Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути грошові кошти в сумі 5587 грн. 34 коп. як повернення допомоги з безробіття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення». Відповідач перебувала на обліку як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості та з 28.04.2004 р. по 21.07.2004 р. отримувала допомогу по безробіттю в сумі 1410,51 грн. та одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності з 27.04.2004 р. по 22.04.2005 р. в сумі 4176,83 грн. Однак, 19.08.2019 р. на адресу Львівського міського центру зайнятості надійшов лист Залізничного відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області з інформацією про те, що відповідач у період з квітня по липень 2004 року отримувала заробітну плату на ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці». При проведенні перевірки з`ясовано, що відповідач, під час перебування на обліку як безробітна у Львівському міському центрі зайнятості, перебувала у трудових відносинах з ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці» на посаді санітарного лікаря лабораторії з охорони праці по сумісництву на 0.25 ставки з 03.07.2000 р. та отримувала заробітну плату у період з квітня по грудень 2004 р. та на посаді начальника лабораторії охорони праці з 01.02.2005 р. по 16.04.2007 р. У зв`язку із наведеним позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до Прикінцевих положень ЦПК України та визначено, що на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), продовжено строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України. 22.04.2020 року судом отримано відзив, у якому [PERSON] просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 28.04.2020 року судом отримано відповідь на відзив, у якому позивач вказує на відсутність підстав для застосування строку позовної давності та просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року сторонам продовжено процесуальні строки, визначені ст. 178 ЦПК України, які слід рахувати з наступного дня після закінчення дії карантину на території України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав законної сили 17.07.2020 року, внесено зміни до ЦПК України та передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно пункт до 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом, що роз`яснено сторонам в ухвалі суду від 24.07.2020 року. Сторони у встановлений строк клопотань про продовження процесуальних строків суду не подали. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, 28.04.2004 року [PERSON] звернулася до Залізничного районного центру зайнятості (м. Львів) про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю/а.с. 6/. Наказом № НТ040428 від 28.04.2004 р. [PERSON] надано статус безробітної, призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 28.04.2004 р. /а.с.8/ Крім цього, 19.07.2004 р. [PERSON] подала до Залізничного районного центру зайнятості (м. Львів) заяву про виплату одноразово для організації підприємницької діяльності призначений їй залишок допомоги з безробіття у розрахунку на рік /а.с. 7/. Наказом № НТ040727 від 27.07.2004 р. вирішено виплатити [PERSON] одноразово допомогу по безробіттю для організації безробітними підприємницької діяльності з 22.07.2004 р. по 22.04.2005 р., припинити виплату допомоги по безробіттю з 22.07.2004 р. та зняти її з обліку з 22.07.2004 р. /а.с.8/. Таким чином, судом встановлено та цього не спростовано відповідачем, що, перебуваючи на обліку як безробітна у Залізничному районному центрі зайнятості м. Львова, правонаступником якого є Львівський міський центр зайнятості на підставі наказу №131/19 від 30.07.2007 р., [PERSON] за період з 28.04.2004 р. по 21.07.2004 р. отримала допомогу по безробіттю у розмірі 1410,51 грн. та одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності з 27.04.2004 р. по 22.04.2005 р. у розмірі 4176,83 грн., а всього 5587,34 грн. Як вбачається із змісту листа Залізничного відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області від 12.08.2019 р. на адресу Львівського міського центру зайнятості, у даних форми ок-5 на [PERSON] проходила виплата заробітної плати на державному підприємстві «Західний експертно-технічний центр держпраці» за квітень 2004р., травень 2004 р., червень 2004р., липень 2004 р., та безробіття. /а.с.11/. Згідно акта №580 від 05.09.2019 р. в ході розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці» з 03.07.2000 р. по 18.04.2007 р., з нарахованої зарплати сплачувався соціальний внесок /а.с.12-13/. Відтак, [PERSON] у 2004-2005 роках перебувала у трудових відносинах з ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці» та отримувала заробітну плату. Вказане підтверджується наказом №27 -к ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці» від 03.07.2000 р. про прийняття [PERSON] на роботу /а.с.14/, платіжними відомостями на видачу заробітної плати від 28.04.2004 р., червня 2004 р. /а.с. 15,16/, розрахунковими листками по заробітній платі [PERSON] за квітень, травень, червень та липень 2004 р. /а.с. 17-20/, наказом №48-к від 16.04.2007 р. про звільнення [PERSON] з роботи на ДП «Західний експертно-технічний центр держпраці» /а.с.24/. 03.01.2020 р. [PERSON] скеровано повідомлення за підписом директора Львівського міського центру зайнятості щодо відшкодування коштів у сумі 5587,34 грн./а.с.25/, однак відповідач добровільно не повернула вказані грошові кошти. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції №803-ХІІ від 01.03.1991 року, що був чинний до 01.01.2013 року, до зайнятого населення належать громадяни, які, зокрема, працюють по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном, самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві. Працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи, визнаються безробітними (ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції №803-ХІІ від 01.03.1991 року, що був чинний до 01.01.2013 року). Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Так, відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до видів забезпечення за цим Законом відноситься, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, зокрема право на допомогу по безробіттю, мають застраховані особи в разі настання страхового випадку (відсутності або втрати роботи, заробітку). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітні зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб`єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами) є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю, що передбачено п.п. 5.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 307 від 20.11.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000 року № 915/5136 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин). Особа, яка працює по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, в розумінні ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» є зайнятою особою. Відповідно до п. 6.14 Порядку, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування лише в разі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що, оскільки відповідач у період з 28.04.2004 р. по 22.04.2005 р., у якому [PERSON] центром зайнятості здійснено виплати по безробіттю, перебувала у трудових відносинах із ДП ««Західний експертно-технічний центр держпраці» та не повідомила про це Залізничний районний центр зайнятості м. Львова, правонаступником якого є Львівський міський центр зайнятості, позивачем правомірно заявлено позовні вимоги до відповідача, так як остання незаконно отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 5587 грн. 34 коп. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про застосування позовної давності, виходячи з такого. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із матеріалів справи інформацію щодо незаконного отримання відповідачем допомоги позивач отримав 19.08.2019 року, із листа Залізничного відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного Фонду України у Львівській області від 12.08.2019 р. Будь-яких даних, що позивач міг раніше довідатися про отримання [PERSON] доходів під час перебування на обліку як безробітної, останньою не надано. Крім цього, суд враховує, що механізм проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2006 р. №357 «Про деякі питання загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття», якою затверджено «Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а [PERSON] перебувала на обліку як безробітна з квітня по липень 2004 р. Відтак, суд приходить до переконання, що позивачем пред`явлено позовні вимоги до відповідача в межах позовної давності та такі слід задовольнити. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 2102,00 гривні сплаченого судового збору при подані позову до суду.

Outcome: approved