Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечення відповідача 08 вересня 2020 року за вх. № 5273 позивач [PERSON] ( в подальшому позивач) звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] ( надалі відповідач) про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що в січні місяці 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики відповідно до якого, вона позичила [PERSON] 11 250 грн., які останній зобов`язався повернути до 01 січня 2018 року. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань, просила суд постановити рішення, яким стягнути із [PERSON] суму основного боргу, що становить 11 250 грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 1012 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 840 грн.40 коп. Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву не надав, доказів на спростування доводів позивача в судове засідання не представив. ІІ. Заяви і клопотання. Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. (а.с.43 ) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 розгляд даної справи було визначено судді [PERSON] 2. Згідно ухвали про відкриття провадження по справі від 25 вересня 2020 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.11). 3. 13 листопада 2020 року сторони в судове засідання не з`явилися, а тому, розгляд справи було відкладено на 13 год.30 хв. 22.01.2021 (а.с.17). 4. 22.01.2021 в судове засідання не з`явився відповідач [PERSON] . Поштове повідомлення про дату розгляду справи до суду не надійшло. Розгляд справи перенесено на 09.03.2021 ( а.с.22). 5. 09.03.2021 в судове засідання на розгляд справи не з`явився відповідач [PERSON] . Доказів про належне повідомлення про розгляд справи відсутнє. Розгляд справи перенесено на 11.05.2021 року на 13 год. 6. 11.05.2021 в судове засідання на розгляд справи не з`явився відповідач [PERSON] . Доказів про належне повідомлення про розгляд справи відсутнє. Розгляд справи перенесено на 25.08.2021 на 09 год.30 хв. 7. Згідно рішення ВРП від 12.05.2021 суддю [PERSON] тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя. 7. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду за № 644 від 08.07.2021 проведено повторний авторозподіл справи та визначено суддю Червонописького В.С.( а.с.35) 8. 09.08.2021 постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та відкриття провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено на 18.10.2021 на 10 год. ( а.с. 37) Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин В січні місяці 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики відповідно до якого, позивач передав відповідачу, які той зобов`язувався повернути до 01 січня 2018 року. Про отримання вказаних коштів, [PERSON] власноруч написав розписку ( а.с.7). Згідно умов договору позики позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 01 січня 2018 року. В обумовлений договором строк, відповідач борг не повернув в зв`язку з чим, позивач і звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та просить стягнути із відповідача 11250 грн. основного боргу, 1012,50 грн. - 3% річних та 840,80 грн. сплачений судовий збір. V. Норми права, які застосував суд Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. В силу положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача 11250 грн. суми позики є повністю обгрунтованими та підлягають до задоволення. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відсотки річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три відсотки річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. З урахуванням того, що сума основного боргу становить 11250 грн., то відповідно 3% річних - 337,50 грн. Оскільки прострочка виконання зобов`язання становить 3 роки, то відповідно три відсотки простроченого зобов`язання за три роки складає 1,012,50 грн. Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, за принципом верховенства права, закріпленого у нормах чинного законодавства України, у тому числі щодо судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає позовні вимоги законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 липня 2020 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 2118 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи ту обставину, що позивачем [PERSON] згідно квитанції № 8 від 08.09.2020 року сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. за подання позовної заяви , то суд вважає за необхідне стягнути дані кошти із відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді.

Outcome: approved