Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, у якому, просить стягнути з [PERSON] його користь вартість спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року у сумі 134081 грн. 78 коп., а також суму інфляційних витрат 1091 грн. 91 коп., суму трьох відсотків річних - 4113 грн. 48 коп., пеню в сумі 1491 грн. 80 коп. та судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням виконкому Харківської міської ради № 1536 від 10.09.2001 року [PERSON] надано в оренду (договір № 451) нежитлове приміщення загальною площею 255кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що розташовано в житловому будинку з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Згідно укладеного тимчасового договору про постачання теплової енергії № 708 від 01.06.2003 року між фізичною особою [PERSON] та КП «ХТМ», останнє здійснило відпустку теплової енергії по о/р 17200-1185 у приміщення, що орендує відповідач за адресою: [ADDRESS] в повному обсязі. На підставі чого відповідачу були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідачем рахунки сплачено не було. Борг за неналежне виконання договірних обов`язків за період з 01 березня 2018 року по 12 квітня 2021 року складає 134081,78 грн. Крім того, сума інфляційних витрат складає 1091,91 грн., сума 3 % річних 4113,48 грн. та пеня у розмірі 1491,80 грн. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позивні вимоги. Так, не заперечує проти стягнення з нього в межах позивної давності з 18 червня 2018 року по квітня 2021 року заборгованості у розмірі 120412,42 грн. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з нього вартості спожитої теплової енергії у нежитловому приміщені за період з 01 квітня 2012 року по 18 червня 2018 року, не підлягає задоволенню в зв`язку зі спливом строку повної давності. Що стосується вимог щодо стягнення з 3% річних, інфляційних витрат, то зазначені вимоги не визнає, оскільки в даному випадку зазначені норми права не повинні застосовуватися. Розрахунку зазначених сум позивачем суду не надано, тому в цій частині просить відмовити. В судове засідання представник позивача [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилась. На електрону адресу суду надала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив застосувати до позивних вимог КП «ХТМ» про стягнення вартості спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні строк позовної давності за період з квітня 2003 року по 18 червня 2018 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради в особі начальника Поливаного Анатолія Петровича та приватного підприємця [PERSON] укладено договір № 451 від 10 вересня 2001 року оренди нежитлового приміщення загальною площею 255 м.кв., за адресою [ADDRESS] . Згідно тимчасового договору № 708 від 01 червня 2003 року про постачання теплової енергії укладеного між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» та [PERSON] , енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Відповідно до обсягів постачання теплової енергії споживачу енергопостачальна організація постачає на протязі року теплову енергію в гарячій воді в межах Qрік =40,387 Гкал/рік. Орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент договору, становить 3324,21 грн, ПДВ 664,84 грн., усього 3989,05 грн. Відповідач користувалася тепловою енергією, яку подавав у нежитлове приміщення та в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «ХТМ», що підтверджується актами про підключення опалення № 172/8281 від 21.10.2017 року, № 172/6212 від 17.10.2016 року, № 172/10839 від 19.10.2018 року, № 172/12997 від 04.11.2019 року, №172/15194 від 26.10.2020 рокута актами про відключення опалення № 172/9670 від 10.04.2018 року, № 172/11773 від 10.04.2019 року, № 172/13891 від 09.04.2020 року та № 172/16395 від 12.04.2021 року в нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . За період користування тепловою енергією з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року, відповідач неналежним чином сплачувала кошти за спожиту теплову енергію, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 134081 грн. 78 коп. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі - продажу. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно п. 3 Правил користування тепловою енергією, споживач теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідност. 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875 IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно користувався тепловою енергією за період з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року та повинний був сплачувати її вартість позивачу, однак її не сплатив, що є порушенням прав останнього. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання в розмірі 134081,78 грн. Разом з тим, відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача в період з квітня 2003 року по 18 червня 2018 року. Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України, позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУкраїни.) Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Судом встановлено, що на ім`я відповідача було відкрито особистий рахунок № [NUMBER] . При цьому, тимчасовим договором № 708 про постачання теплової енергії від 01 червня 2003 року були визначені всі необхідні умови і порядок постачання теплової енергії, її обсяги, а також відповідальність сторін за його невиконання, нараховувалась відповідна плата, яка повинна була сплачуватись щомісячно відповідачем. Так, при поданні позовної заяви 11.06.2021 року позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року у розмірі 134081 грн. 78 коп., тобто частина заборгованості була нарахована поза межами строку позовної давності, а саме до 11.06.2018 року. Як вбачається з розрахунків, що надані позивачем до суду, відповідачем протягом всього періоду заборгованості, сплачувались грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості, але не у повному обсязі, а лише частково. При цьому, відповідачем у травні 2018 року була нарахована сума в розмірі 0,00 грн., а сплачено суму в розмірі 20453,20 грн.. Дана дія з боку споживача, свідчить про факт переривання строку позовної давності та відповідає вимогам статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності. Таким чином, клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки з наданого позивачем розрахункового акту звіряння вбачається, що відповідачем, протягом 2018 року, було сплачено частину грошових коштів за надані послуги з теплопостачання, що свідчить про визнання ним свого боргу, що в свою чергу є підставою для переривання перебігу позовної давності. Тому, частина заборгованості, що нарахована з 01.03.2018 року по 11.06.2018 року підлягає стягненню з відповідача. Крім того, посилання відповідача стосовно застосування позовної давності в період з квітня 2003 року по 18 червня 2018 року не приймається до уваги суду, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в період з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Крім того, законом забезпечено право позивача на отримання інфляційних витрат за прострочення виконання умов договору. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, розмір збитків від інфляції за період з 01.03.2018 року по 12.04.2021 року складає 1091,91 грн. та 3 % річних складає суму 4113,48 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог. Посилання відповідача щодо відсутності розрахунків інфляційних витрат та 3 відсотків річних спростовуються наданим позивачем розрахунком, що міститься в додатках до позивної заявили. Частиною 1 ст.26 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановленому законом чи договором розмірах. Відповідно п. 7.2.3 Тимчасового договору № 708 від 01 червня 2003 року про постачання теплової енергії, зазначено, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п.23 Правил, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню в передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ним утворився борг. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем обов`язків в частині наданих послуг з одержання теплової енергії та наявності заборгованості перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Таким чином, вимоги позивача про стягненнявартості спожитої теплової енергії у нежитловому приміщенні, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які нараховано за період з 01 березня 2018 року по 12 квітня 2021 року, у зв`язку з неповним та несвоєчасним здійсненням відповідачем оплати за надані послуги є обґрунтованими та доведеними. Суд, враховуючи сплати заборгованості за послуги з теплопостачання, перевіривши розрахунки інфляційних витрат у розмірі 1091,91 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 4113,48 грн., пені в сумі 1491,80 грн., вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved