Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. У позові зазначає, що за період червня 2018 року позивач відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № V, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , споживач оплату послуг не здійснює, у зв`язку з чим утворилася загальна заборгованість на суму 530,23 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 530,23 гривень, інфляційні витрати у розмірі 53,55 гривень, 3% річних у розмірі 26,18 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~270,00 гривень. А також просить повернути на користь позивача надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 1\~934,00 гривень. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2021 року позов Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води у розмірі 530,23 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 26,18 грн., суму інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 53,55 грн., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2\~270 грн. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області повернути Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1 934 грн. сплачений відповідно до платіжного доручення № 12219 від 27 листопада 2020 року. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.09.2021 року заява представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 05.08.2021 року у вказаній цивільній справі розподілена для розгляду судді Рибалко Н.І. Ухвалою суду від 01.10.2021 року вказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 02.12.2021 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача адвокат Мухін О.І. заперечив щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що червень, відповідно до рішення виконавчого комітету ЗМР №511 від 01.11.2018 року, не входив в опалювальний сезон 2017-2018 років, а тому позивач не мав можливості надати відповідачу послуги з централізованого опалення у зв`язку із відсутністю опалення у червні місяці. Крім того зазначив, що відповідач також не мала фізичної можливості отримати послуги, щодо постачання гарячої води, оскільки 12.08.2013 року спеціалістами Концерну «Міські теплові мережі» було опломбовано запірну арматуру на вводі гарячої води в закритому положенні пломбою №6677239. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України\~«Про теплопостачання»\~від 02.06.2005\~року за № 2633-ІУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету\~Міністрів України,\~від 03.10.2007\~року за\~№ 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В. реєстровий номер 4472, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 180355458 від 10.09.2019 року. Відповідно ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити тільки за ту теплову енергію яка ним була спожита. Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно з наданим розрахунком суми заборгованості позивач у червні 2018 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 530,23 грн., однак із наявної в матеріалах справи копії рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №151 від 04.04.2018 року, вбачається, що опалювальний сезон 2017-2018 років завершився 05.04.2018 року, а опалювальний сезон 2018-2019 років почався з 04.11.2018 року, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №511 від 01.11.2018 року. Тоді як, у якості доказів фактичного надання послуг з централізованого опалення Концерном «МТМ» у червні 2018 року, позивачем надано лише акти та рахунки. Інших доказів підтвердження факту надання даних послуг у червні 2018 року до матеріалів справи не надано. Крім того, відповідно до акту обстеження системи теплопостачання від 21.10.2019 року комісія у складі провідного інженера [PERSON] , інженера [PERSON] , в присутності власника кафе « [INFO] » - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , встановлено наступне: -приміщення кафе розташоване в підвалі 5-ти поверхового житлового будинку, вхід окремий; -система опалення житлового будинку однотрубна з верхнім розподілом теплоносія та підключена до теплової мережі через елеваторний вузол; -система опалення даного приміщення єдина з житловим будинком; -ГВП централізоване встановлений лічильник, знятий з комерційного обліку, відсутня повірка; -запірна арматура на вводі перекрита і опломбована пломбою №6677239. Таким чином, у червні 2018 року відповідач не мала фізичної можливості отримати послуги, щодо постачання гарячої води, оскільки спеціалістами Концерну «Міські теплові мережі» було опломбовано запірну арматуру на вводі гарячої води в закритому положенні пломбою №6677239, що також підтверджується листом Концерну «Міські теплові мережі» від 19.08.2021 року №4545/42-6077, копія якого наявна в матеріалах справи. Верховним Судом у справі № 927/986/17 однозначно висловлено позицію щодо недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг. Отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання (використання результату отриманої послуги у господарській діяльності). Відповідно до ч. 3. ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, позивачем не доведено обставини на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, та не надано суду достовірних доказів щодо підстав для проведення нарахувань відповідачу за теплову енергію поставлену у приміщення [ADDRESS] , факту поставки теплової енергії у червні 2018 року, а методика нарахувань на яку посилається позивач суперечить чинному законодавству та дійсним обставинам справи і доказам наявним у матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема доказів підстав для проведення нарахувань відповідачу за теплову енергію поставлену у приміщення [ADDRESS] , факту поставки теплової енергії у спірний період, методики проведення розрахунків, яка б відповідала дійсним обставинам справи, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» до [PERSON] слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. При зверненні до суду з вказаним позовом Концерн «МТМ» сплатив судовий збір у розмірі 4 204 ,00 грн. відповідно до платіжних доручень № 12218 від 27.11.2020 року та № 12219 від 27.11.2020 року. Згідно з п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи ціну позову, що складає 609,96 грн., позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається у разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. На підставі вищевикладеного суд задовольняє вимогу Концерну «МТМ» та повертає надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 1 934,00 грн.

Outcome: dismissed