Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 78 195, 60 грн та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн. В обґрунтування позову вказано, що 10 жовтня 2019 року позивачем укладено міжнародний договір туристичного страхування подорожуючих № 9579 з відповідачем, строком дії з 12 жовтня 2019 року по 03 листопада 2019 року, страхова сума на одну особу - 50 000, 00 доларів США. 15 жовтня 2019 року позивач під час перебування у Турції підсковзнулася і впала на пірсі, пошкодивши плече. На виконання умов договору № 9579 чоловік позивача повідомив представника асистуючої компанії «Савтар Груп Ассістанс» про страховий випадок та просив надіслати у месенджері код підтвердження, оскільки позивач була доставлена до лікарні у стані больового шоку і потрібна була термінова операція, а без підтвердження із страхової компанії медичну допомогу надавати у лікарні відмовлялися. Представник асистуючої компанії повідомив, що витрати на лікування позивач має сама сплатити, а у разі, якщо вартість лікування буде більшою за 100 Євро, то після повернення в Україну, можна подати до страхової компанії оригінал медичного звіту та поплачені рахунку, для вирішення питання щодо отримання страхового відшкодування. Таким чином стороні позивача довелося терміново розшукувати грошові кошти за кордоном і розраховуватися за медичну допомогу у лікарні. Позовну вимогу про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що протягом п`яти годин вона була вимушена терпіти нестерпний фізичний біль, протягом яких відповідач відмовлявся виконати умови укладеного договору, а чоловік позивача намагався знайти грошові кошти на проведення операції. У своїх поясненнях відповідач позов не визнав, зазначив, що причиною відмови у страховій виплаті стало те, що випадок, який стався із позивачем, не відноситься до страхових, оскільки є нещасним випадком. Тому витрати, що пов`язані із нещасним випадком, здійснюються страхувальником самостійно. Редакція Загальної частини, на яку посилається позивач, є недіючою, розпорядженням № 7 від 08 квітня 2018 року керівництво страхової компанії запровадило заборону у використанні старих форм бланків міжнародних договорів страхування «Econom А», яке торкалося і старої редакції програми Загальної частини, а потім додатково наказом № 15 від 24 травня 2019 року встановлювалося про обов`язковість проведення роз`яснювальної роботи щодо лімітів та обмежень типів договорів міжнародного страхування. Звинувачення щодо проявленої бездіяльності / відмови у забезпеченні позивачу невідкладної допомоги у результаті нещасного випадку відповідач вважає перебільшеним та необґрунтованим, оскільки представником Компанії правдиво та детально надано консультацію та роз`яснення про причини, з яких здійснені позивачем медичні витрати за заявленим клінічним діагнозом не покриватимуться за укладеним договором. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 31 березня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 02 квітня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, для розгляду справи у загальному порядку. 18 червня 2020 року від представника відповідача до суду подано пояснення на позов. 18 серпня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті. 06 липня 2020 року ухвалою суду у задоволенні заяви про закриття провадження відмовлено. 08 вересня 2020 року позивач подала до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 10 жовтня 2019 року сторонами укладено міжнародний договір туристичного страхування подорожуючих № 9579 з відповідачем, строком дії з 12 жовтня 2019 року по 03 листопада 2019 року, страхова сума на одну особу - 50 000, 00 доларів США. 15 жовтня 2019 року позивач під час перебування у Турції, у м. Екинчик, підсковзнулася і впала на пірсі, пошкодивши плече. Чоловік позивача, який знаходився разом з нею, повідомив представника асистуючої компанії «Савтар Груп Ассістанс» про те, що сталося із його дружиною, що вона знаходиться у лікарні у стані больового шоку, що на підставі вже зробленого рентгенівського знімку поставлено діагноз передній вивих правого плеча, перелом, що необхідна термінова операція з вправлення суглобу, яка проводиться під загальним наркозом, оскільки травма може становити загрозу життя, що лікарня вимагає від страхової компанії надання коду підтвердження на вказану ними електронну адресу, що оперативне втручання (операцію) без надання страховою компанію коду, робити не будуть, незважаючи на перелом та вивих, який викликав сильний біль, наслідком якого був больовий шок. Представник асистуючої компанії повідомив, що витрати на лікування позивач має сама сплатити, а у разі, якщо вартість лікування буде більшою за 100 Євро, то після повернення в Україну, можна подати до страхової компанії оригінал медичного звіту та поплачені рахунку, для вирішення питання щодо отримання страхового відшкодування. У подальшому представник асистуючої компанії «Савітар Груп Асістанс» повідомив про надану страховою компанією відповідь, у відповідності до якої по даній програмі А-економ нещасні випадки не підлягають страховому покриттю, що у загальному плані покриваються лише випадки, що загрожують життю, що це в будь-якому випадку не страховий випадок. Операцію позивачу було зроблено за грошові кошти у розмірі 18 618 Турецьких лір, що є еквівалентом 2 890, 49 Євро, які було перераховано на рахунок її чоловіка родичами в Україні. На письмову заяву позивача від 28 жовтня 2019 року про виплату страхового відшкодування, АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» листом за вих. № 1967 від 06 листопада 2019 року, надало відповідь в якій вказало, що відповідно до пункту 4.2.35 договору не підлягають відшкодуванню витрати, що пов`язані з нещасним випадком, що відбувся із застрахованою особою, що відповідно до п. 4.3.1.8. договору причиною відмови у страховій виплаті є події та витрати, передбачені п. 4.1 та п. 4.2. цього договору. Тому враховуючи, що позивачем була отримана травма внаслідок нещасного випадку, у страховика відсутні правові підстави для визнання даного випадку страховим, а тому страховик повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до п. 6.1.4. договору, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату застрахованій особі (Страхувальнику) або третій особі, яка фактично здійснила оплату отриманих Застрахованою особою (страхувальником) послуг, зазначених у розділі 3 цієї Глави, протягом 20 робочих днів, після отримання належним чином оформлених документів. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати Застрахованій особі (Страхувальнику) або третій особі пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла протягом періоду прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. У відповідності до частини першої ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». У відповідності до частини третьої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. У відповідності до частини сьомої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За частиною першою ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно з частиною першою ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Положеннями частини першої ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується, сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини першої, другої та п`ятої ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У відповідності до частини першої та другої ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до частини першої ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Встановлено, що відповідач, заперечуючи позов, посилається на пункти 4.2.35, 4.3.1.8., які відсутні у міжнародному договорі туристичного страхування подорожуючих № 9579, на час його укладення, а пунктами 4.1. та 4.2. договору не передбачено події, які можуть бути підставою для відмови у відшкодуванні страхової виплати. У відповідності до пункту 3.1. договору, послуги, вартість надання яких відшкодовує страховик є невідкладна медична допомога, яка надана застрахованій особі при раптовому захворюванню та/або нещасному випадку, які призвели до стану, що, з медичної точки зору, становить загрозу життю та здоров`ю такої особи та, як наслідок, вимагає надання їй невідкладної медичної допомоги, екстреної госпіталізації. За умовами укладеного договору страхова сума на одну особу складає 50 000, 00 доларів США. Згідно до медичних висновків та чеків вартість операції становила суму у розмірі 18 618 турецьких лір, що на момент події 16 жовтня 2019 року за курсом НБУ становило 78 195, 60 грн. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода - відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до частини першої ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача суми компенсації, завданої моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн, позивач вказала, що вона полягає у бездіяльності страховика, невиконанні умов укладеного договору, адже позивач протягом п`яти годин вимушена була терпіти нестерпний біль, оскільки від відповіді страховика залежало чи нададуть їй медичну допомогу, чи ні, вона переконана, що могла померти від больового шоку до оперативного втручання, а страхова компанія, незважаючи на укладений договір, не здійснила функції, які були передбачені його умовами. Окрім того, внаслідок позивач зазначав фізичного болю та моральних страждань, сильних психологічних та душевних страждань, оскільки усвідомлював неминучість зіткнення автомобілів, пошкодження вплинуло на його громадське життя, він не може приділяти достатньо часу своїй родині, у зв`язку із пошкодженням автомобіля і необхідністю відвідування експертних організацій, страхових компаній, правоохоронних органів, станцій технічного обслуговування, судів, що призводить до значної втрати життєвої енергії. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду). Тому суд вважає, що безумовно за умов, у яких опинилася позивач, вона зазнала моральної шкоди, оскільки фактично залишилася без допомоги відповідача, на яку в праві була розраховувати за укладеним договором. Суд приймає до уваги зазначену практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 5 000, 00 грн, оскільки моральний стан позивача презумуються до виникнення психологічного дискомфорту та тиску, пов`язаного із необхідністю вирішення питання термінового розшуку грошових коштів для оплати послуг лікарні, і відновлення стану, що існував до випадку, що не може бути відшкодовано шляхом лише констатації судом факту порушення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору у розмірі 840, 80 грн, оскільки позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за подання позовної заяви звільнена. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial