Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

І. Суть спору Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Вона, як спадкоємець, звернулась в Іваничівську державну нотаріальну контору з метою оформлення права власності на спадкове майно. Нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину нерухомого майна. Разом з тим, після смерті батька залишилось інше спадкове майно, а саме: дві земельні ділянки загальною площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ( земельна ділянка площею 0,50 га та земельна ділянка площею 0,10 га відповідно), які розташовані в с. Соснина Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району та були передані спадкодавцю у приватну власність рішенням Соснинської сільської ради від 22.12.1993 року № 1. Однак, за життя спадкодавець [PERSON] не зареєстрував право власності на земельні ділянки та своєчасно не виготовив технічну документацію, у зв`язку з чим, нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно: земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,60 га, які розташовані в с. Соснина Іваничівського району Волинської області. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки загальною площею 0,60 га, які розташовані в с. Соснина Іваничівського району Волинської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] . ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, у матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій просить суд справу розглянути без його участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Іваничівської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи наявна заява, в якій не заперечує проти позову. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою від 30.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 06.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 31.08.2021 року. Ухвалою суду від 31.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.1953 року (а.с. 5) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.10.1973 року (а.с.6). Рішенням Соснинської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 19/2 від 22.12.1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,60 га, яка розташована в с. Соснина Іваничівського району Волинської області (а.с.9). Як вбачається із ситуаційних схем розташування спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства наданої [PERSON] така фактично складається із двох земельних ділянок площею 0,50 га та площею 0,10 га (а.с.10-11). За життя [PERSON] не зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2004 року (а.с. 4). Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,60 га, яка розташована в с. Соснина Іваничівського району Волинської області. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №2 38/2008, заведеної в Іваничівській державній нотаріальній конторі спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка померлого (позивач по справі) [PERSON] , яка спадщину прийняла згідно рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 20.03.2008 року № 2-165/08. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та батька - [PERSON] на користь [PERSON] . Інші спадкоємці після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, окрім [PERSON] , відсутні. На частину спадкового майна державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. позивачці - [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.2008 року (а.с. 7-8). Однак, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку позивач не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на таку (а.с.13), тому остання звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування. V. Застосоване судом законодавство В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірні земельні ділянки перейшло в порядку спадкування до позивача. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки,- суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких, як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved