Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області (далі - КП «РВУВКГ» ) звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 17665,29 гривень за період з 01.01.1999 року по 31.10.2014 року . В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 24 липня 2002 року було утворено юридичну особу КП «РВУВКГ» Рубіжанської міської ради Луганської області , яка надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста. Також позивач вказує, що відповідач є його абонентом (особистий рахунок № 11733) та отримує від нього послуги . Нарахування плати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення здійснювалось відповідачу відповідно до встановленої нормами споживання питної води -225 літрів на добу на одну зареєстровану особу. Отже , між підприємством та відповідачем встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Тариф на послуги централізованого водопостачання та водовідведення для споживачів (населення) у період з 01.09.2010 року встановлений рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 20.07.2010 року № 362 та складає 3,06 гривні за 1 куб. м. за послуги з централізованого водопостачання та 5,70 гривень за 1 куб. м. (з урахуванням ПДВ) - за послуги з централізованого водовідведення Свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідач отримала послуги, будь-яких претензій щодо якості чи порядку надання зазначених послуг відповідач не висувала. Відповідач не здійснювала оплату послуг з централізованого водопостачання та водовідведення , внаслідок чого\~\~утворилася заборгованість за період з 01.01.1999 року по 31.10.2014 року , у розмірі 17665,29 грн., яка складається з суми основного боргу-12487 ,73 грн.,інфляційних нарахувань-3685,99 грн.,3% річних-1491,57 грн. Зазначену заборгованість та судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги ,просила стягнути вищезазначену заборгованість з [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON]оскільки вони є співвласниками квартири за адресою:Луганська область,м.Рубіжне,вул.30 років Перемоги,16/280 , на яку відкрито особистий рахунок № 22554. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала заперечення(а.с.86), пояснила наступне .З неї не може бути стягнуто заборгованість з 01.01.1999 року по 31.10.2014 року ,тому що між нею і позивачем не було укладено будь-яких договорів на надання послуг.Договірні відносини у позивача склалися з її матір»ю [PERSON], яка померла в грудні 2006 року. Позивач пропустив строк позовної давності і тому має право звертатися до неї з вимогою про стягнення заборгованості за останні три роки.Просить відмовити у позові в зв»язку з необгрунтованістю. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилася,надала заяву в якій позовні вимоги не визнала з тих підстав,що вона ніколи не проживала за адресою: [INFO],послугами позивача не користувалася. Договірні відносини у позивача були з її бабкою [PERSON],яка померла в 2006 році .Крім того, вважає,що відповідно до вимог за період з січня 1999 року по 31.10.2014 року необхідно застосувати позовну давність.Просила розглядати справу за її відсутності (а.с.111). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився,надав заяву в якій позовні вимоги не визнав з тих же самих підстав,що і відповідач [PERSON]Просив справу розглядати без його участі(а.с.113). Суд, заслухавши пояснення сторін ,розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного.. Судом встановлено, що ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.12.2014 року у справі № 425/3053/14ц (провадження № 2-н/425/560/14), було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу в зв»язку з тим,що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення нарахована за період з січня 2009 року по 01.11.2011 року,що перевищує строк позовної давності ,а тому вбачається спір про право.(а.с.5) Рішенням Рубіжанської міської ради від 24 липня 2002 року було утворено юридичну особу Комунальне підприємство «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення фізичним та юридичним особам міста. Рішеннями Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.07.2005 року,21.06.2006 року, 20.07.2010 року затверджувалися тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло відповідачі та [PERSON] є власниками квартири,розташованої за адресою: Луганська область,м.Рубіжне,вул.30 років Перемоги,16/280 з 22 листопада 1995 року (а.с.62). Відповідно до свідоцтва про смерть(а.с.64) [PERSON] померла в грудні 2006 року. На зазначену квартиру відкритий особовий рахунок № 22554. Статтею.13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобовязує». Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної влас-ності ( частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається част-ковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як субєктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Відповідачі є абонентами КП «РВУВКГ» та отримують від нього послуги, між ними та позивачем встановилися зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого водопостачання та водовідведення). Суд не бере до уваги посилання відповідачів на те,що між ними та позивачем не було укладено договору на надання послуг з наступних підстав. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Суд не бере до уваги посилання відповідачів на те,що вони не користувалися послугами позивача оскільки доказів цьому не надано,вони також не зверталися до позивача з заявами про ненарахування оплати послуг в зв»язку з їх відсутністю в квартирі за адресою:Луганська область. м,Рубіжне,вул.30 років Перемоги,16/280. Згідно п. 1 ч. 1 ст 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року пос-луги з централізованого постачання та водовідведення є різновидом житлово-комунальних послуг в залежності від функціонального призначення. Відповідно ч. 22 Закону Украни «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 року споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; аналогічне положення міститься й в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» . Згідно зі ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установлено-му порядку тарифами. Тариф на послуги з централізованого водопостачаня та водовідведення встановлюється для споживачів (населення) рішеннями виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Свої зобов'язання підприємство виконало, надавши відповідачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідачі отримав послуги, будь-яких претензій щодо їх якості чи порядку надання позивачу не висували. Відповідачі ,в свою чергу порушили зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 1999 року по 31.10.2014 в сумі 17665,29 грн.,у тому числі сума основного боргу -12487 ,73грн.,інфляційні втрати-3685,99 грн.,3% річних-1491,57 грн. . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачі просили застосувати позовну давність . Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернути-ся до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заяв-лено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості особового рахунку позивач просить стягнути з відповідача заборгованість послуги з 01.01.1999 року по 31.10.2014 року у розмірі 17665,29 грн. З січня 1999 року по листопад 2008 року оплата послуг відповідачами не здійснювалась. Лише в грудні 2008 року було здійснено оплату в сумі 496 грн.,що підтверджується копіями квитанцій(а.с.123),тобто було вчинено дію ,що свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. З заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивач звернувся до суду 09.11.2014 року,тобто в межах сроку позовної давності. Оскільки,як вже зазначалось вище, судом було відмовлено позивачу у видачі судового наказу ,він звернувся до суду з цим позовом 17.04.2015 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню заборгованість за період з 01.12.2008 року, тобто за три роки, що передували моменту переривання строку позовної давності (оплата послуг в грудні 2008 року ) по 31.10.2014 року (згідно з розрахунком заборгованості - а.с. 6) у сумі 7459,76 гривень . Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.1999 року по 31.11.2008 року, суд вважає ці вимоги обґрунтованими, проте судом вбачається сплив строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачами, отже, суд приходить до висновку про можливість застосування позовної давності та відповідно до приписів ст. 267 ЦК України відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача в частині стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.1999 року по 31.11.2008 року за пропуском позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що з врахуванням часткового задоволення вимог в частині стягнення заборгованості ,3% річних підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1342,74 гривні (7459,76 гривень х 3% х 6 років = 1342,74 гривні.) Також з врахуванням часткового задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, інфляційні втрати за період з 01.12.2008 року по 31.10.2014 року підлягають стягненню у розмірі 2201,83 гривні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені та понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 184,05 гривень. З урахуванням наведеного,суд приходить до висновку,що позовні вимоги Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради Луганської області до [PERSON] Миколаївни ,[PERSON],[PERSON] про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення є обгрунтованими та такими ,що підлягають частковому задоволенню .

Outcome: partial