Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

На виконанні у Деражнянському районному відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження №58418408 з виконання вимоги про сплату боргу №Ф-29-17/У, виданий 08.11.2018 про стягнення коштів 18\~350,45 грн. Старший державний виконавець Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дилян О.В. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа [PERSON] , посилаючись на те, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє. На запит виконавця Державною прикордонною службою України лист від 19.09.2019 року повідомлено про те, що [PERSON] , [INFO] , неодноразово перетинала державний кордон України. Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому, посилаючись на ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець просить задовольнити його подання. В судове засіданні представник ДВС не з`явився, проте про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Відповідно до п. 5 ч.1 ст.\~6\~Закону України\~«Про порядок\~виїзду з\~України і\~в`їзду\~в Україну\~громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. За п.19 ч.3 ст.18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Згідно зі ст.\~377-1\~ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Із наведених вище законодавчих норм випливає, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Однак сама по собі наявність заборгованості по виконанню рішень суду без встановлення обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення, тобто дій або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, не є підставою для застосування зазначених санкцій. Відомостей щодо вжиття державних виконавцем інших заходів, спрямованих на забезпечення примусового виконання згаданого боргового зобов`язання в межах зазначеного виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження не містять. Крім того, відомостей щодо направлення [PERSON] виконавчих документів та отримання нею таких, додані до подання матеріали не містять. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території; кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною; на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. За приписами частин першої, третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», положеннями якого передбачено можливість тимчасового обмеження права громадянина України у виїзді з України у випадках якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань. Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом; ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця; суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. При цьому згідно з частиною третьою статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Право державного виконавця звертатися до суду під час здійснення виконавчого провадження за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, закріплено також пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги до подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника визначені у розділі XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за №489/20802 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5, з подальшими змінами). Крім того, за роз`ясненнями, наданими Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у названих вище узагальненнях судової практики, суди повинні правильно визначати факт ухилення боржника від виконання рішення суду. Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Таким чином, встановлені судом обставини і досліджені докази під час розгляду справи за поданням старшого державного виконавця Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Диляна О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] , свідчать, що державним виконавцем не надано суду доказів і обґрунтування того, що боржник не просто має невиконані ним зобов`язання, а саме ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тобто що вона вчиняє саме свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від неї об`єктивні обставини. На переконання суду, сам по собі факт невиконання [PERSON] самостійно зобов`язань у виконавчому провадженні №58418408 не може свідчити про її ухилення від покладених на неї в даному виконавчому провадженні обов`язків. Тому суд вважає, що на момент звернення до суду із зазначеним поданням факт ухилення [PERSON] від виконання зобов`язань не відбувся. Наведений висновок суду підтверджено встановленою судом відсутністю належного повідомлення боржника [PERSON] про наявність щодо неї виконавчого провадження, постанову про відкриття якого вона не отримувала, в розшук не оголошувався. За загальними правилами щодо доказування в цивільному судочинстві, визначеними статтями 76, 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні гарантії закріплено нормою частини третьої статті 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення (в даному випадку в ухиленні від виконання зобов`язань боржником) не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях. Враховуючи усе наведене, суд дійшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Деражнянського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed