Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У травні 2021 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ляр Д.Ю. звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , в обґрунтування якої зазначив, що 12.08.2016 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (з 14.06.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». У подальшому розмір кредитного ліміту відповідача змінювався. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 12.04.2021 має заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 28852,05 грн., з них: 23396,45 грн. заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. простроченим); 5455,60 грн. заборгованості за відсотками. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Процесуальні дії у справі 05.05.2021 до суду надійшла позовна заява. 11.05.2021 відрите провадження у справі, вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначене на 10.06.2021, відкладене на 13.07.2021, оскільки позивач у цей день отримав позовну заяву та додані до неї документи. 13.07.2021 за клопотанням відповідача справа відкладена на 16.09.2021 Позиції сторін Представник позивача разом з позовом подав клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні, без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, докази додані до позову, клопотань та заяв з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надійшло; проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно, належним чином. Заяв і клопотань не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Суд, відповідно до\~ст.\~247 ЦПК України,\~розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що 12.08.2016 року між Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації. Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.20219 та 12.04.2021, довідку про видачу кредитних карток [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку по рахунку, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг» та наказ про актуалізацію «Умов і Правил надання банківських послуг» . Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] були видані кредитні картки: № [NUMBER] від 12.08.2016 з терміном дії 03/20, № [NUMBER] від 22.11.2018 з терміном дії до 10/22. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 12.08.2016, кредитний ліміт становив 1100,00 грн.,неодноразово змінювався, збільшившись максимально до 11.000 грн. 11.04.2018, 04.12.2020 зменшений до 0,00 грн. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~кредитом,\~що доданий\~до позовної\~заяви,\~заборгованість за\~кредитним договором\~б/н\~від 12.08.2016 на 12.04.2021 має заборгованість за цим кредитним договором в розмірі 28852,05 грн., з них: 23396,45 грн. заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. простроченим); 5455,60 грн. заборгованості за відсотками. Згідно зі ст.\~634\~ЦК\~України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.\~1055\~ЦК\~України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку. Однак, зазначені документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом\~\~ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17). У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт\~\~та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника,\~\~не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами\~\~шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату\~\~процентів за користування кредитними коштами,\~\~неустойки, надані банком Витяг з\~\~Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому доводи позивача щодо актуальності вказаної редакції Умов та правил надання банківських послуг у зв`язку із затвердженням їх наказом відхиляються. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що під час укладення договору\~\~з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк»\~\~дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Суд звертає увагу на те, що сам факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином підтверджується наданими доказами, зокрема, анкетою-заявою б/н від 12.08.2016, розрахунками заборгованості, довідкою про видачу кредитних карток, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, випискою по рахунку, згідно з якими вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами, при цьому останній раз виконував свої грошові зобов`язання 04.08.2020 (переказ з картки ПриватБанку через додаток Приват 24 у сумі 2200 грн.). Будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину, матеріали справи не містять і відповідач їх суду не надав та не звернувся до суду з вимогами про визнання його недійсним. Відтак, на переконання суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень\~ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст.\~525-526,\~610,\~629,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України\~за невиконання\~умов правочину\~щодо тіла\~кредиту,\~а позивач,\~у свою\~чергу, з урахуванням зазначеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, має право на повернення сум фактично отриманих відповідачем коштів. У даному випадку заборгованість за тілом кредиту становить 23396,45 грн. Проте, щодо позовних вимог з приводу стягнення заборгованості за нарахованими і простроченими відсотками, то суд вважає ці вимоги необґрунтованими, враховуючи наступне. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт і витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину зазначеного кредитного договору, що укладений між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення відсотків, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, є неправомірними. Зазначений висновок повністю узгоджується з викладеними висновками в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц. Щодо стягнення суми сплаченого судового збору \~ \~ \~ \~Як вбачається з платіжного доручення № PROM4BТ118 від 14.04.20201 позивачем сплачено 2270,00 грн. судового збору за подання позову до [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача заборгованості 28852,05 грн. Задовольняючи вимоги лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23396,45 грн., вимоги задовольняються на 81,09%. Відтак стягненню з відповідача підлягає пропорційна цьому сума судового збору: 1840,74 грн. (2270*81,09:100). \~ \~ \~ Суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Outcome: partial