Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Комісія з припинення (реорганізації) Товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта, правонаступника ТОВ Вадіта Приватного підприємства ВікторіяН, [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з позовною заяву до Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Реєстраційної служби БілгородДністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ліквідаційної комісії Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України про визнання не чинними рішень про реєстрацію майна та визнання права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, але надав до суду письмові заперечення проти позову, мотивуючи їх тим, що право власності на обєкти нерухомого майна ТОВ Вадіта було переоформлено державними реєстраторами за заявами ПАТ ВТБ Банк з метою погашення боргових зобовязань [PERSON] у розмірі 72 750 695,78 гривень перед ПАТ ВТБ Банк за іпотечним договором. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа Міністерство юстиції України в листі від 02 червня 2015 року повідомило, що державним реєстратором було незаконно видані свідоцтва про право власності ПАТ ВТБ Банк на спірні обєкти нерухомого майна, які належать ТОВ Вадіта. Третя особа Управління державної реєстрації Головного управління юстиції в Одеській області в листі від 09 грудня 2015 року повідомило про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород Дністровського міськрайонного управління [PERSON] за неналежне виконання службових обовязків. Вислухавши представника позивачів, вивчивши листи (пояснення) представників третіх осіб, заперечення, дослідивши письмові докази, cудом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Позивачі - громадяни України [PERSON], [PERSON], [PERSON] є учасниками та засновниками товариства з обмеженою відповідальністю ВАДІТА, що підтверджується даними статуту господарського товариства та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2004 року серія САА №893409, виданого виконавчим комітетом Затоківської сільської ради, ТОВ ВАДІТА на праві колективної власності належить база відпочинку Солнечная по вулиці Приморська, смт.Затока м.БілгородДністровський, Одеської області. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2004 року серія САА №893410, виданого БілгородДністровською районною державною адміністрацією, ТОВ Вадіта на праві колективної власності належить комплекс будівель і споруд бази відпочинку Солнечная 1, база відпочинку, територія Будацкої коси) біля селища Затока). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 березня 2006 року серія ЯГ №288737, виданого Затоківською селищною радою, ТОВ Вадіта на праві власності належить належить земельна ділянка площею 0,4451 га., кадастровий номер 5110300000:02:028:0047, яка розташована за адресою: Одеська область, м.БілгородДністровський, смт.Затока. Загальними зборами засновників товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта від 08 вересня 2014 року (протокол №19 від 08 вересня 2014 року) прийнято рішення про припинення (реорганізацію) діяльності ТОВ Вадіта як юридичної особи шляхом приєднання до Приватного підприємства Вікторія-Н та встановлено строк для предявлення вимог кредиторами протягом двох місяців з моменту офіційної публікації. 18 вересня 2014 року реєстраційні відомості про перебування ТОВ Вадіта у процесі припинення (реорганізації) за рішенням засновників розміщено в офіційному загальнодержавному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації - Бюлетень державної реєстрації (№297 (27) від 29 вересня 2014 року, №298 (28) від 09 жовтня 2014 року). Комісією з припинення товариства з обмеженою відповідальністю Вадіта і директором приватного підприємства [PERSON] - Н підписано передавальний акт від 06.12.2014 року, затверджений загальними зборами ТОВ Вадіта та рішеннями засновника ПП Вікторія-Н, відповідно до якого ПП [PERSON] - Н стало повним (універсальним) правонаступником всього майна, майнових і немайнових прав ТОВ Вадіта. 15 січня 2015 року до Реєстраційної служби БілгородДністровського міськрайонного управління юстиції із заявами про державну реєстрацію прав на нерухоме майно звернувся представник ПАТ ВТБ Банк, ІПН 14359319, за довіреністю [PERSON], яким було заявлено права на наступні обєкти нерухомого майна: - комплекс будівель та споруд бази відпочинку Солнечная 1, розташований за адресою: Одеська область, БілгородДністровський район, Шабівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №9; - база відпочинку Солнечная, розташована за адресою: Одеська область, м.БілгородДністровський, смт.Затока, база відпочинку Солнечная (район Центральний); - земельна ділянка, кадастровий номер 5110300000:02:028:0047, розташована за адресою: Одеська область, м.БілгородДністровський, смт.Затока. До заяв як підставу для проведення державної реєстрації представником ПАТ ВТБ Банк [PERSON] було додано іпотечний договір, укладений між ВАТ ВТБ Банк (іпотекодержатель) та ТОВ Вадіта (іпотекодавець), а також лист вимогу від 29.09.2014 року №2295/2300-2 на адресу ТОВ Вадіта, вимогу про погашення кредиту та інших нарахувань за ним від 13.10.2008 року №1422/2300-08-2 на імя [PERSON], повідомлення про вручення поштових відправлень. Головним спеціалістом реєстраційної служби БілгородДністровського МРУЮ [PERSON] зазначені заяви та додані до них документи, було прийнято та зареєстровано в Державному реєстрі прав за №№9793902, 9794976, сформовано картки прийому №18647494 та №18645478, а також виготовлено сканкопії поданих документів для розміщення в Державному реєстрі прав. Відповідно до абзацу третього пункту 1, пунктів 2, 3 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 того ж дня реєстраційна служба БілгородДністровського МРУЮ виготовила електронні копії документів, поданих представником ПАТ ВТБ Банк [PERSON] для державної реєстрації прав, шляхом сканування оригіналів документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав, та копій документів, що предявляються для державної реєстрації прав, та розмістила їх у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для прийняття відповідного рішення державними реєстраторами прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на обєкти нерухомого майна ТОВ Вадіта, на які було заявлено права представником ПАТ ВТБ Банк [PERSON] існувало ряд зареєстрованих обтяжень про накладення арешту на нерухоме майно і заборону відчуження, зокрема: - ухвала БілгородДністровського міськрайонного суду від 20.02.2014 року у справі №495/1206/14-ц; - ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 24.11.2009 року у справі №29053/09; - ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 28.01.2010 року у справі №26242/2010; - ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 28.01.2010 року у справі №26242/2010; - постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 02.09.2014 року №44586891; - постанова Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 06.03.2010 року №В10/649; - постанова Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 16.08.2010 року №В3/788; - постанова Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 28.01.2011 року №24076341; - постанова Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 26.06.2012 року №В17/311/31382576; - постанова відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 18.07.2012 року №33457913; - постанова Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 27.08.2012 року №В17/34005894; - постанова Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 05.12.2012 року №35548013. Частина 4 статті 334 Цивільного кодексу України встановлює, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені правові засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Частиною 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 4 вказаного Закону закріплено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження як на земельні ділянки, так і на обєкти нерухомого майна, розташовані на них, зокрема, право власності, право володіння, право користування (сервітут), право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, іпотека, інші речові права. Частиною 1 статті 6 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становить центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав. Пунктом 5 частини 1 статті 24 цього Закону зазначено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацією прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 151 вказаної постанови Уряду зазначено, що проведення державної реєстрації зупиняється у разі прийняття рішення суду про заборону вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією таких прав. Таким чином, статтею 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та пунктом 151 постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, встановлено імперативну норму, якою передбачено, що державний реєстратор має прийняти рішення про відмову або зупинення державної реєстрації прав у разі ухвалення рішення суду про заборону вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією таких речових прав. Незважаючи на наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна ряду зареєстрованих обтяжень про накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно ТОВ Вадіта (правонаступника ПП [PERSON] Н), і заборон на його відчуження, державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України [PERSON], 22 січня 2015 року, в порушення вимог п.5 ч.1 та ч.2 ст.24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації, а саме, зареєстрованих обтяжень щодо майна, за результатом розгляду вказаних заяв представника ПАТ ВТБ Банк [PERSON], прийняв рішення №№18783335, 18783762, 18783075 про реєстрацію права власності за ПАТ ВТБ Банк на вищезазначені обєкти нерухомого майна, вартість яких згідно висновку комплексної судової будівельнотехнічної та оціночноземельної експертизи №001/2015 від 12.10.2015 року, станом на 22.01.2015 року становила 349 921 293 гривень (22 192 426 доларів США), що спричинило порушення майнових прав та інтересів Приватного підприємства [PERSON] Н, яке є правонаступником ТОВ Вадіта. Згідно з ч.2, 3 ст.107 ЦК України, після закінчення строку для предявлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення), які мають містити положення про правонаступництво щодо всіх зобовязань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобовязання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення. Відповідно до ст.112 ЦК України у разі відмови комісії з припинення у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до комісії з припинення (ліквідації, реорганізації). За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна юридичної особи. В силу ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Протягом двох місяців з моменту публікації (18 вересня 2014 року) реєстраційних відомостей про перебування ТОВ Вадіта у процесі припинення (реорганізації) в офіційному загальнодержавному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації - Бюлетень державної реєстрації (№297 (27) від 29 вересня 2014 року, №298 (28) від 09 жовтня 2014 року), відповідач ПАТ ВТБ Банк не звертався до суду із позовом до ПП [PERSON] Н - правонаступника ТОВ Вадіта для захисту своїх прав, внаслідок чого його кредиторські вимоги в силу ч.3 ст.112 ЦК України вважаються погашеними. За таких обставин позивач був протиправно позбавлений відповідачем і третьою особою права власності на вказане майно шляхом здійснення протиправних реєстраційних рішень без належних на те правових підстав та всупереч вимог п.5 ч.1 та ч.2 ст.24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно обмежений або позбавлений у праві власності, право приватної власності є непорушним. У відповідності з положеннями ст.8 Конституції України в державі визнається і дії принцип верховенства права. Згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України Про міжнародні договори, міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України. Нормою Конституції та цього Закону передбачено, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору, тобто міжнародноправові норми мають пріоритет над нормами національного законодавства. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську конвенцію Про захист прав людини та основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невідємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування норм Конвенції. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський судом з прав людини у справі Ісмаілов проти Російської Федерації від 06 листопада 2008 року послався на такі обставини у сфері порушення прав власності та наголосив, що дії державних органів, яким застосовується протиправне позбавлення майна, є неправомірним втручанням в право особи на повагу власності. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК). Підставою набуття позивачем ПП [PERSON] Н права власності на вказане майно є укладений та затверджений в належній письмовій формі передавальний акт від 06 грудня 2014 року та фактичне отримання позивачем у власність цього майна, вжиття заходів для його утримання та збереження, що відповідає положенням статей 316, 321, 328 ЦК України, однак внаслідок протиправних дій відповідача та третьої особи права позивача як власника цього майна виявилися порушеними. Всі вказані вище та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондують нормам ст.13, 41 Конституції і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна; по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави (державних органів) у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічним і приватним інтересами. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг і Лоннрот проти Швеції, відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому, а також відображено у структурі ст.1 Протоколу №1. У статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принцип рівності вихідних умов, тобто дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Протоколу №1 є попередження порушень принципу безперешкодного користування свої майном. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання основних прав людини. Європейський суд з прав людини у справі Спорронг і Льонрот проти Швеції виходив з контексту загальної норми про мирне володіння майном, проголошеної в першому реченні частини 1 Протоколу №1, та зазначив, що пошук цієї рівноваги відбиває структуру статті 1 Протоколу №1 у цілому. Справедлива рівновага між інтересами суспільства та інтересами особи полягає в тому, що тягар, спричинений особі втручанням в її інтереси, має перебільшуватися або достатньо компенсуватися процедурами або певними формами чи заходами, направленими на послаблення тягара. В рішенні (справа Антрік проти Франції) Європейський суд виходив з того, що при вирішенні питання щодо правомірності позбавлення права власності має бути обгрунтоване співвідношення між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягти шляхом заходів позбавлення особи її власності. У справі Совтрансавто Холдінг проти України Європейський суд зазначив, що спосіб, в який проводився та закінчився судовий розгляд справи, також як і ситуація невпевненості, якої зазнав заявник, порушили справедливу рівновагу між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобовязання гарантувати заявнику ефективне користування своїм правом власності, гарантованим статтею 1 Протоколу №1. В рішенні (справа Звежинський проти Польщі) Європейський суд наголосив, що позбавлення майна, у визначенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися справедливої рівноваги між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Цю рівновагу буде порушено, якщо особі доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар. У пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав розяснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. На підставі викладеного і

Outcome: approved