Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

І. Позиції учасників справи. Заявник [PERSON] , яка діє в особистих інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, у провадженні Васильківського районного суду Київської області розглядається спір між колишнім подружжям про поділ спільного сумісного майна. Заявниця зазначила, що з початку розгляду справи про поділ майна, [PERSON] почав вести себе дуже агресивно, робив життя заявника та їхнього сина морально нестерпним: ображав, принижував та погрожував їм розплатою і помстою. З 02 березня 2020 року по 02 січня 2021 року діяв обмежувальний припис, яким було заборонено [PERSON] перебувати разом з [PERSON] і неповнолітнім [PERSON] у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Заявниця вказала, що у ситуації, що склалася, дія обмежувального припису дійсно забезпечувала дієвий, ефективний та невідкладний захист від домашнього насильства, сприяла недопущенню його повторних проявів з боку колишнього чоловіка [PERSON] . Проте після припинення дії обмежувального припису [PERSON] знову почав вчиняти дії, що вважаються вчиненням домашнього насильства. Також в обґрунтування заяви вказано, що 13 квітня 2021 року, повернувшись додому, де заявники постійно проживають (квартира [ADDRESS] ) [PERSON] виявила, що там перебуває невідома їй особа, яка заявила, що відтепер дане приміщення є його місцем проживання. На підтвердження своїх прав чоловік надав для ознайомлення договір оренди житлового будинку, що був укладений 12 квітня 2021 року між ним, [PERSON] та [PERSON] , який укладений від імені [PERSON] його адвокатом - Циганковим А. І. У зв`язку із неочікуваною появою невідомого дорослого чоловіка у квартирі, у [PERSON] відбулася панічна атака, яка потребувала її негайної госпіталізації у лікарню, де діагностували гостру реакцію на стрес та панічну атаку. Відповідно до заключення лікаря невролога від 16 квітня 2021 року [PERSON] має тривожний розлад, стан після панічної атаки. Реакція сина [PERSON] на появу незнайомого чоловіка у квартирі, де він проживає з матір`ю, спричинила гострий стресовий розлад. Дитина, яка лише нещодавно, завдяки дії обмежувального припису та турботі матері, заспокоїлась та налагодила своє психічне здоров`я, знову пережила гострий стрес, оскільки [PERSON] «поселив» до їх помешкання незнайомця. Відповідно до заключення лікаря-психолога від 19 квітня 2021 року дитина жалілася на дуже високу тривожність, головний біль і біль у грудях (синкопальні стани), що були спричинені гострою стресовою ситуацією протягом останніх 7 днів. Результатом огляду стало заключення про те, що син [PERSON] , зокрема, не може відволіктися від стресової ситуації, є емоційно лабільним, тривожним, переляканим. Діагноз - гострий стресовий розлад, тривожно-фобічний стан, соматоформна вегетативна дисфункція. Дитина 16 квітня 2021 року пройшла консультацію у дитячого лікаря-невролога, який поставив наступний діагноз: гострий стресовий розлад, тривожно-фобічний стан, пароксизмальна вегетативна недостатність, симпатікотонія, цефалгія напруження та рекомендовано консультацію психіатра. Наймач житла [PERSON] продовжує проживати у квартирі, приводить туди своїх гостей, тому заявники переїхали на тимчасове проживання до родичів. Дитина, яка знаходиться на дистанційному навчанні, дуже гостро переживає чергову «психологічну атаку» батька, що завдає шкоди його психічному здоров`ю та повсякденному життю. На противагу попереднім обмежувальним приписам, [PERSON] вчиняє дії, які унеможливлюють нормальне життя останніх, а саме залякує їх шляхом вселення незнайомої особи до них у квартиру, а не контактує безпосередньо. Знаходячись в одній квартирі з невідомим чоловіком заявники відчувають страх, тривожність, постійне почуття небезпеки, дії колишнього чоловіка викликають у [PERSON] побоювання як за свою безпеку, так і за безпеку сина. Заперечуючи проти доводів заявника [PERSON] , стороною заінтересованої особи [PERSON] вказано, що обмеження у спілкуванні заінтересованої особи як батька з сином спрямовано на те, щоб примусити його передати колишній дружині особисте майно. Дія попередніх обмежувальних приписів надала можливість заявниці заволодіти певною частиною майна заінтересованої особи, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 12021111310000477 від 14 квітня 2021 року. В обґрунтування необхідності видачі обмежувального припису зазначено, що адвокатом Циганковим А. І. в інтересах [PERSON] був укладений відповідний договір оренди квартири, при цьому, адвокат, яка підписала заяву про видачу обмежувального припису, усвідомлює, що ніякого доручення на вчинення цих дій у адвоката Циганкова А. І. немає і не могло бути, тим більш, він особисто повідомив [PERSON] , що діє на підставі договору на представлення інтересів [PERSON] , і на той час вчинення таких дій було необхідним захистом його прав, свобод та інтересів, оскільки на той момент [PERSON] знаходився за межами України. При цьому, заявниця, що зазначає своїм місцем проживання адресу [ADDRESS] , разом з братом, [PERSON] , під прикриттям їхнього спільного сина, завдаючи йому фізичних незручностей та моральних страждань, 12 квітня 2021 року вирішили за відпрацьованою схемою заволодіти майном [PERSON] та оселитися для спільного сімейного життя у будинку за адресою місця реєстрації [PERSON] , яка зазначена безпосередньо у заяві, оскільки на той час заявниця повідомила, що не має наміру проживати більше у квартирі. З метою зберігання майна у квартирі, забезпечення у ній порядку та, бажаючи зменшити збитки у зв`язку з комунальними платежами, квартира була передана в оренду адвокатом Циганковим А. І. сторонній особі саме у тій частині, яка належить [PERSON] . Таким чином, навіть якщо і припустити, що відповідні проблеми здоров`я у заявниці та у дитини виникли у результаті подій ночі з 12 на 13 квітня 2021 року, то такі дії жодним чином не були пов`язані з [PERSON] , а тому вимога заявниці про відшкодування ним будь-яких витрат, які нібито понесла заявниця, не мають під собою причинно-наслідкового зв`язку, у той же час [PERSON] знаходився за межами території України, не вчиняв жодних дій по відношенню до заявниці і сина. II. Процесуальні дії та рішення суду. 27 квітня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява про видачу обмежувального припису, зобов`язання усунути перешкоди і стягнення грошових коштів, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) якої визначено суддю та передано 28 квітня 2021 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 05 травня 2021 року у частині вимог зобов`язання усунути перешкоди, стягнення грошових коштів ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі. Також 05 травня 2021 року ухвалою судді у частині вимог заяви про видачу обмежувального припису провадження у справі відкрито. 06 травня 2021 року представником заявника [PERSON] подано до суду клопотання про долучення доказів до заяви про видачу обмежувального припису. 17 травня 2021 року до суду надійшло клопотання заінтересованої особи [PERSON] про відвід головуючого судді від розгляду справи. 19 травня 2021 року ухвалою суду, постановленою під головуванням судді Батрин О. В., у відводі головуючого судді від розгляду заяви про видачу обмежувального припису відмовлено. 19 травня 2021 року від представника заінтересованої особи до суду надійшло засобами поштового зв`язку клопотання про виклик свідків /а. с. 79-83/. 20 травня 2021 року він сторони заінтересованої особи засобами поштового зв`язку до суду надійшли заперечення на заяву про видачу обмежувального припису /а. с. 84-90/. Також 20 травня 2021 року від представника заінтересованої особи до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи протоколу письмового опитування адвокатом Циганковим А. І. матері заінтересованої особи - [PERSON] . Представниками заінтересованої особи у судовому засіданні подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів з характеризуючими їхнього довірителя відомостями та письмові докази в обґрунтування позиції. 09 червня 2021 року суд, заслухавши думку учасників розгляду, без виходу до нарадчої кімнати, на місці постановив ухвалу, внесену до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання заявника про долучення до матеріалів справи флеш-накопичувача з відеозаписом на підтвердження вселення до квартири невідомих заявниці осіб, оскільки його зміст не має доказового значення для встановлення, чи мало місце домашнє насилля збоку заінтересованої особи, також відхилено клопотання представників заінтересованої особи про долучення акту обстеження житлово-побутових умов від 07 червня 2021 року. У судовому засіданні заявниця та її представники подану заяву про видачу обмежувального припису підтримали і просили задовольнити, з підстав наведених у ній, зазначивши, що заінтересована особа [PERSON] вселяє до помешкання, де проживає дитина, незнайомих людей. Заінтересована особа та його представники у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, вказуючи на безпідставність доводів заявника. Так, заінтересована особа вказав, що в окреслений заявницею у заяві період він перебував у Республіці Домінікана. З 11 березня 2020 року він не проживає разом із заявницею та сином, протягом року взагалі не бачилися, конфліктів не було. Під час дії обмежувального припису [PERSON] винесла з квартири всі цінні речі і фактично там не жила, а після закінчення її припису, вирішила створити нову ситуацію і для цього приїхала з сином за місцем проживання колишнього чоловіка, провокуючи для створення вигляду домашнього насилля. Суд, заслухавши обґрунтування заявниці і її представників, пояснення заінтересованої особи та його представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. Заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився [INFO] син [PERSON] - заявник від імені та в інтересах якого діє матір як законний представник. Учасниками справи визнається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року шлюб розірвано, а у провадженні Васильківського районного суду розглядається справа про поділ спільного сумісного майна подружжя. 12 квітня 2021 року [PERSON] , від імені якого діяв Циганков А. І. , уклав з [PERSON] договір оренди 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та належить орендодавцю на праві приватної власності, на строк до 12 травня 2021 року /а. с. 19-20/. 14 квітня 2021 року заявник [PERSON] викликала лікаря невідкладної допомоги, їй було поставлено діагноз: гостра реакція на стрес, панічна атака, проте від госпіталізації вона відмовилася /а. с. 24/. 16 квітня 2021 року заявники відвідали лікарів неврологів, 19 квітня 2021 року [PERSON] був на прийомі лікаря психолога /а. с. 21, 22, 23/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила Сімейного кодексу України. Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису, має місце посилання заявників на те, що заінтересованою особою вчиняється щодо них - колишньої дружини та спільного малолітнього сина - психологічне насилля, що проявляється у залякуванні їх шляхом вселення у квартиру, що є їхнім місцем проживання, незнайомого чоловіка, що викликало у матері побоювання за свою безпеку та безпеку сина, спричинило емоцій невпевненість, нездатність захистити себе та завдало шкоди психічному здоров`ю. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За правилами частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Матеріали справи не доводять обґрунтованості вимог заяви, не містять фактичних даних, з яких можна встановити подію вчинення домашнього насильства заінтересованою особою по відношенню до заявників на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційних потерпілих на небезпеку. Натомість судом встановлено наявність спору щодо поділу майна між колишнім подружжям, що може розцінюватись як насильство у сім`ї. Відповідно до положень частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявників, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що у задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed