Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 13 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики 100\~000 грн. на підтвердження чого була складена розписка про отримання коштів зі строком повернення до 13 січня 2019 року. У розписці вказано, що позичальник ознайомлений із умовами договору позики та наслідки її неповернення йому зрозумілі. Станом на 25 жовтня 2020 року відповідачем не повернута позика, через що позивачем на адресу відповідача неодноразово були направлені вимоги про її повернення, які не надали результату. Враховуючи, що добровільно повернути суму позики відповідач не бажає, позивач просить стягнути з нього 100\~000 грн. заборгованості за договором позики та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження 31 березня 2021 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, до суду направив свого представника, який надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій одночасно вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання на 22 квітня 2021 року та на 29 квітня 2021 року не прибув, причини його неявки суду не відомі. Установлені судом фактичні обставини у справі 13 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до п.1.1. якого позикодавець передає позичальнику безпроцентну позики у розмірі 100\~000 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену позику в обумовлений строк. Місцем виконання зобов`язання за договором здійснюється за місцем проживання позикодавця за адресою: [ADDRESS] (п.1.2.); позичальник зобов`язаний передати позикодавцю зазначену суму позики в строк до 13 січня 2019 року (п. 2.1.); договір набуває чинності з моменту передачі позикодавцем суми позики, зазначеної в п.1.1. позичальникові (п. 6.3.). Згідно із розпискою про отримання грошових коштів від 13 грудня 2018 року [PERSON] отримав 13 грудня 2018 року від [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000 грн. та зобов`язується їх повернути до 13 січня 2019 року. Зазначено, що умови договору позики та наслідки неповернення позики їм усвідомлені та зрозумілі. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Частиною 1 ст. 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доводи відповідача про погашенням ним боргу за вказаним договором не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У Постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року по цивільній справі №154/3443/19 колегія суддів дійшла висновку, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Оскільки між сторонами був укладений договір позики за яким відповідачу були надані грошові кошти, які їм до теперішнього часу їм не повернуті, то суд вважає за підстави для ухвалення рішення суду про задоволення позову наявні. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved