Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 21 серпня 2012 року в с.Минай на вул.П.Карпатського Ужгородського району, з вини [PERSON], яка керувала автомобілем марки «Рено», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, про що свідчить постанова Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2012 року. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Пежо», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], якому завдано матеріальну шкоду у розмірі 13508,04 грн., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля №96 від 22 вересня 2012 року, складеним ПП [PERSON] Так як зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілому, тому такий з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/4791913, терміном дії з 19 серпня 2012 року до 18 серпня 2013 року, після чого 14 листопада 2012 року йому було здійснено регламентну виплату в розмірі 11256,70 грн. Оскільки МТСБУ здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на лист від 19 листопада 2012 року про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у звязку з такою виплатою, не відреагував та добровільно визначену суму не відшкодував, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 11256,70 грн. понесених витрат та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, однак у поданій ним позовні заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, при цьому позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідачка [PERSON] також не зявилася, однак подала заяву, в якій просить розглядати справи без її участі, при цьому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у звязку з закінченням строку позовної давності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови судді Перечинського районного суду від 10 вересня 2012 року Павлюх (дівоче [PERSON]) В.І. було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у тому, що вона 21 серпня 2012 року біля 11 год.15 хв. у с.Минай по вул.П.Карпатського Ужгородського району, Закарпатської області, керуючи автомобілем марки «Рено 21», д/н [NUMBER], не вибрала безпечну швидкість руху та інтервал, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Пежо Партнер», д/н [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Також встановлено, що власнику пошкодженого внаслідок вказаного ДТП транспортного засобу марки «Пежо Партнер», д/н [NUMBER] [PERSON], Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11256 грн.70 коп., оскільки на дату скоєння цієї пригоди відповідачка [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, відповідно до пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.38.2.1. п.38.2 ст.38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Разом з цим, згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до розяснень, які містяться у п.п.26,27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність, як передбачено ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В той же час, ч.6 ст.261 ЦК України передбачає, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Таким чином, виходячи з вищевказаних положень, при суброгації перебіг строку позовної давності починає свій відлік із того моменту, коли настав страховий випадок, а при регресі з часу виплати страхового відшкодування, оскільки у випадку суброгації відбувається лише зміна особи у вже наявному зобов'язанні зі збереженням самого зобов'язання, в яких перебіг строку позовної давності виникає з дня коли потерпілий довідався або міг довідатись про порушення свого права. Таким днем є момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, що є страховим випадком для страхової компанії, яка в порядку суброгації лише змінює кредитора, тобто потерпілого, у діючому зобов'язанні, яке не переривається та не припиняється. Крім того, положення ст.262 ЦК України чітко встановлює, що зміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. До правовідносин, що є предметом розгляду даної справи щодо стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі ст.993 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю три роки. Оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце ще 21 серпня 2012 року, яка є одночасно і страховим випадком, а отже саме з цього моменту слід обчислювати перебіг строку позовної давності. Позов пред'явлено 30 серпня 2015 року, тобто по спливу трьох років. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, враховуючи те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України пропустило трирічний строк позовної давності на звернення з позовом до суду про захист свого порушеного права щодо стягнення з відповідачки страхового відшкодування в розмірі 11256,70 грн. та враховуючи заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою слід відмовити в повному обсязі. Тому,

Outcome: dismissed