Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 04 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачкою було укладено договір. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у сумі 29000 гривень 00 копійок, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою за користування кредитом 22,8 % річних. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена і станом на 22 березня 2020 року становить суму в розмірі 52580 гривень 01 копійок, що складається з наступного: сума в розмірі 31542 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом, сума в розмірі 10363 гривні 52 копійок - заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, сума в розмірі 7694 гривні 03 копійок - заборгованість за пенею, сума в розмірі 500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина), сума в розмірі 2480 гривень 00 копійок - штраф (процентна складова). В подальшому позивач зменшив заявлені позовні вимоги та зазначив, що заборгованість за кредитним договором станом на 20 січня 2021 року становить суму в розмірі 40313 гривень 40 копійок, що складається з наступного: сума в розмірі 31542 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом, сума в розмірі 8770 гривень 94 копійок - заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 40313 гривень 40 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що заява про надання банківських послуг у ПриватБанку з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Кредитний договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, при укладенні договору сторонами були обговорені всі істотні умови. В підписаній відповідачкою заяві зазначений номер кредитної картки, який збігається із номером виданої банком платіжної картки з відкритим картковим рахунком, на якому був встановлений кредитний ліміт. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними і допустимими доказами. В судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає, обґрунтування заперечень проти позову викладені у відзиві на позовну заяву. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачка не визнає в повному обсязі. В підписаній відповідачкою заяві зазначена процентна ставка в розмірі 1,9 % на місяць, при цьому у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, тому відсутні підстави для стягнення цих складових заборгованості. Також, під час укладення договору банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, із наданих позивачем документів вбачається, що максимальна сума кредитного ліміту по картці склала 29000 гривень 00 копійок, а відповідачкою було погашено заборгованість за кредитом шляхом внесення грошових коштів на картковий рахунок у розмірі 55851 гривня 51 копійок. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту відсутня, у зв`язку із чим вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотків, нарахованих на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають. Крім того, представником відповідачки поданий розрахунок суми заборгованості, в якому зазначено, що відповідачка витратила кредитних коштів на суму в розмірі 60560 гривень 42 копійок, а внесла на картку грошові кошти в розмірі 60194 гривні 26 копійок, при цьому сума відсотків за користування кредитом із розрахунку 1,9 % на місць, склала 2002 гривні 56 копійок. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно заяви від 04 липня 2008 року, відповідачка звернулася до ЗАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку із чим нею було підписано вказану заяву. В заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг і згодна з його умовами. До вказаної вище заяви позивачем додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року. Згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, відповідачка станом на 20 січня 2021 року має заборгованість в розмірі 40313 гривень 40 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 31542 гривні 46 копійок - заборгованість за кредитом, сума в розмірі 8770 гривень 94 копійок - заборгованість по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк», клієнт [PERSON] згідно кредитного договору отримала картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 03 липня 2008 року, строк дії - до останнього дня 12.2011 року, встановлений кредитний ліміт - 29000 гривень 00 копійок; № [NUMBER], дата відкриття - 23 липня 2012 року, строк дії - до останнього дня 10.2015 року; № [NUMBER] , дата відкриття - 06 листопада 2015 року, строк дії - до останнього дня 11.2019 року; № [NUMBER] , строк дії - до останнього дня 05.2021 року. Згідно банківської виписки з карткового рахунку відповідачки, останньою була отримана кредитна картка № [NUMBER] , з якої були здійснені витрати кредитних коштів, а також на вказану картку періодично вносилися грошові кошти на поповнення витраченого кредитного ліміту. Згідно розрахунку суми заборгованості, наданому представником відповідачки, остання витратила кредитних коштів на суму в розмірі 60560 гривень 42 копійок, внесла на картку грошові кошти в розмірі 60194 гривні 26 копійок, сума відсотків за користування кредитом із розрахунку 1,9 % на місць, склала 2002 гривні 56 копійок. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України,процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як було встановлено судом, 04 липня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою було укладено кредитний договір, за умовами якого остання шляхом підписання заяви отримала кредит у розмірі 29000 гривень 00 копійок, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою за користування кредитом 22,8 % річних. Також відповідачка отримала платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. На виконання договору позивач надав відповідачці кредит в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, видав платіжну картку та відкрив відповідний картковий рахунок, тим самим позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачкою за договором. Разом із цим, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач - АТ КБ «ПриватБанк»). Тобто, у разі, якщо умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, положення чинного цивільного законодавства щодо позики і кредиту передбачають, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із заяви від 04 липня 2008 року, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Натомість, позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 липня 2008 року, позивач посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року, як на невід`ємні частини спірного договору. Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року, розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у таких зазначених в цьому документі, що доданий позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, копія Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року, не може бути визнана судом належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказані обставини не були спростовані позивачем в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем за період з часу виникнення спірних правовідносин (04 липня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 квітня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-які редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Отже, з урахуванням викладених вище обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Також, суд враховує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у відповідній заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою, і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачкою як позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені відповідним наказом банку від 23 серпня 2006 року, який був наданий позивачем та міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою 04 липня 2008 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді таку умову договору як відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також суд звертає увагу й на ті обставини, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у виді заяви та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що згідно умов договору, відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідачки є повернення кредиту та сплата процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. Однак, в порушення умов договору відповідачка не виконала належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену за кредитом заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язань. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді заяви, що підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. До того ж, відповідачкою не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання нею кредитних коштів. Разом із цим, із наданим позивачем розрахунком суми заборгованості за тілом кредиту не можна погодитись, оскільки він обрахований не вірно, тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок в межах зазначеного позивачем періоду. Так, як було встановлено судом із банківської виписки з карткового рахунку відповідачки, останньою витрачено кредитних коштів на загальну суму в розмірі 64630 гривень 19 копійок, а внесено грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму в розмірі 60628 гривень 15 копійок. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, оскільки позивач в поданій ним уточненій позовній заяві вимог щодо стягнення відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, не заявляв, суд приходить до висновку про відсутність підстав перевіряти правильність нарахування вказаних відсотків (так як у наданих позивачем розрахунках заборгованості розмір відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами, вочевидь обрахований не вірно, виходячи із розрахунку 30 % річних або від 2,5 % до 3,6 % на місяць, при обумовленому сторонами в заяві розмірі відсотків - 1,9 % на місяць, що становить 22,8 % річних) та враховувати їх розмір під час визначення суми заборгованості за кредитом. Тобто на час звернення до суду із цим позовом залишок не сплаченої заборгованості за кредитом становив 4002 гривні 04 копійок (64630 гривень 19 копійок - 60628 гривень 15 копійок = 4002 гривні 04 копійок). Крім того, із наданим позивачем розрахунком суми заборгованості по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, також не можна погодитись, оскільки він обрахований не вірно, тому суд вважає за необхідне провести власний розрахунок в межах зазначеного позивачем періоду. Так, 3 % річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 квітня 2019 року (початок нарахування відсотків, оскільки 23 квітня 2019 року відбулося останнє добровільне внесення відповідачем грошових коштів на поповнення витраченого кредитного ліміту) по 20 січня 2021 року (кінцева дата розрахунку заборгованості, визначена позивачем) складає: 4002 гривні 04 копійок х 3,00 % / 100 % / 365 днів х 637 днів прострочення = 210 гривень 00 копійок. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідачки на те, що фактично отримані нею кредитні кошти були повернуті позивачу в повному обсязі, оскільки такі посилання є безпідставними, необґрунтованими та повністю спростовуються встановленими в ході судового розгляду обставинами. Так, в судовому засіданні на підставі банківської виписки з карткового рахунку відповідача був встановлений розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання. А жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, останньою суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідачка порушила умови договору, взяті на себе зобов`язання виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом в розмірі 4002 гривні 04 копійок та суму заборгованості по відсоткам, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України, в розмірі 210 гривень 00 копійок, а у стягненні інших заявлених позивачем сум необхідно відмовити з підстав, зазначених вище. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 4212 гривень 04 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 219 гривень 66 копійок.

Outcome: partial