Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. В серпні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» набув право власності на квартиру загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м., яка розташовується за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності належала [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру є відповідне застереження в п.4.5.3 договору іпотеки від 02 квітня 2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно відомостей реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області у вказаній квартирі зареєстровано три особи, у тому числі одна малолітня дитина. Малолітня дитина зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулася раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, колишній власник, продовжує користуватися квартирою та відмовляється добровільно виселитись. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном. Тому АТ «Альфа-Банк» просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , а також зняти її з реєстраційного обліку. В ході підготовчого провадження АТ «Альфа-Банк» уточнив вимоги за пред`явленим позовом та просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, відзив на позов не надали. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про поважні причини, які перешкодили їм з`явитись у судове засідання, суд не повідомили. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.36-37). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.86). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.281 ЦПК України. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що з між [PERSON] та АКІБ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки №02-10/1095 від 02 квітня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру загальною площею 53,10 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.4.5.3 договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Уксоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». В п.п.1.2. вказаного рішення визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 21 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Київської області Турбаністом І.В. було проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] . З листа №5131 від 10.07.2020 року вбачається, що АТ «Альфа-Банк» звертався до [PERSON] з вимогою звільнити житлове приміщення, проте в добровільному та позасудовому порядку не вдалося вирішити це питання. Згідно листа Реєстраційної служби Бориспільської міської ради Київської області №20-36-350 від 22.01.2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи, у тому числі одна малолітня дитина. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Окрім цього, при здійсненні права власності власник не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію; власник не може використовувати право власності на шкоду; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.319, 322 ЦК України). В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд звертає увагу, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15). Як зазначено в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Ст.1 Протоколу №1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Частина 2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Відповідно до абз.6 ст.3 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК). Згідно зі ст.ст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Оскільки ст.405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Відповідно до ст.7 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. б. норми процесуального права. За умовами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положенням ч.1-ч.3 ст.12 та ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що 21 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Київська область Турбаністом І.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку». Підставою виникнення права власності зазначено: іпотечний договір №02-10/1095, серія та номер: 2989, виданий 02 квітня 2007 року, видавник: приватний нотаріус Хміль Т.М., Бориспільський міський нотаріальний округ Київської області; передавальний акт між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», серія та номер: 10221-10229, виданий 11 жовтня 2019 року, видавник: Розсоха С.С., приватний нотаріус КМНО. Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження, яке містить в п.п.4.5.3 договору іпотеки від 02 квітня 2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги, що право власності позивача на спірну квартиру є чинним та відповідачами оскаржено не було. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Альфа-Банк» вказує на те, що відповідачі продовжують користуватись квартирою та відмовляються добровільно виселитись, чим створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника. Судом встановлено, що станом на час судового розгляду справи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 10 липня 2020 року [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень, зі змісту якої вбачається, що АТ «Альфа-Банк» вимагав добровільно звільнити всім мешканцям житлове приміщення, яка є предметом іпотеки, а саме квартиру, за адресою: [ADDRESS] з обов`язковим зняттям всіх мешканців зазначеного житла з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, однак така вимога залишилася без відповідного реагування. Судом приймається до уваги той факт, що спірна квартира на даний час знаходиться у власності АТ «Альфа-Банк», а відповідачі займають спірне приміщення без достатніх правових підстав. Тому АТ «Альфа-Банк» має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідачів презюмується. З урахуванням того, що [PERSON] вже не є власником майна, то і використовувати його для проживання вона та члени її родини не мають права. З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , під час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала права користування нею, а передача житлового приміщення в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію дитини в квартирі. Тобто, у даному випадку згода органів опіки та піклування на укладання правочину не була необхідна. Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18.12.2018 року (справа №355/689/16-ц). Щодо позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів в спірній квартирі слід зазначити наступне. Вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірній квартирі не підлягають задоволенню, оскільки зняття з реєстраційного обліку відповідачів є наслідком виконання рішення про визнання їх такими, що втратила право користування даною квартирою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012 року). Тобто, зазначена вимога позивача є передчасною. За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідачі не є власниками спірної квартири, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду АТ «Альфа-Банк» сплатив судовий збір у розмірі 4204 гривні (а.с.3). Пред`явлений ним позов задоволений частково. Тому з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 гривні, в рівних частинах з кожного по 1051 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: partial