Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

КП «Київський метрополітен» звернулося до суду із зазначеною позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 17.10.2014 між ТОВ «Бетоіндустріяпроект» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 1768, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою М.Є., відповідно до якого [PERSON] придбав у власність 1/2 нежитлових будівель: заводоуправління, прибудови до будівлі (літера А) загальною площею 1745,1 кв. м, будівля лісоцеху (літера Б) загальною площею 1975,9 кв. м, які розташовані по [ADDRESS] . На думку позивача вищевказаний договір є недійсним з моменту його укладання оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу порушує інтереси КП «Київський метрополітен» та унеможливлює виконання ним функцій, покладених чинним законодавством. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.03.2021 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яценко С.А. подав відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовна заява КП «Київський метрополітен» є безпідставною та необґрунтованою, адже не містить жодного викладеного позивачем доводу щодо підстав вважати оскаржуваний правочин недійсним. Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Яценко С.А. до суду подав заяву про застосування строків позовної давності у справі. Представник позивача адвокат Ковтун Т.О. подав відповідь на відзив та заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яценко С.А. подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковтун Т.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яценко С.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав доводи викладені у відзиві на позов. Представник відповідача ТОВ «Бетоніндустріяпроект» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог. Він проявляється в матеріально-правовій заінтересованості позивача. Іншими словами, це те матеріальне благо, яке позивач бажає отримати. Підстава позову - це ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і які обґрунтовуються поданими при подачі заяви чи у судовому процесі доказами. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що 17.10.2014 між ТОВ «Бетоіндустріяпроект» та [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу № 1768, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою М.Є., відповідно до якого [PERSON] придбав у власність 1/2 нежитлових будівель: заводоуправління, прибудови до будівлі (літера А) загальною площею 1745,1 кв. м, будівля лісоцеху (літера Б) загальною площею 1975,9 кв. м, які розташовані в [ADDRESS] . Твердження позивача щодо доведеності по справі належними та достовірними доказами виконання підприємством своїх зобов`язань за договором № 158-ДБМ від 29 грудня 2008 року, а саме сплати в повному обсязі обумовленої компенсації ПАТ «ДОК-3» матеріалам справи не відповідають. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням № 302-р від 14 травня 1993 року Кабінету Міністрів України «Про технічно-економічне обґрунтування будівництва четвертої лінії метро у м. Києві» затверджено техніко-економічні обґрунтування будівництва Подільсько-Воскресенської лінії Київського метрополітену та Подільського мостового переходу через р. Дніпро, розроблені Інститутами «Київметропроект» і «Київшляхпроект». Згідно з п. 1, п. 3 розпорядження № 1312 від 20 липня 2004 року Київської міської ради, вирішено відновити у 2004 році роботи із проектування та спорудження Подільсько-Вигурівської лінії Київського метрополітену від станції «Вокзальна» до житлового масиву Вигурівщина-Троєщина з будівництвом електродепо; зобов`язано Комунальне підприємство «Київський метрополітен» розробити та затвердити в установленому порядку завдання на проектування та проектно-кошторисну документацію зі спорудження Подільсько-Вигурівської лінії Київського метрополітену від станції «Вокзальна» до житлового масиву «Вигурівщина-Троєщина» з електродепо, з урахуванням відновлення робіт із спорудження Подільського мостового переходу через р. Дніпро у місті Києві. 20 травня 2008 року виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 696 «Про затвердження проекту дільниці Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену в місті Києві від станції «Глибочицька» до станції «Райдужна» з відгалуженням в бік житлового масиву Вигурівщина-Троєщина». Розпорядженням № 608 від 30 квітня 2008 року виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про створення комісії з вирішення земельно-майнових питань і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» було створено відповідну комісію та затверджено положення про неї. Згідно із актом № 11 «щодо визначення розмірів компенсацій, збитків та відшкодування витрат, пов`язаних з винесенням будівель та споруд ВАТ «Київоздоббуд», ВАТ завод «Супутник» та ВАТ «ДОК-3» з території будівництва Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену в м. Києві», затвердженим розпорядженням № 1759 від 19 грудня 2008 року виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), вирішено погодити оціночну вартість збитків, у тому числі, ВАТ «ДОК-3», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, у зв`язку з будівництвом Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену на підставі незалежної оцінки, виконаної приватним підприємством «Автоексперт». В подальшому, 29 грудня 2008 року між КП «Київський метрополітен» (підприємство) та ВАТ «ДОК-3» (комбінат) було укладено договір щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ «ДОК-3», пов`язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у місті Києві № 158-ДБМ, за яким сторони прийняли на себе зобов`язання щодо врегулювання усіх земельних, технологічних та майнових питань комбінату, пов`язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену, а саме: досягнення згоди з вирішення питання щодо розміру земельної ділянки та площі виробничих будівель, споруд і інженерних мереж (або їх частини), які підпадають у зону відчуження за адресою: [ADDRESS] ; умови їх вилучення і надання відповідної компенсації комбінату, у тому числі шляхом часткової реконструкції комбінату, метою якої є забезпечення нормального і безперебійного функціонування об`єктів комбінату, як єдиного технологічного і майнового комплексу, як під час будівництва, так і у подальшій експлуатації Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену. Пунктом 2.1 цього договору визначено, що на його умовах комбінат зобов`язується відмовитись від права власності на комплекс будівель і споруд, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, а підприємство зобов`язується сплатити комбінату компенсацію. Згідно п. 2.9 договору, комбінат зобов`язується відмовитись від користування земельною ділянкою загальною площею 1,87 га, яка знаходиться у [ADDRESS] , і на якій розташовано об`єкт, при умові виділення ПАТ «ДОК-3» окремої рівноцінної земельної ділянки для перенесення виробничих потужностей. Розмір грошової компенсації за об`єкт становить з урахуванням ПДВ 50 832 257 грн (п. 2.7 договору). Пунктами 4.1 та 4.2. зазначеного договору, передбачено, що комбінат відмовляється від права користування земельною ділянкою та права власності на об`єкт при настанні одразу двох умов: винесення рішення Київською міською радою про надання комбінату у користування рівноцінної земельної ділянки та надходження на рахунок комбінату грошової компенсації у розмірі, визначеному п. 2.7 даного договору. Після настання одразу всіх умов, визначених п. 4.1 договору, комбінат здійснює відмову від права користування на земельну ділянку шляхом оформлення письмової згоди комбінату, складеної у довільній формі, яка підписується головою правління комбінату і скріплюється печаткою комбінату та відмову від права власності на об`єкт шляхом підписання акту приймання-передачі майна. Таким чином, за умовами укладеного між сторонами договору № 158-ДБМ від 29 грудня 2008 року, ПАТ «ДОК-3» мав відмовитися від права користування земельною ділянкою та права власності на об`єкт за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, при настанні одразу двох умов: винесення рішення Київською міською радою про надання комбінату в користування рівноцінної земельної ділянки та надходження на рахунок комбінату грошової компенсації в розмірі 50 832 257 грн. сплачених КП «Київський метрополітен». Проте останній сплатив ПАТ «ДОК-3» обумовлену компенсацію лише частково у сумі 10 810 тис. грн. У подальшому, 18 грудня 2009 року сторони підписали акт № 12/1 приймання-передачі під розбирання будівель та споруд ВАТ «ДОК-3», що попали у зону будівництва Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у місті Києві. Згідно цього акту ВАТ «ДОК-32 передає, а КП «Київський метрополітен» приймає під розбирання частину будівлі лісоцеху (літ. Ь) у розмірі 62,77% площею 1 240,32 кв. м вартістю 10 809 343,05 грн без ПДВ. Частина будівлі лісоцеху (літ. Ь) у розмірі 37,23% площею 735,58 кв. м ринковою вартістю 6 410 625,95 грн залишається власністю ВАТ «ДОК-3». Разом з тим, зазначеним актом передбачено, що КП «Київський метрополітен» набуде право на розбирання будівлі лісоцеху (літ. Ь) в цілому, загальною площею 1 975,9 кв. м, загальною вартістю 17 219 969 грн після повного виконання умов договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 та/або отримання письмової згоди від ВАТ «ДОК-3». Також, по справі встановлено, що решта суми компенсації в розмірі 40 022 913,95 грн списана з рахунків КП «Київський метрополітен», на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08 липня 2010 року у справі № 31/271 про стягнення з боржника - КП «Київський метрополітен» на користь нового кредитора - ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», згідно договору від 27 листопада 2009 року про відступлення права вимоги, укладеного між первісним кредитором - ПАТ «ДОК-3» та новим кредитором - ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» щодо відступлення права вимоги до боржника - КП «Київський метрополітен» на стягнення боргу у сумі 40 022 913,95 грн, який виник внаслідок невиконання останнім умов договору № 158-ДБМ від 29 грудня 2008 року щодо сплати компенсації на корить ПАТ «ДОК-3». Проте, згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 15 березня 2016 року у справі № 910/28356/14, яке набрало законної сили, зазначений договір про відступлення права вимоги від 27 листопада 2009 року укладений між ПАТ «ДОК-3» (первісний кредитор) та ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» (новий кредитор) визнано недійсним. Наведені обставини встановлені ухвалою Господарського суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року у справі 910/12281/13, якою у задоволенні заяви КП «Київський метрополітен» до ПАТ «ДОК-3» про виконання умов договору № 158-ДБМ від 29 грудня 2008 року відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31 січня 2019 року у справі № 910/12281/13 вказану ухвалу суду скасовано та прийнято нове рішення, яким заяву КП «Київський метрополітен» задоволено та зобов`язано ПАТ «ДОК-3» виконати умови договору №158-ДБМ від 29 грудня 2008 року, а саме передати КП «Київський метрополітен» комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, шляхом підписання акту приймання-передачі майна. Саме наведеним судовим рішенням позивач обґрунтовував свою позицію щодо порушення оспорюваним договором інтересів КП «Київський метрополітен» та унеможливлення через це виконання ним функцій, покладених чинним законодавством. Між тим, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 травня 2019 року, справа № 910/12281/13, постанову Північного апеляційного господарського суду від 31 січня 2019 року у даній справі скасовано. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року у справі 910/12281/13 залишено в силі. Згідно з висновком, що міститься у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15, статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Отже враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що майно яке було відчужено за спірним договором купівлі-продажу належало позивачу та вибуло поза його волею у незаконний спосіб, необґрунтованість того, які конкретно права позивача були порушені спірним договором, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем або третьою особою не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed