, що обидва відповідачі в даному випадку є споживачами житлово-комунальних послуг, а саме послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються за вказаною адресою. При цьому суд приймає до уваги, що послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла у належному стані, тож обидва відповідача в даному випадку є споживачами послуги з централізованого опалення, яка надається за вказаною адресою. Відсутність укладеного договору між спрживачами та Концерном «Міські теплові мережі» договору, на що посилався відповідач [PERSON] , на переконання суду, не спростовує факту надання та отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а рівно і не є підставою для звільнення споживачів від їх оплати. Відповідно до ст. 20 ч. 3 Закону України № 1875 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 32 ч. 1 Закону № 1875). Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини 1\~статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Стаття 543 ЦК України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved