Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Керівник Бахмацької місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 5038 грн. 68 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 02 грудня 2015 року [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України за спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON], та йому призначено покарання у вигляді громадських робіт. Потерпіла [PERSON] внаслідок вчинення стосовно неї кримінального правопорушення перебувала на лікуванні в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» з 31.08.2015 року по 11.09.2015 року 12 днів. Відповідно до довідки КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» сума витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину становить 5038 грн. 68 коп. При ухваленні вироку рішення про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на лікування потерпілої від злочину, прийнято не було. Відповідно до вимог ч.3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Однак [PERSON] кошти в сумі 5038 грн. 68 коп. добровільно не відшкодовані, тому, оскільки Чернігівська обласна лікарня фінансується з державного бюджету і в цьому випадку вбачається порушення інтересів держави, тому прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь ЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» кошти в сумі 5038 грн. 68 коп. В судовому засіданні представник прокуратури позов в інтересах КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» підтримав в повному обсязі і просив задовольнити, поскільки [PERSON] був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України за спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, потерпіла проходила лікування в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», і тому він повинен відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілої від злочину. Крім того, в доповнення до заявлених вимог, просив суд стягнути з відповідача судовий збір. Представник КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги прокурора підтримують і просять задовольнити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання в матеріалах справи є поштова розписка про вручення відповідачу судового виклику. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомити суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання, без поважної причини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON]В, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, своїм процесуальним правом відповідача на подання заперечення на позов не скористався, таким чином причин для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Тому суд ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ч.1 ст. 224 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши прокурор, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні 25 серпня 2015 року до ЄРДР Талалаївським РВ УМВС за № 12015270260000197 було внесено заяву [PERSON] про її побиття [PERSON]В.(а.с.5). Вироком Талалаївського районного суду від 02 грудня 2015 року, який набрав законної сили 05 січня 2016 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, зокрема і передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя [PERSON], та йому призначено покарання у вигляді громадських робіт (а.с. 6-7). Згідно повідомлення КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 03.02.2016 року [PERSON] знаходилась на лікуванні у стоматологічному відділенні обласної лікарні з 31.08.2015 року по 11.09.2015 року з діагнозом нагноєна гематома підборідної та підщелепної ділянки справа (а.с.9). Згідно довідки КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 03.02.2016 року хвора [PERSON] перебувала в лікарні 12 ліжко-днів, вартість 1 ліжко-дня у серпні 2015 року становила 428 грн. 36 коп., у вересні 2015 року 419 грн. 12 коп. (а.с.10-10 зв.) Факт перебування потерпілої [PERSON] на лікуванні в обласній лікарні з 31.08.2015 року по 11.09.2015 року із діагнозом «нагноєна гематома підборідної і підщелепної ділянки справа» підтверджується і випискою-епікризом стаціонарного хворого (а.с.8.) Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 93-1 КПК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому ст. 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою КМУ № 545 від 16 липн6я 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року , визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Розрахунок витрат, наданий КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», відповідає положенню пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] Чернігівська обласна лікарня понесла витрати на лікування потерпілої від злочину, між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з відповідача належить стягнути на користь КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 5038 грн. 68 коп. Крім того, статтею 215 ЦПК України передбачено при винесенні рішення вирішення питання судових витрат. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved