Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі за текстом - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 12721,87грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, 534,00 грн. витрат для встановлення розміру збитку та збору документів, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору посилаючись на те, що 12 вересня 2010 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження. Після настання страхового випадку власнику застрахованого майна позивачем було відшкодовано шкоду в розмірі 12721,87 грн. Крім того, позивачем, були понесені витрати для встановлення розміру збитку та збору документів в сумі 534,00 грн. Вказана сума відповідачем у справі в добровільному порядку позивачу не сплачується у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення йому судових повісток про виклик до суду, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв. Однак, відповідач надав до суду заперечення проти позову в яких просив суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов'язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06 січня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВС/4089610), на підставі якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (а.с. 5). Згідно звіту № 12/09/10 від 25.09.2010р. про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, проведеного фахівцем [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mitsubishі», державний реєстраційний номер [NUMBER] станом на 23.09.2010р. складає 15266,24 грн. (а.с. 6-7). Як вбачається з заяви про страховий випадок, власник транспортного засобу «Mitsubishі», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача за виплатою страхового відшкодування (а.с. 3). Згідно копії платіжного доручення № 535 від 11.02.2011р. МТСБУ виплатило страхове відшкодування в розмірі 12721,87 грн. (а.с. 8). Крім того, позивачем були витрачені кошти на оплату послуг з визначення розміру збитків та збору документів у справі в розмірі 534,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5430 від 29.12.2010р. (а.с. 8 зворот). Відповідачу направлявся лист № 8311/3-2-05 від 15.04.2011р. про добровільне відшкодування страхових виплат (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо. Щодо обчислення строків давності суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України на вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою розповсюджується загальна позовна давність у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з копії платіжного доручення № 535 від 11.02.2011р. МТСБУ виплатило страхове відшкодування в розмірі 12721,87 грн. (а.с. 8). Таким чином, суд прийшов до висновку, що перебіг строку позовної давності слід рахувати від 11.02.2011р., тобто з моменту виплати страхового відшкодування, який закінчився 12.02.2014р. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 07.01.2014р. (а.с. 1), а направив до суду позов 10.02.2014р., що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті (а.с. 14). Враховуючи, що позивач подав до суду позов про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою в межах строку позовної давності, тобто до 12.02.2014р., підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності у суду не має. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, у позивача виникло право вимоги, до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно постанови Арцизького районного суду Одеської області від 11.11.2010р. [PERSON] відповідача по справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те що він 12 вересня 2010 року приблизно о 02 год. 00 хв., по вул.25 Чапаєвської Дивізії м.Одеса, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21093» державний реєстраційний номер [NUMBER], при виконанні маневру поворот ліворуч, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та не надав дорогу транспортному засобу марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення вищевказаних транспортних засобів у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху України (а.с. 2). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 29 Закону України Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати повязані з поновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника або законного користувача транспортного засобу. Якщо транспортний засіб необхідно за поважними причинами розташувати на стоянку, до розміру шкоди додаються також затрати по евакуації транспортного засобу до стоянки та сплата за услуги стоянки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.\~\~\~\~\~\~ Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні повністю знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що позивач, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем у справі, має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування і відповідач по справі має відшкодувати позивачу понесені позивачем збитки, сплачені Страхувальнику при настанні страхового випадку. Однак, оскільки відповідач свідомо ухилився від виконання свого обовязку, покладеного на нього законодавством, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з нього в примусовому порядку в розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 31370 від 29.01.2014р., наявним в матеріалах справи (а.с. 20), у зв'язку з чим ця сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Що стосується вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги в сумі 2000,00 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. № 590 ««Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справах, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України про «Державний бюджет України на 2015 рік» зі змінами та доповненнями встановлено мінімальний розмір заробітної плати з 01 січня 2015 року - 1 218,00 грн. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем надане платіжне доручення № 4004 від 15.11.2014р. (а.с. 8 зворот), згідно якого МТСБУ сплатило ТзОВ «ВМ» 1000,00 грн. за надання правової допомоги. Однак, суду не надано доказів оплати правової допомоги в сумі 2000,00 грн., а також відповідного розрахунку, з якого б вбачалося скільки часу було витрачено на надання правової допомоги по складанню позовної заяви, для визначення розміру компенсації цих витрат у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тому у зв'язку з відсутністю доказів оплати правової допомоги в сумі 2000,00 грн., а також відповідного розрахунку, як відповідних доказів, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 22, 256, 257, 261, 267, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial