Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 09.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики у розмірі - 78995,56 грн., а також суму процентів за договором позики у розомірі - 72479,64 грн., та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Ухвалою від 01.11.2019 року провадження у справі відкрито. 05.04.2019 року позивачем [PERSON] до суду подано клопотання про уточнення позовних вимог, однак вказані уточнення судом не приймаються до уваги, оскільки подані з пропуском строку, визначеному п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. В ході розгляду справи розглянуті клопотання щодо витребування доказів та забезпечення позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині основної суми боргу, 3-х відсотків річних ьа інфляційні витрати. Щодо витрат на правничу допомогу погодилась на 500 грн. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 06.04.2012 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач [PERSON] взяв в борг грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США, які зобов`язався повернути за першою вимогою впродовж трьох днів, на підтвердження чого була складена відповідна розписка. Однак після звернення позивача у вересні 2018 року з вимогою про повернення коштів, відповідач гроші не повернув та до теперішнього часу ухиляється від виконання зобов`язання. На підставі ст. 1048 ЦК України стороною позивача зроблено розрахунок процентів від суми позики, які позивач також просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі суми основного боргу. Щодо стягнення процентів від суми позики представник відповідача зазначила, що вказані в позові вимоги в цій частині не визнає, та вказала, що позивач має право вимоги стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 06.04.2012 року [PERSON] взяв в борг 2800 доларів США у [PERSON] та зобов`язався віддати на першу вимогу протягом трьох днів, про що власноручно склав письмову розписку /а.с.5/. Вказані обставини в ході судового розгляду справи стороною відповідача не спростовувались та не заперечувались, як і факт того, що до теперішнього часу сума позики відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] не повернута. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами 06.04.2012 року було укладено договір позики, про що суду надано власноручно написану розписку відповідача [PERSON] . На теперішній час боргові зобов`язання відповідачем не виконані. Вказані обставини в судовому засіданні представником відповідача не спростовані. В розписці сторонами не було визначено розмір процентів від суми позики, на які має право позикодавець, в зв`язку з чим застосуванню підлягають положення ст. 1048 ЦК України щодо встановлення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком процентів /а.с.9/, відповідно до якого стягненню підлягають проценти в розмірі 72479,64 грн. Доводи сторони відповідача щодо того, що позивач має право лише на 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України суд приймає, однак зазначає з цього приводу, що такі вимоги стороною позивача в позовній заяві не заявлені. Доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості вимог про стягнення процентів суд відхиляє, оскільки право на одержання від позичальника процентів від суми позики гарантовано положеннями ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення основної суми боргу та процентів за договором позики підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ В позовних вимогах позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням того, що на підтвердження судових витрат стороною позивача до суду надано лише квитанцію про сплату [PERSON] 2000,00 грн. без детального опису наданих послуг та їх вартості, а також акту виконаних робіт, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial