Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача 1. Виклад позиції позивача. 24.06.2020 року Шаргородська РДА, як орган опіки та піклування, звернулася до Шаргородського районного суду з позовною заявою в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 13.09.2018 року дитина відповідача перебуває на обліку у Службі в справах дітей Шаргородської РДА як така, що опинилася в складних життєвих обставинах внаслідок ухилення матері [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] . Дитина фактично позбавлена батьківського піклування з боку матері, яка проживає окремо від дитини протягом тривалого часу, а батько [PERSON] невідомий, реєстрація його народження проведена згідно із ч.1 ст.135 СК України. Так, дитина [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в Тульчинському будинку дитини, а відповідач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , проживає у с. Уяринці Тиврівського району Вінницької області без реєстрації, не позбавлена батьківських прав, дієздатна, але вихованням сина не займається. При цьому, [PERSON] проживала із чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу та винаймала житло спочатку у с. Рахни-Лісові, потім у с. Пеньківка. На теперішній час [PERSON] проживає з іншим чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу у с. Уяринці Тиврівського району. В будинку дві житлові кімнати, з яких, одна придатна для проживання, а інша знаходиться у непридатному для проживання стані, захаращена речами. Меблі та одяг для дитини, а також запаси продуктів харчування відсутні. В будинку на час обстеження матеріально-побутових умов знаходилися особи, схильні до вживання спиртних напоїв. Крім того, [PERSON] не працевлаштована, підсобного господарства не веде. За місцем реєстрації проживання [PERSON] характеризується негативно, як і за місцем проживання без реєстрації в с. Пеньківка Шаргородського району та в с. Уяринці Тиврівського району як особа, схильна до вживання спиртних напоїв. До того ж, [PERSON] перебувала на обліку в УСЗН Шаргородської РДА та отримувала допомогу при народженні дитини в сумі 10320 грн. одноразово та 860 грн. щомісячно, допомогу по вагітності та пологах в сумі 1496,38 грн., допомогу одинокій матері в сумі 996 грн., але не забезпечила малолітнього сина належними вихованням та доглядом, витрачала кошти не за призначенням, у зв`язку із чим їй припинено здійснення соціальних виплат за рішенням комісії з питань захисту прав дітей Шаргородської РДА. Малолітня дитина - [PERSON] з 23.10.2017 року по 08.10.2018 року знаходився у Могилів-Подільському дитячому тубсанаторії, куди відповідач навідувалася лише один раз. На теперішній час, з 08.10.2018 року дитина знаходиться в обласному Тульчинському будинку дитини, де матір його відвідувала лише один раз. Відповідач [PERSON] , на думку позивача, свідомо нехтує батьківськими обов`язками щодо виховання малолітньої дитини, доглядом та утриманням дитини не займається, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Дитина, маючи матір, фактично позбавлена батьківського піклування та проживає у будинку дитини на повному державному утриманні. Згідно з висновком від 22.06.2020 року №01.01-38/1506 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », Шаргородська РДА як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини: малолітнього сина [PERSON] ; передати малолітню дитину на опікування Шаргородській РДА як органу опіки та піклування для вирішення питання його подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - Шаргородської РДА як Органу опіки та піклування Бабій С.В. позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров`ям сина не цікавиться, не може забезпечити дитині належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини та Органу опіки та піклування, на яке вона не прибула, в телефонному режимі повідомила про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, оскільки не має власного житла, засобів до існування для утримання дитини, тому син не може проживати з нею, вона не може забезпечити йому належні умови для проживання. Також, Бабій С.В. зазначила, що повністю підтримує висновок Органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо її дитини у кращу сторону неможливо, в діях матері наявна вина у невиконанні батьківських обов`язків, проживання дитини з дітьми суперечитиме інтересам [PERSON] , який на теперішній час проживає у будинку дитини на повному державному забезпеченні, де отримує належне виховання, утримання, піклування про здоров`я, чого не отримував, проживаючи з матір`ю. Вважає, що малолітній [PERSON] , маючи матір, був і є фактично позбавленим материнського піклування та турботи. 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі - не подала, натомість надіслала до суду заяву про повне визнання позовних вимог Шаргородської РДА, яка зареєстрована в суді 24.07.2020 року (а.с.36). В заяві до суду відповідач [PERSON] зазначила, що визнає позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову Шаргородської РДА та позбавлення її батьківських прав, просить проводити розгляд справи у її відсутності, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів. 1. Позивач - Шаргородська РДА як орган опіки та піклування заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подавала. 2. Відповідач [PERSON] 24.07.2020 року надіслала до суду заяву про повне визнання позову Шаргородської РДА про позбавлення її батьківських прав та про розгляд справи у її відсутності (а.с.36). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 09.07.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.07.2020 року (а.с.33-34). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяву відповідача від 24.07.2020 року про розгляд справи у її відсутності у зв`язку із повним визнанням нею позовних вимог Шаргородської РДА і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності відповідача [PERSON] , враховуючи поширення у світі коронавірусної хвороби COVID-19 та введення і дію на території України карантину. 3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання нею позовних вимог Шаргородської РДА як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. 4. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог Шаргородської РДА як органу опіки та піклування до неї про позбавлення батьківських прав 5. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання батьками обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що відповідач [PERSON] має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] від 27.07.2018 року за №00020657451 вбачається, що матір`ю останнього є [PERSON] , батьком дитини зазначений [PERSON] зі слів матері, оскільки державна реєстрація проведена згідно із ч.1 ст.135 СК України (а.с.6). Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.5). Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] зареєстрований за адресою місця проживання матері [PERSON] - в [ADDRESS] , що вбачається із довідок сільської ради від 18.02.2020 року за №891 та від 20.02.2020 року за №956 (а.с.8, 9) та проживав із своєю матір`ю за вказаною адресою, а потім у с. Пеньківка Шаргородського району, де остання проживала без реєстрації, що підтверджується довідкою Пеньківської сільської ради від 06.08.2018 року за №285/02-18 (а.с.11). З 23.10.2017 року по 08.10.2018 року Дитина [PERSON] перебував на лікуванні та повному державному утриманні в КНП «Могилів-Подільський дитячий легеневий тубсанаторій Вінницької обласної Ради» з діагнозом: тубконтакт. За час перебування дитини у закладі матір [PERSON] навідувала дитину один раз, що вбачається із довідки КНП від 18.02.2020 року за №79 (а.с.20). 03.09.2018 року на підставі рішення Шаргородської РДА як органу опіки та піклування «Про влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до Тульчинського будинку дитини» дитину влаштовано до Тульчинського обласного будинку дитини (а.с.27), оскільки матір [PERSON] , яка проживала з дитиною в с. Пеньківка Шаргородського району без реєстрації місця проживання, вихованням сина не займалася, не піклувалася про його фізичний та моральний розвиток, залишала сина та зникала у невідомому напрямку, у зв`язку із чим дитину 23.10.2017 року було влаштовано на повне державне утримання в Могилів-Подільський дитячий легеневий тубсанаторій (а.с.27). 13.09.2018 року на підставі наказу начальника Служби у справах дітей Шаргородської РДА за №023 «Про взяття на облік дитини, що перебуває у складних життєвих обставинах» малолітнього [PERSON] взято на облік як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.28). На теперішній час дитина [PERSON] з 08.10.2018 року знаходиться на вихованні та повному державному утриманні в КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної Ради», що вбачається із довідки КНП від 19.02.2020 року за №93 (а.с.21). Крім того, із вказаної довідки вбачається, що матір [PERSON] відвідувала дитину один раз - 11.07.2019 року . За зареєстрованим місцем проживання Рахнівсько-Лісовою сільською радою відповідач [PERSON] охарактеризована негативно, як особа, яка не працює, часто змінює місце проживання, залишала малолітнього сина на догляд сестри, а сама їхала у невідомому напрямку, ухиляється від виховання малолітньої дитини та не реагує на звернення до неї працівників сільської ради змінити поведінку, у зв`язку із чим дитину було поміщено до Могилів-Подільського легеневого тубсанаторію (а.с.10, 12). За час проживання без реєстрації місця проживання у с. Пеньківка Шаргородського району відповідач [PERSON] Пеньківською сільською радою охарактеризована негативно, як особа, яка вживає спиртні напої разом із своїм співмешканцем, не проявляє турботи про дитину, не займається її утриманням та вихованням (а.с.11). 03.02.2018 року Службою у справах дітей та органом опіки Шаргородської РДА обстежено умови проживання [PERSON] у с. Пеньківка та встановлено, що на той час [PERSON] проживала у будинку матері та цивільного чоловіка останньої. Будинок складається із двох житлових кімнат, коридору та веранди, електропостачання до будинку підключене, опалення пічне, вода до будинку не введена. В кімнатах, крім ліжка та стола відсутні інші меблі, брудно та не прибрано, ліжка розстелені, білизна брудна. Будь-які запаси їжі відсутні. На момент обстеження умов дитина була влаштована у Маньковецький обласний дитячий протитуберкульозний санаторій «Зелений гай». [PERSON] вживає спиртні напої та палить цигарки (а.с.16). У зв`язку із виявленими умовами стану сім`ї відповідача Комісія прийшла до висновку про належність сім`ї [PERSON] до кризових сімей та про необхідність взяти сім`ю під контроль Служби у справах дітей Шаргородської РДА. На теперішній час відповідач [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] в [ADDRESS] , що вбачається із довідки-характеристики виконкому сільської ради від 27.02.2020 року за №77 (а.с.13). Також, згідно із вказаною довідкою, [PERSON] охарактеризована як особа, схильна до вживання спиртних напоїв, не працює, не веде підсобного господарства. 10.10.2019 року та 27.02.2020 року Службою у справах дітей Тиврівської РДА та комісією у складі працівників Уяринецької сільської ради і фельдшера ФП с. Уяринець, відповідно, було обстежено умови проживання [PERSON] у с. Уяринці (а.с.17, 18). Відповідно актів обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що остання проживає у будинку із співмешканцем [PERSON] по [ADDRESS] , при чому, обоє - без реєстрації місця проживання у вказаному будинку. Зручності в будинку відсутні, одна кімната - спальня облаштована двома диванами, шафою, столом, телевізором, інша кімната та кухня знаходяться у непридатному для проживання і використання стані; на момент обстеження умов для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] не створено; [PERSON] та [PERSON] не працюють, вживають спиртні напої (а.с.17). Житлові кімнати будинку в антисанітарному стані, захаращені. Меблі та одяг для дитини відсутні. [PERSON] не працює, підсобного господарства не веде. На момент обстеження у будинку знаходилися особи, які схильні до вживання спиртних напоїв (а.с.18). Також, судом встановлено, що станом на 31.07.2018 року [PERSON] отримувала від УСЗН Шаргородської РДА такі види допомоги: допомога при народженні дитини в сумі 10320 грн. та 860 грн. щомісячно; допомога по вагітності та пологах в сумі 1496,38 грн.; допомога одиноким матерям в сумі 996 грн. щомісячно (а.с.19), тоді як малолітня дитина знаходилася у різних лікувальних закладах на повному державному утриманні, що свідчить про те, що [PERSON] використовувала соціальну допомогу не за призначенням. [PERSON] притягувалася до кримінальної відповідальності за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України (а.с.14). 28.05.2020 року Комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про призначення засідання на 18.06.2020 року для розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, на яке запрошено відповідача (а.с.22). На вказане засідання Комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилася, але надала письмове пояснення про те, що їй відомо, що її малолітній син [PERSON] знаходиться в Тульчинському будинку дитини і за час перебування його в цьому закладі вона відвідувала сина двічі; не має можливості забрати дитину до себе на проживання, тому не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав (а.с.15). 18.06.2020 року Комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА прийняла рішення за №58 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с.23-24), відповідно до якого вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки остання вихованням дитини не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, схильна до вживання спиртних напоїв. 22.06.2020 року Шаргородська РДА як орган опіки та піклування прийняла висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки має місце свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, що негативно впливає на та фізичне та духовне виховання дитини (а.с.25-26). Таким чином, допитавши представника позивача, дослідивши письмову заяву відповідача, а також письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від своєї дитини, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до сина [PERSON] , матір`ю якого записана у свідоцтві про народження та в актовому записі про народження дитини, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям сина, його вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається його матеріальним забезпеченням, що підтверджено в судовому засіданні показаннями представника Шаргородської РДА як органу опіки та піклування Бабій С . В. , рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 18.06.2020 року за №58 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с.23-24). Також, судом встановлено з пояснень в судовому засіданні представника позивача та досліджених доказів, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не проявляє щодо дитини материнської турботи та піклування, тому свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, що виявилося у тому, що вона проживає окремо від дитини, взагалі не спілкується з ним, не здійснює належного догляду, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, здоров`я та побут. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможна забезпечити дитині - [PERSON] належного піклування, утримання та виховання. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком Органу опіки та піклування від 22.06.2020 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с.25-26), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання та догляду за сином, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері малолітньої дитини - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, оскільки проживає тривалий час окремо від дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, а навпаки, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітньої дитини [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У зв`язку із тим, що дитина [PERSON] є малолітнім, за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не може висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не допитувався. Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у підготовчому судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, заяву відповідача [PERSON] , дослідивши висновок Органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дитини, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із сином [PERSON] , не приймає участі в його вихованні, утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям, тривалий час проживає окремо від дитини, що суперечить інтересам дитини. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, а також проігнорувала виклик до суду і надіслала заяву про повне визнання позовних вимог Шаргородської РДА та не заперечувала про позбавлення її батьківських прав, не навела доказів того, що вона зацікавлена у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від сина протягом тривалого часу, не приймає участі у вихованні, утриманні, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дитини. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов Шаргородської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, доданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] на його утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Крім того, враховуючи, що неможливо малолітнього [PERSON] передати на опікування іншим особам, слід передати його на опікування Шаргородській РДА як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом Шаргородською РДА як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved