Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 31.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 37777,30 грн. за борговою розпискою від 03.03.2020 року, а також 22445,75 грн. за борговою розпискою від 04.03.2020 року. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач [PERSON] отримала копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 27.08.2020 року. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 03.03.2020 року [PERSON] , яка була працевлаштована фармацевтом мережі аптек СІТІМЕД позичила у директора підприємства [PERSON] грошові кошти у розмірі 37777,30 грн. та зобов`язалась повернути зазначену суму у повному обсязі 01.06.2020 року, на підтвердження чого написала розписку. Також позивач [PERSON] зазначає, що 04.03.2020 року надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 35925,75 грн., на підтвердження чого також була оформлена розписка. В подальшому відповідач частково повернула борг за розпискою від 04.03.2020 року, а саме на суму 10800,00 грн., 1200,00 грн. та 1480,00 грн. На час пред`явлення позову відповідач [PERSON] борг за розпискою від 03.03.2020 року та залишок боргу за розпискою від 04.03.2020 року не повернула, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористалась, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Згідно з борговою розпискою від 03.03.2020 року, написаною відповідачем [PERSON] на адресу ТОВ «Комодус» директору [PERSON], [PERSON] зобов`язалася повернути гроші компанії на суму 23777,30 грн. (по накладним), по касі на суму 8500,00 грн. Попередні дані по переобліку 5500,00 грн. [PERSON] зобов`язалась повернути дану суму протягом трьох місяців, до 01.06.2020 року. 04.03.2020 року відповідач [PERSON] склала розписку, якою підтвердила факт отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 35925,75 грн., які зобов`язалася повернути в повному обсязі своєчасно до 01.06.2020 року. У разі недотримання цього [PERSON] зобов`язалась виплачувати кошти в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення. Також [PERSON] зобов`язалась кожного наступного місяця (до 01.06.2020 року) повертати частково в місяць не менше ніж 11975,25 грн. При цьому в розписці зазначено, що грошові кошти в розмірі 35925,75 грн. [PERSON] буде передавати в присутності свідків. З вказаної розписки також вбачається, що 18.03.2020 року відповідач [PERSON] повернула суму боргу в розмірі 10800 грн., а також 25.03.2020 року повернула частини боргу в розмірі 1200 грн. та 1480 грн. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Судом встановлено, що 04.03.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження чого відповідачем складено розписку, в якій відповідач підтверджує обставини щодо отримання від позивача грошових коштів в розмірі 35925,75 грн., які [PERSON] зобов`язалася повернути до 01.06.2020 року. З вказаної розписки вбачається, що [PERSON] 18.03.2020 року та 25.03.2020 року здійснила часткове повернення боргу на загальну суму 13480,00 грн. Таким чином, на момент подання позову до суду неповернутою залишилась сума боргу в розмірі 22445,75 грн. (35925,75 - 13480,00). При цьому суд зазначає, що часткове погашення боргу, про що є примітка в розписці за особистим підписом [PERSON] , свідчить про визнання нею обставин, викладених в розписці щодо отримання в борг грошової суми в розмірі 35925,75 грн. Стосовно боргової розписки від 03.03.2020 року, складеної [PERSON] на адресу ТОВ «Комодус» директору [PERSON], суд зазначає, що з даної розписки вбачається, що [PERSON] зобов`язується повернути грошові кошти компанії, що свідчить про те, що сторонами виниклих на підставі вказаної розписки правовідносин є саме ТОВ «Комодус» та [PERSON] , тобто позивач [PERSON] як фізична особа є неналежним позивачем за вимогами по розписці від 03.03.2020 року. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] лише в частині неповернутої суми боргу за розпискою від 04.03.2020 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial