Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» в особі лікаря - психіатра Усенкова В.В. звернувся до суду з даною заявою 31.08.2017 року мотивуючи тим, що гр. [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], був госпіталізований 29.08.2017 року о 15 год. 00 хв. до КЗ БМР «БМЛ № 4». Направлення на госпіталізацію було видане 29.08.2017 року, лікарем-психіатром [PERSON], який після особистого огляду гр. [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку гр. [PERSON] повідомлені опікуном [PERSON], яка звернулась до лікаря-психіатра [PERSON]. На підставі цих відомостей гр. [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром у поліклінічному відділенні 29.08.2017 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Гр. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЗ БМР «БМЛ № 4» від 30.08.2017 року у складі в.о. головного лікаря [PERSON], заввідділенням [PERSON], лікаря-психіатра Усенкова В.В. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що лікування гр. [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Згода на госпіталізацію підтверджена заявою [PERSON], законного представника особи, визнаної недієздатною. В судовому засіданні лікар-психіатр Усенков В.В. та представник КЗБМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» Посудевська Т.В., заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Опікун гр. [PERSON], [PERSON], заяву підтримала та зазначила, що госпіталізація [PERSON] є необхідною та в його інтересах, тому просить заяву задовольнити. [PERSON] в судове засідання доставлений не був, оскільки відповідно до довідки від 31.08.2017 року № 150 виданої Комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4», на даний час не транспортабельний по психічному стану (знаходиться в стані психомоторного збудження, проявляє агресію до оточуючих). Прокурор Козаченко Іван Олександрович в судовому засіданні заяву підтримав. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з висновку психіатричного обстеження вбачається, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], поступив в психіатричне відділення КЗ БМР «БМЛ № 4» о 15-00 год. 29.08.2017 року, за направленням дільничного психіатра [PERSON], у супроводі опікуна [PERSON]. Відповідно до висновку комісії від 31.08.2017 року, у складі голови комісії: В.о. головного лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON], членів комісії: в.о. зав. психіатричним відділенням Лікарем-психіатром першої категорії, стаж роботи 14 років [PERSON], лікарем-психіатром першої категорії, стаж роботи по спеціальності 40 років Усенко В.В. встановлено, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та опікуна, поводить себе агресивно до нього, виявляє гострі психотичні порушення у вигляді маячних ідей самозвинувачення, відношення, не критичний до свого стану та поведінки, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування, що також підтвердили в судовому засіданні лікар-психіатр та законний представник. Встановлено, що [PERSON], [INFO], рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2014 року визнаний недієздатним та переданий під опіку матері [PERSON]. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. (Частина п'ята статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом N 901-VIII ( 901-19 ) від 23.12.2015). Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. (Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 ). Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та опікуна, поводить себе агресивно до нього, виявляє гострі психотичні порушення у вигляді маячних ідей самозвинувачення, відношення, не критичний до свого стану та поведінки, внаслідок чого в разі ненадання йому психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоров'ю.

Outcome: approved