Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача, третьої особи 1. Виклад позиції позивача 01.11.2021 року Шаргородська міська рада як орган опіки та піклування звернулася до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , - про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; передати неповнолітніх дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради для вирішення питання про подальше влаштування; стягнути з [PERSON] на користь неповнолітніх дітей аліменти на їх утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до їх повноліття. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у відділі у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, перебувають діти, позбавлені батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей, [PERSON] , була засуджена вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири 4 роки три місяці. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, державна реєстрація народження неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] проведена згідно із частиною першою статті 135 СК України. На підставі розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 27 серпня 2019 року за №№189, 190, 192 дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано їх в сім`ю рідні, зокрема, [PERSON] . Розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації від 10 вересня 2019 року №200 «Про встановлення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування», було встановлено опіку та призначено опікуном дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Після відбування покарання за вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, 21 липня 2021 року [PERSON] звільнена з державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» та повернулася з місць позбавлення волі на постійне проживання в с. Копистирин Жмеринського району Вінницької області до матері - [PERSON] . Відповідно до підпункту 14 пункту 27 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі заяви матері, батька, які повернулись з місць позбавлення волі, про повернення їм дитини, обстежує їх житлово-побутові умови, перевіряє наявність або відсутність заробітку чи іншого доходу, про що складає відповідний акт та готує висновок райдержадміністрації про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері чи батькові. Якщо за результатами розгляду питання про можливість передачі дитини матері, батькові, які повернулися з місць позбавлення волі, райдержадміністрація зробить висновок про неможливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом двох місяців збирає документи, необхідні для порушення питання про позбавлення батьків їх батьківських прав. Такі документи можуть бути підготовлені також у разі, коли після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини. Після повернення з місць позбавлення волі [PERSON] звернулася до відділу у справах дітей Шаргородської міської ради та написала заяву про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . З вказаної підстави відділ у справах дітей Шаргородської міської ради зібрав документи, необхідні для порушення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської міської ради [PERSON] підтримала свою заяву про позбавлення її батьківських прав та пояснила, що не має власного житлового будинку з задовільними умовами проживання, офіційного та стабільного заробітку, тому згодна на позбавлення її батьківських прав. Відповідно до довідок, що надав виконавчий комітет Шаргородської міської ради, [PERSON] проживає по [ADDRESS] , а зареєстрована по [ADDRESS] , у цьому ж населеному пункті, участі у вихованні дітей не приймає. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками, ухилення від виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманню дітей. Мати дітей, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, а також створення належних умов проживання та догляду за ними, не бажає створити такі умови, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітніх та малолітньої дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 28 вересня 2021 року №213 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. При визначенні розміру позивач просить врахувати, що відповідач [PERSON] ніде не працює, разом з тим є працездатною особою і спроможна сплачувати аліменти, та стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування Бабій С.В., що діє на підставі довіреності від 22.11.2021 року (а.с.58), позовні вимоги підтримала, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дітей не цікавиться, не може забезпечити дітям належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської міської ради, на яке остання прибула та повідомила про те, що згодна на позбавлення її батьківських прав, так як не може забезпечити дітям належні умови проживання та утримання, так як не має власного житла та постійного заробітку. Крім того, [PERSON] зазначила, що після звернення з цим позовом до суду відповідач [PERSON] не змінила свою поведінку на краще, не створила належні умови для виховання, утримання та навчання дітей, та не запропонувала шляхів вирішення питання щодо подальшого проживання, навчання, виховання та утримання дітей з нею, не маючи власного житла, доходів, умов для проживання дітей в будинку, у якому фактично проживає, зокрема, по [ADDRESS] . Також, [PERSON] зазначила, що повністю підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо її дітей на краще неможливо. На даний час опіку над неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснює [PERSON] , яка належним чином здійснює їх виховання, утримання, піклується про здоров`я, придбала житловий будинок для них, здійснила ремонт, підвела водогін до будинку. Вважає, що неповнолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , маючи матір, були і є фактично позбавленими материнського піклування та турботи. Батько неповнолітніх дітей у актових записах про народження записаний зі слів матері, тобто на підставі ст.135 СК України. 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.11.2021 року - не подала, натомість 05.11.2021 року подала до суду заяву про визнання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.56). В заяві до суду відповідач [PERSON] зазначила, що визнає позовні вимоги Шаргородської міської ради про позбавлення її батьківських прав з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення її батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у її відсутності. 3. Виклад позиції третьої особи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] не скористалася своїм правом подати пояснення на позов і пояснень на позовну заяву на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.11.2021 року - не подала, натомість 05.11.2021 року подала до суду заяву про підтримання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.57). В заяві до суду третя особа [PERSON] зазначила, що підтримує позовні вимоги Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей з підстав, що зазначені в позові, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав у підготовчому засіданні, просить проводити розгляд справи у її відсутності. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. 1. Відповідач [PERSON] 05.11.2021 року подала до суду заяву про визнання позову Шаргородської міської ради до неї про позбавлення батьківських прав та про розгляд справи у її відсутності (а.с.56). 4. Третя особа - [PERSON] 05.11.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та про підтримання в повному обсязі позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування (а.с.57). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 04.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , - про позбавлення батьківських прав; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2021 року (а.с.48-49). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви відповідача та третьої особи від 05.11.2021 року про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку із повним визнанням відповідачем позовних вимог. 3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання нею позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. 4. В підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог Шаргородської міської до неї про позбавлення батьківських прав. 5. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, утримання, підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що відповідач [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Так, з витягу від 06.08.2019 року за №00023593701 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 17.07.2007 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №05. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.14). З витягу від 06.08.2019 року за №00023593829 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 17.07.2007 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №04. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.15). З витягу від 06.08.2019 року за №00023593581 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 06.10.2009 року виконавчим комітетом Копистиринської сільської ради за №04. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.16). Вказана обставина також підтверджується свідоцтвами серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] про народження дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11, 12, 13). Відповідно до розпоряджень Шаргородської РДА від 27.08.2019 року за №№189, 190, 191 дітям: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] надано статус дітей позбавлених батьківського піклування та тимчасово влаштовано їх до сім`ї родича - [PERSON] (а.с.17, 18, 19). На підставі наказів служби у справах дітей Шаргородської РДА від 28.08.2019 року за №№028, 029, 030 [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] взято на первинний облік дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.22, 23, 24). Згідно з розпорядженням Шаргородської РДА від 10.09.2019 року за №200 «Про встановлення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування» встановлено опіку над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; призначено [PERSON] опікуном над вказаними малолітніми дітьми (а.с.20-21). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із довідки Шаргородської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 03.08.2021 року за №224 (а.с.26). Діти відповідача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають у [ADDRESS] . Разом з дітьми без реєстрації місця проживання проживають баба [PERSON] та дві доньки останньої [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із довідки виконкому Шаргородської міської ради від 22.11.2021 року за №433 (а.с.60). Відповідач [PERSON] фактично проживає у [ADDRESS] (а.с.27). Так, 27.09.2021 року спеціалістами відділу у справах дітей виконкому Шаргородської міської ради було обстежено умови проживання відповідача [PERSON] (а.с.61) та неповнолітніх і малолітньої дитини відповідача (а.с.62). Відповідно акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] вбачається, що остання проживає у [ADDRESS] . Умови проживання останньої незадовільні, відсутній водогін, в кімнатах темно та неприємний запах. Будинок потребує капітального ремонту. У будинку відсутні умови для проживання дітей. [PERSON] не спроможна та не виявляє бажання виконувати батьківські обов`язки щодо своїх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , конфліктує з дітьми, спілкується з ними нецензурними словами (а.с.61). З акту обстеження умов проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] вбачається, що діти проживають у [ADDRESS] . Будинок загальною площею 56,6 м.кв, житловою площею 35,6 м.кв., складається із чотирьох кімнат, які належним чином умебльовані, чисті та просторі. Діти проживають за рахунок державної соціальної допомоги по опіці у розмірі 18825 грн. на місяць. З дітьми проживає їх баба [PERSON] , котра утримує підсобне господарство. Опіку над дітьми здійснює [PERSON] , котра займається їх вихованням, навчанням, матеріальним та медичним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком. Діти категорично заперечують щодо проживання їх матері [PERSON] з ними, не спілкуються з нею (а.с.62). За зареєстрованим місцем проживання Шаргородською міською радою відповідач [PERSON] охарактеризована як особа, яка не працює, відбувала покарання у місцях позбавлення волі з 2016 року по липень 2021 року, участі у вихованні дітей не приймає (а.с.28). Згідно з вироком апеляційного суду Чернігівської області від 23.03.2017 року, [PERSON] засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці за ч.3 ст.185 КК України (а.с.38-42). Відповідно до довідки про звільнення серії ХАР №00447 від 21.07.2021 року ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)», [PERSON] відбувала покарання з 21.04.2017 року по 21.07.2021 року (а.с.29). 26.07.2021 року, після прибуття за місцем проживання з місць позбавлення волі відповідач [PERSON] подала до відділу у справах дітей виконавчого комітету Шаргородської міської ради заяву, у якій вказала, що не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що її матеріально-побутові умови проживання не задовільні та відсутні будь-які доходи (а.с.30). 28.09.2021 року виконком Шаргородської міської ради ухвалив рішення №213 «Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», відповідно до якого органом опіки та піклування надається висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.33). 28.09.2021 року виконком Шаргородської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.34-37). Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки остання вихованням дітей не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Після відбування покарання у місцях позбавлення волі, [PERSON] своєї поведінки не виправила, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Допитавши представника позивача, дослідивши письмову заяву відповідача та третьої особи (а.с.56, 57), а також письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу проживає окремо від своїх дітей, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям, навчанням, вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, не займається матеріальним забезпеченням. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможна забезпечити дітям - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належного піклування, утримання, навчання та виховання. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 28.09.2021 року №213 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] » (а.с.34-37), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дітей, створенню належних умов проживання та догляду за дітьми, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відтак, суд вважає, що відповідач мала змогу з часу прибуття з місць позбавлення волі до місця проживання, відвідувати дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою реалізації як матір`ю, права та обов`язку на спілкування з дітьми, побачення з ними, спілкування для забезпечення гармонійного розвитку дітей, усвідомлення про наявність у них сім`ї. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про небажання відповідача змінити свою поведінку щодо дітей, про умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку із тим, що діти [PERSON] , [PERSON] є неповнолітніми, а дитина [PERSON] є малолітньою, то суд вважає, що за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, вони не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не допитувалися. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, навчання, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей як складову виховання, не спілкується з дітьми взагалі, оскільки проживає тривалий час окремо від дітей, не надає дітям доступу до культурних та інших цінностей; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, так як не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, а навпаки, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дітей, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дітей аліментів на їх утримання. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на їх утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей. При цьому суд виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, їх здоров`я, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Законом України «Про охорону дитинства». Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч.2 ст.3 СК України). Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України). Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (абз.3 ч.2 ст.3 СК України). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини… Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. У зв`язку із тим, що діти [PERSON] , [PERSON] є неповнолітніми, а [PERSON] є малолітньою, за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не можуть висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не допитувалися. Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у підготовчому судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, заяву відповідача [PERSON] та заяву третьої особи [PERSON] , дослідивши висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дітей, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не приймає участі в їх вихованні, утриманні, не цікавиться життям, здоров`ям, тривалий час проживає окремо від дітей, що суперечить інтересам дітей. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, а також проігнорувала виклик до суду і надіслала заяву про повне визнання позовних вимог Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування та не заперечувала про позбавлення її батьківських прав, не навела доказів того, що вона зацікавлена у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує проживати окремо від дітей протягом тривалого часу, не приймає участі у вихованні, утриманні, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дітей. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дітям у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, ухвалюючи рішення «М.С. проти України» від 11.07.2017 року, ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , - про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи, що неможливо неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та малолітню дитину [PERSON] передати на опікування іншим особам, слід передати їх на опікування Шаргородській міській раді як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом Шаргородською міською радою як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги Шаргородської міської ради до неї про позбавлення батьківських прав до підготовчого засідання, тобто до початку розгляду справи по суті. Частиною 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі, в тому числі, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала заяву про повне визнання позовних вимог, та враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави 50 відсотків судового збору в сумі 454 грн. (908 грн. х 50% = 454 грн.), а інша частина - 50 відсотків судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved