Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

І. Короткий зміст пред`явленого позову. Наприкінці липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що в період часу з 19 червня 2004 року по 12 червня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу, а саме 18 липня 2012 року ними був придбаний автомобіль марки «ЗАЗ», модель - Forza, реєстраційний номер [NUMBER] , який був поставлений на облік на ім`я [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] почав проживати окремо, забрав автомобіль та одноособово ним користується. На пропозицію сплатити грошову компенсацію за частку в автомобілі [PERSON] відмовився. Зважаючи на те, що згідно даних веб-сайту auto.ria.com середня вартість аналогічного автомобіля марки «ЗАЗ», модель - Forza, 2012 року випуску, становить 4450 доларів США, що еквівалентно 117500 гривень. Тому середня вартість Ѕ частини автомобіля становить 58750 гривень. У зв`язку з цим [PERSON] просить визнати автомобіль марки «ЗАЗ», модель - Forza, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на цей автомобіль, а також стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 58750 гривень. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.14). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, (а.с.74-75) задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит в якості свідка [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.76). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] з підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, яким вказав, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, фактичними обставинами справи є те, що спірний автомобіль був придбаний 20 липня 2012 року за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] . Саме [PERSON] сплачував обов`язкові місячні платежі з відсотками, а також з додатковими платежами на страхування та обслуговування кредитного ліміту. Тобто даний автомобіль був придбаний відповідачем за грошові кошти, які ним сплачувались за кредитним договором особисто. Тому спірний автомобіль є особистою приватною власністю [PERSON] . Позивач не приймала жодної участі за зобов`язаннями за кредитним договором. З цих підстав представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що з 19 червня 2004 року по 12 червня 2013 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6) та копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2013 року (а.с.7). За час перебування у шлюбі, а саме 18 липня 2012 року подружжя придбало автомобіль марки «ЗАЗ», модель - Forza, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно копії довідки територіального сервісного центру №3241 від 11 червня 2019 року (а.с.8). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідача. Спірний автомобіль марки «ЗАЗ» був придбаний в кредит та оформлений на сина. За придбаний автомобіль щомісячно сплачували 10% його вартості, тобто по 8000 гривень щомісяця. В 2013 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб та у зв`язку з цим в подальшому кредит сплачував [PERSON] , а також особисто свідок. При цьому, [PERSON] лише один раз сплатила грошові кошти у розмірі 1000 гривень, які в подальшому їй були повернуті. Спірні правовідносини врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя » СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). б. норми процесуального права. Відповідно до положення ч.ч.1-2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що автомобіль марки «ЗАЗ», модель - Forza, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний за грошові кошти, отримані [PERSON] у ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» за кредитним договором №IKAPNABG.46725.001 від 20 липня 2012 року. За умовами якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 76235 гривень з метою придбання автомобіля строком до 19 липня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,50% (а.с.31-39). Згідно графіку погашення кредиту, що є додатком №2 до кредитного договору (а.с.36-37) [PERSON] зобов`язався сплачувати щомісячний платіж у розмірі 1916 гривень, а також останній платіж на повне погашення кредиту у розмірі 1784 гривень 98 копійок. З копій квитанцій, приєднаних відповідачем до матеріалів справи (а.с.40-67, а.с.95) вбачається, що загальна сума погашення заборгованості за кредитним договором в період з 16 липня 2012 року по 12 червня 2013 року становить 23085 гривень 50 копійок, а саме: 16 липня 2012 року - 2000 гривень, 08 серпня 2012 року - 1916 гривень, 11 вересня 2012 року - 1916 гривень, 12 жовтня 2012 року - 1921 гривня 50 копійок, 07 листопада 2012 рок у- 1916 гривень, 07 грудня 2012 року - 1916 гривень, 09 січня 2013 року - 1920 гривень, 07 лютого 2013 року - 1916 гривень, 11 березня 2013 року - 1916 гривень, 09 квітня 2013 року - 1916 гривень, 08 травня 2013 року - 1916 гривень, 10 червня 2013 року - 1916 гривень. При цьому, остаточно заборгованість за кредитним договором №IKAPNABG.46725.001 від 20 липня 2012 року була погашена в квітні 2017 року. Таким чином, за час перебування у шлюбі сторонами за спірний автомобіль було сплачено 23085 гривень 50 копійок, а після розірвання шлюбу решта заборгованості за кредитом сплачувалась особисто відповідачем. Вказана обставини у повній мірі узгоджується з показаннями свідка [PERSON] , допитаної у судовому засіданні. Встановлено, що належність спірного автомобіля на праві особистої власності [PERSON] представник відповідача [PERSON] обґрунтував вказівкою на те, що кредит на придання автомобіля був отриманий 20 липня 2012 року. В той час як вже 27 листопада 2012 року [PERSON] пред`явила до [PERSON] позов про розірвання шлюбу. Тому [PERSON] не приймала жодної участі у погашенні зобов`язання за кредитним договором. Проте, з такими доводами представника відповідача суд не погоджується. Посилання відповідача на те, що кредит за автомобіль він сплачував самостійно із свого заробітку та надання ним відповідних квитанцій (а.с.40-67) не може вважатися доказом виникнення у відповідача права особистої власності на автомобіль, оскільки згідно до ч.2 ст. 61 СК України заробітна плата одного із подружжя є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірний автомобіль сторони придбали за кредитні кошти під час шлюбу. Таким чином, спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за кредитні кошти за час перебування сторін у шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Зважаючи на те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, є їх спільним сумісним майном, є неподільною річчю та знаходиться у фактичному користуванні відповідача, позивач має право на компенсацію Ѕ частини грошових коштів, виплачених за автомобіль марки «ЗАЗ», модель - Forza, реєстраційний номер [NUMBER] , за період з 16 липня 2012 року по 12 червня 2013 року, тобто за період перебування у шлюбі, що складає 11542 гривні 75 копійок (23085,50 / 2). Враховуючи при цьому, що після 12 червня 2013 року відповідач самостійно погашав заборгованість за кредитним договором, тобто за рахунок особистих грошових коштів. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції (а.с.1,) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Пред`явлений нею позов задоволений частково, а саме на 19,65% (11542,75 / 58750 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 150 гривень 99 копійок (768,40 ? 19,65% / 100). На підставі викладеного та

Outcome: partial