Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

із позовною заявою про розірвання трудового договору, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної (немайнової) шкоди у суд звернулася [PERSON] до [PERSON], третьої особи - Козелецького районного центру зайнятості Чернігівської області. Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 8 жовтня 2002 року між нею і фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений трудовий договір № 580, за яким її прийнято на посаду офіціанта у кафе-бар із повною матеріальною відповідальністю. Вказаний договір зареєстрований у Козелецькому районному центрі зайнятості. Відповідач не бажає розірвати трудовий договір, у зв'язку із чим вона не має можливості працевлаштуватися. [PERSON] діє незаконно, порушення її прав та гарантій, як працівника, призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні, що призводить до необхідності прикладення нею додаткових зусиль для з організації свого життя. Не отримала грошових коштів по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, які повинен був сплатити [PERSON], не має можливості зареєструватися у центрі зайнятості та отримувати компенсацію. Позивач [PERSON] ставить позовні вимоги про: розірвання безстрокового трудового договору, укладеного 8 жовтня 2002 року між фізичною-особою підприємцем [PERSON] та нею, зареєстрованого за № 580 у Козелецькому районному центрі зайнятості; зобов'язання фізичної-особи підприємця [PERSON] внести запис до трудової книжки про її звільнення у відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнення із [PERSON] вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що становить 1218 гривень, та відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 20000 гривень; зобов'язання [PERSON] повернути трудову книжку з відповідним записом про звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У судовому засіданні позивач [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] частково погодився із позовом. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що 8 жовтня 2002 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] і [PERSON] укладений трудовий договір, зареєстрований за № 580 у Козелецькому районному центрі зайнятості. За вказаним договором [PERSON] прийнята на роботу офіціанта з повною матеріальною відповідальністю у кафе-бар. У період із 8 жовтня 2002 року до 30 червня 2004 року [PERSON] отримувала заробітну плату у фізичної особи-підприємця [PERSON] У жовтні-грудні 2002 року, січні-липні, вересні-грудні 2003 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Козелецькому районі Чернігівської області вносилися відповідні суми внеску нарахованого заробітку [PERSON], як застрахованої особи. У [PERSON] перебуває на утриманні [PERSON], [INFO]. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] у вересні, грудні 2004 року, квітні, липні, жовтні 2005 року, липні 2006 року виплачені [PERSON] відповідні суми грошових коштів, як допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За постановою від 29 травня 2007 року господарського суду Чернігівської області визнаний банкрутом суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] та відкрита ліквідаційна процедура. 25 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис № 20460060005001228 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON], [NUMBER]. 12 листопада 2013 року звернулася [PERSON] із заявою про звільнення із роботи на підставі ст. 38 КЗпП України до фізичної особи-підприємця [PERSON] [PERSON] за договором від 15 квітня 2008 року, укладеного між нею і фізичною особою-підприємцем [PERSON], зареєстрованим за № 25550800100 у Козелецькому районному центрі зайнятості, за сумісництвом працювала до 5 квітня 2013 року продавцем у фізичної особи-підприємця [PERSON] (вказаний договір розірваний за згодою сторін). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно з законом не може бути звернуто стягнення. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третьої особи - Козелецького районного центру зайнятості Чернігівської області про розірвання трудового договору, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає частковому задоволенню. Позивач [PERSON], починаючи із 8 жовтня 2002 року, перебувала у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] До 23 жовтня 2007 року позивач [PERSON] перебувала у відпустці до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що не оспорюють позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] За судовим рішенням від 29 травня 2007 року господарського суду Чернігівської області суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] визнаний банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. У подальшому фізична особа-підприємець [PERSON] не ініціював звільнення працівника [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації або банкрутства підприємства. Разом із тим, позивач [PERSON] не зверталася із заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання трудового договору. Лише 12 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулася до роботодавця із заявою про її звільнення із роботи на підставі ст. 38 КЗпП України. Трудова книжка знаходилася у позивача [PERSON] Умови трудового договору, укладеного 8 жовтня 2002 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] і [PERSON], у зв'язку із визнанням суб'єкта підприємницької діяльності банкрутом не виконувалися. У позивача [PERSON], яка повинна була приступити 23 жовтня 2007 року до виконання роботи, фактично була відсутня можливість працювати у фізичної особи-підприємця [PERSON] За таких обставин вказаний трудовий договір, що укладений між ними, зареєстрований 8 жовтня 2002 року за № 580 у Козелецькому районному центрі зайнятості, необхідно розірвати. При цьому, необхідно зобов'язати [PERSON] внести запис до трудової книжки [PERSON] про її звільнення із 23 жовтня 2007 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тобто розірвання трудового договору за власним бажанням працівника. Позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення із [PERSON] вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, що становить 1218 гривень, а також про зобов'язання [PERSON] повернути трудову книжку з відповідним записом про звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Із наданих сторонами доказів виходить, що про порушення своїх трудових прав позивач [PERSON] дізналася у жовтні 2007 року. Таким чином, перебіг тримісячного строку звернення [PERSON] у суд із заявою про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розпочався із дня, коли позивач дізналася про порушення свого права. Із позовною заявою [PERSON] у суд звернулася 29 січня 2015 року, тобто із порушенням строків, визначених ст. 233 КЗпП України. Тому, у задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення на підставі ст. 237-1 КЗпП України моральної (немайнової) шкоди необхідно відмовити. Крім того, із [PERSON] у доход держави необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 243.60 гривень судового збору.

Outcome: partial