Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. [PERSON] у березні 2019 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Вовчанська РДА), як орган опіки та піклування, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , стягнути з [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що вона з 29.08.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 10.05.2016 року розірваний на підставі рішення суду. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею. Рішенням суду від 25.01.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина, починаючи з 19.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на даний факт, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує. З народження сина [PERSON] фактично самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться його життям, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину вдома, матеріальної допомоги не надає. Син постійно проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. ІІ. Процесуальні дії по справі. Ухвалою суду від 18.03.2019 року відкрито провадження у справі у загальному порядку. Справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04.11.2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - Департамент), як орган опіки та піклування. ІІІ. Відзиви, відповіді на відзиви, заперечення по справі. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, відповідач надав суду відзив, у якому виклав заперечення проти позову. Зазначив, що він перебував із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, [INFO] народився син [PERSON] , в свідоцтві про народження якого він був зазначений в якості батька, оскільки на момент народження дитини вважав, що остання є його кровною. Дитина проживає разом із матір`ю. Враховуючи наявність вагомих обставин, які викликали сумніви в його батьківстві, одразу після народження дитини він припинив будь-які стосунки із [PERSON] . На теперішній час він оспорює своє батьківства. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх недоведеністю. ІV. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду позивач підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Вовчанської РДА під час судового розгляду просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість. Представник третьої особи Департаменту повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням інтересів дитини. V. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 29.08.2014 року перебували у шлюбі, який 10.05.2016 року розірваний на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (після розірвання шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.03.2015 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 209. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи з 19.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам встановлено, що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вовчанського РУЮ ГУЮ у Харківській області Гончаровою І.Є. при примусовому виконанні виконавчого листа № 645/5517/15-ц від 16.03.2016 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , починаючи з 19.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття, проведено розрахунок заборгованості по аліментам. Станом на 01.02.2019 року заборгованість по аліментам становить 50268 грн. 66 коп. Головний лікар КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» у листі від 14.01.2019 року повідомив, що дитина [PERSON] , що мешкає по [ADDRESS] , перебувала на обліку в медичному закладі з 18.03.2017 року по 18.11.2018 року. За інформацією лікаря-педіатра дільничного [PERSON] , на прийом в поліклініку хлопчика приводила мати, [PERSON] , яка здійснювала догляд під час хвороби [PERSON] . При обслуговуванні викликів, вдома з дитиною знаходилася мати, яка забезпечувала належний догляд сина під час хвороби та виконувала рекомендації лікаря щодо лікування. Батько, [PERSON] , за період з 18.03.2017 року по 18.11.2018 року дитину під час хвороби не цікавився, до фахівців медичного закладу з сином не звертався. Головний лікар КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» у листі від 22.12.2018 року повідомив, що малолітні [PERSON] знаходиться під наглядом поліклініки з 06.07.2018 року. Про стан здолров`я піклується та супроводжує на прийом до лікаря в поліклініку мати - [PERSON] . За інформацією лікаря педіатра, батько дитини, [PERSON] , дитину до поліклініки не супроводжував, за інформацією з питань стану здоров`я його сина не звертався. Завідувач КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 428» у листі від 27.12.2018 року повідомив, що [PERSON] , [INFO] , який проживає по [ADDRESS] , відвідує навчальний заклад з 01.09.2017 року. Зі слів вихователя групи № 9 [PERSON] , яку відвідує [PERSON] , про дитину піклується мати [PERSON] , [PERSON]. Батько , [PERSON] , жодного разу в дитячому садочку не був. Батьківські збори, дитячі свята не відвідував. Хлопчика до садочка приводять та забирають мати, дідусь та бабуся. Згідно даних відомостей (довідки) про склад сім`ї від 05.03.2019 року, у чотирьох кімнатній квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] із сином [PERSON] та батьками [PERSON] та [PERSON] . Третя особа Департамент надав суду висновок від 26.12.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . VI. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов`язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Положеннями ст. 71 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. VII. Позиція суду. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та поясненнями позивача по справі підтверджується, що відповідач свідомо вихованням сина [PERSON] не займається, матеріальної допомоги не надає, його розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, відповідач не відвідує сина, не бачиться з ним. Таке ставлення відповідача до категоричного нехтування батьківськими обов`язками триває з народження дитини - лютого 2015 року. В судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи та заслуховування пояснень позивача справи знайшло підтвердження, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров`ям дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач - її рідна сестра. [PERSON] постійно проживає з сином [PERSON] та батьками у належній їм квартирі [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з часу народження [PERSON] з ними не проживає, дитину не відвідує, її долею не цікавиться, ніякої допомоги не надає. Дитину виховує позивач, дідусь та бабуся. [PERSON] забезпечений окремою дитячою кімнатою, в якій наявні місця для навчання і виховання, забезпечений їжею та одягом. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснила, що вона є близькою подругою [PERSON] , періодично буває у неї вдома по [ADDRESS] , де вона проживає із батьками та сином [PERSON] . Батько [PERSON] - [PERSON] з часу народження сина та до теперішнього часу із ним не спілкується, ніякої допомоги не надає. Вихованням [PERSON] займається виключно [PERSON] із батьками. Про наявність будь-яких перешкод у [PERSON] щодо спілкування із сином, їй не відомо. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Оспорює своє батьківство. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина. Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, відповідач та його син зареєстровані та проживають за різними адресами, що свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він не проживає з дитиною протягом тривалого часу, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дитиною. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітній [PERSON] забезпечений належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої дитячої кімнати, забезпеченості його місцями для навчання і виховання, їжею та одягом. Разом з тим, суд констатує, що посилання відповідача у відзиві на оспорювання батьківства щодо малолітнього [PERSON] , підтверджує його усвідомлене байдуже ставлення до останнього. Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] є гарною матір`ю, про що свідчить доглянутість та забезпеченість дитини необхідними побутовими предметами, її доброзичливе та уважне ставлення до своєї дитини, належне піклування про неї та приділення з її боку уваги її здоров`ю, розвитку і вихованню. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (ст. 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. VIII. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. ІХ. Судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов`язків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід повністю покласти на відповідача. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Позивач сплатила адвокатові гроші кошти у сумі 1500 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями від 11.03.2019 року та від 18.12.2018 року на вказану суму (а.с. 26-27). Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку що стягненню також підлягають документально підтверджені обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved