Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 1.Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 6 542,25 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та 1 850,00 грн. витрати на правову допомогу. Аргументи учасників справи. 2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] з 15.04.2008 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах. З 31.05.2021 року позивач працював зливальником-розливальником 3 розряду, що підтверджується копією трудової книжки. За період з 2017 року по 2020 року перебував у щорічних відпустках, та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Нарахований та виплачений розмір фактично отриманої допомоги на оздоровлення підтверджується табуляграмами за лютий 2017 року, за червень 2018 року, за серпень 2019 року за квітень 2020 року. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою до суду недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення становить 6542,25 грн. Крім того, позивач є членом Профспілкової спілки залізничників і транспортних будівельників України ПФО відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 20.03.2021 року звернувся із заявою до Голови ППО Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням врегулювати питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Як надалі йому було повідомлено Кулешовим А.В. 04.09.2020 року профспілка звернулась до заступника регіональної філії «Придніпровська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних і діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01.04.2017 року по теперішній час кожному працівникові та щодо повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги. Однак, головою ППО Криворізького локомотивного депо Кулешовим А.В. додатково мені було повідомлено, що з аналогічного питання у вересні 2019 року профспілка вже зверталась до відповідача та отримала відповідь, що до даних правовідносин застосовується прийнята 31.01.20017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П -4-5 г від 31.03.2017 року про застосування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законодавством» Таким чином, сума недоплати складає 6542,25 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на його корить витрати на правничу допомогу в розмірі 1850,00 грн. 3.Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що представник зазначає на неможливість судового розгляду даного спору оскільки він належить до колективних трудових спорів, посилаючись на висновки Верховного Суду у справах №820/3145/17 від 12.06.2020, №520/94/19 від 26.06.2020 р., №11/811/1009/17 від 08.09.2020 р. Щодо складеної судової практики з аналогічного питання вважає, що слід керуватись практикою за останніми позиціями ВС. Процесуальні дії у справі. 4. 04 червня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику ( повідомлення ) сторін. Обставини справи, встановлені судом 5. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 31.05.2012 року працює заливальником-розливальником 3 розряду, в СП «Криворізьке локомотивне депо» ( а.с.10-12). 6. Згідно розрахунку заробітної плати за липень 2017 року, жовтень 2018 року, квітень 2019 року та жовтень 2020 року [PERSON] отримав матеріальну допомогу в розмірі 2105,00 грн., 2031,25 грн., 2401,25 грн. та 2746,25 грн. відповідно ( а.с. 13;14;15;16). 7.Відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору, схваленого спільним засіданням профкомів і адміністрацією Криворізького локомотивного депо від 24 жовтня 2011 року при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з «Положеннями про надання працівниками Придніпровської залізниці матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки» за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по України на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватись начальником залізниці. ( а.с.19). 8. Постановою № 1-СП від 15.01.2020 року продовжено дію Колективного договору Криворізького локомотивного депо у 2020 році до укладення колективного договору АТ «Укрзалізниця» ( а.с. 18). 9. Голова первинної профспілкової організації Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо та Голова первинної профспілкової організації Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо звернулись з листом до директора РФ «Придніпровська Залізниця» Кужавського М.С. та голови дорожньої профспілкової організації Букреєва О.В. з листом - пропозиціє про приведення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаного в діючих колективних договорах до моменту його зміни встановленим порядком ( а.с. 20-20 зворот). 10. Згідно листа заступника директора РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з фінансово-економічних питань, заступника голови Дорпрофсожу - головного технічного інспектора праці Ради профспілки на Придніпровській залізниці щодо перерахунку розміру матеріальної допомоги на оздоровляння зазначено, що на підставі ЗУ «про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 YIII, а саме: п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» - мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників в інших виплат. Джерела права й акти їх застосування. 11. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. 12. Відповідно дост.13КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»,зміст колективного договору визначається сторонами. 13. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. 14. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. 15. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 16. Згідно ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду за результатами розгляду справи. 17.Заперечення відзиву представника відповідача щодо правової природи спору, який виник з виконання колективного договору, а тому є колективним, суд не враховує, мотивуючи своє рішення наступним чином. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п.5 ч.1 ст.232 КЗпПУ безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав. Щодо наведеної у відзиві представником відповідача судової практики, судом не приймається до уваги посилання на висновок ВП ВС у постанові від 01.10.2019 року по справі №916/2721/18 оскільки обставини справи не є ідентичними, в останньому спір виник між підприємством та професійною спілкою з приводу визнання недійсними пункту колективного договору, згідно якого підприємство зобов`язано інформувати профспілку про його економічний та фінансовий стан, всі зміни в організації виробництва та праці, оплати праці, та планах його соціального розвитку, а також виключно за погодженням з профспілкою приймати рішення з питань, що стосуються змін в організації виробництва і праці, трудових, соціально-економічних прав та інтересів працівників, проте, за твердженням позивача, такі положення колективного договору виходять за межі компетенції сторін цього договору та регулюють порядок здійснення господарської діяльності, тобто суперечать нормам чинного законодавства і повинні бути визнані судом недійсними. Щодо наведеної у відзиві представником відповідача судової практики, судом не приймається до уваги посилання на висновок ВС у постанові від 29.05.2019 року по справі №479/58/19 оскільки обставини справи не є ідентичними, в останньому предметом позову є вирішення питання порушення законних прав та інтересів позивача через його недолучення до підписання колективного договору, а також захист його інтересів як профсплікової організації у сфері трудових правовідносин та інтересів працівників. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на будь-який правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. За таких обставин є помилковою думка представника відповідача що позов, який розглядається судом, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 18. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011 року, який є чинним станом на 2020 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Спільною Постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» ( а.с.48). 19.Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. 20.Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. 21.Згідно до Закону України «Про державний бюджет України» на 2017рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць,був становлений на рівні 1600 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000 грн. 22.Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн., тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення не підлягає застосуванню спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, оскільки погіршує становище працівників. 23.Відповідно до ст. 9 КЗпП України,умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю,є недійсними. 24. Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. 25. За таких обставин, твердження представника відповідача, що відсутність до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат які суперечать Закону, не приймаються судом до уваги та спростовуються положенням КЗпП України. 26.Крім того, суд зазначає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5. Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 27.В свою чергу, прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, тому не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. 28.За таких обставин, суд погоджується з доводами представника позивача, що при розрахунку розміру матеріальної допомоги на оздоровлення слід використовувати розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом по Україні на момент виплати допомоги. 29.Відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2017 рік», «Про державний бюджет на 2018 рік», «Про державний бюджет на 2019 рік», «Про держаний бюджет на 2020 рік» мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн., 3 723,00 грн., 4 173,00 грн. та 4 723,00 грн. відповідно. 30.Проте, підприємством позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 2 105,00 грн. в 2017 році, 2301,25 грн. в 2018 році, 2401,25 грн. в 2019 році та 2746,25 грн. в 2020 році. 31. За таких обставин, виходячи з розрахунку (3 200,00 грн. - 2 105,00 грн.) + (3 723,00 грн. - 2 301,25 грн.) + (4 173,00 грн. - 2 401,25 грн.)+(5 000,00 грн. - 2746,25 грн.) з відповідача на корить позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 6 542,25 грн., тому позовні вимоги є обґрунтованими, підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. 32.Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 33.Згідно п.1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 34.Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 35. Позивачем було понесені судові витрати пов`язані з наданням правої допомоги в розмірі 1850,00 грн. 36.На підтвердження, понесених витрат позивачем до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги № 11/05/01 від 11.05.2021 року ( а.с.32-36), акт про надання правової допомоги № 1 від 12 травня 2021 року та квитанцію № 931220 від 12 травня 2021 року ( а.с. 38). 37.Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved