Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 20.05.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить зняти арешт накладений на квартиру під [ADDRESS] (запис про обтяження № 11667069 від 29.09.2011 року на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 24408814 від 29.09.2011 року виданої Київським ВДВС Одеського МУЮ). Ухвалою суду від 26.05.2021 року позов залишено без руху. 26.05.2021 року до канцелярії суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків згідно ухвали суду про залишення позову без розгляду. Ухвалою від 28.05.2021 року провадження у справі відкрито. 03.06.2021 року від Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до суду надійшов відзив на позовну заяву. 03.06.2021 року в якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучений до участі у справі [PERSON] , 1991 року народження. 15.06.2021 року в якості співвідповідача по справі залучено [PERSON] . 29.06.2021 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] , треті особи: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] , про зняття арешту з майна. Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Непомнющий М.М. в судовому засіданні просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відзив на позов [PERSON] з боку [PERSON] не подавався. Представник [PERSON] - адвокат Палайчук К.К. в судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Відзив на позов [PERSON] , з боку [PERSON] не подавався. Представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Михайловський С.О. в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] та позову [PERSON] заперечував. Матеріали справи містять відзив на позов [PERSON] , в якому відповідач не визнає позовні вимоги та просить в їх задоволенні відмовити. Пояснення щодо позову [PERSON] з боку Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не подавалися. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що існує перешкода у прийнятті спадщини на вказану квартиру після смерті [PERSON] , у зв`язку із наявністю в Державному реєстрі арешту, на підставі постанови першого Київського ВДВС Одеського МУЮ, 24408814, 29.09.2011р. Позивач зазначає, що листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що стосовно номеру запису про обтяження № 11667069 від 29.09.2011 року на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 24408814 від 29.09.2011 року видану Київським ВДВС Одеського міського управління юстиції відсутня інформація щодо встановлення походження обтяження. Крім того, в позовній заяві зазначено, що виконавче провадження, в межах якого було накладено спірний арешт, було відкрито за рішенням суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, однак згодом [PERSON] від аліментів відмовилась. У зв`язку з викладеним позивач змушений звернутись задля вирішення цього питання з позовом до суду. В задоволенні зустрічного позову представник [PERSON] та [PERSON] просив відмовити у зв`язку з його безпідставністю. У відзиві на позовну заяву представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) посилається на те, що в провадженні арешт майна, що належить [PERSON] , накладений 29.09.2011 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 24408814, накладений державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений ЗУ «Про виконавче провадження», тому скасуванню не підлягає. Названа постанова не оскаржена. Крім того, у відзиві зазначено, що ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» не була передбачена можливість зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Також представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що до позовної заяви не додано доказу, який підтверджує, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] та арешт, накладений на його майно, порушує її права та законні інтереси. Також зауважує, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам, викладеним в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», так як позов пред`явлено до неналежного відповідача. Також у відзиві вказано, що [PERSON] була стороною виконавчого провадження, у зв`язку з чим її вимоги не можна розглядати в позовному провадженні. У задоволенні зустрічного позову представник Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) також просив відмовити, але відповідний відзив не надав. Представник [PERSON] у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, посилаючись на його безпідставність, так як він суперечить вимогам, викладеним в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» стосовно неналежного суб`єктного складу викладеного в позовній заяві, однак відповідний відзив до суду не подавала. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом досліджено копію Свідоцтва про право власності на житло від 05 липня 1996 року № 020, з якого вбачається, що [PERSON] та члени його родини: жінка [PERSON] та син [PERSON] стали власниками квартири під [ADDRESS] . З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 18.05.2021, вбачається, що названа вище квартира належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях по 1/3 кожному. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповіддю Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 14.06.2021 року № 59Б/2021/02-14 на ухвалу суду повідомлено, що за час життя [PERSON] склав заповіт, яким вирішив на випадок смерті заповідати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованій за адресою: [ADDRESS] ) належну йому 1/3 частку квартири під [ADDRESS] . Крім того, вказаною відповіддю повідомлено, що з заявою про прийняття спадщини зверталась лише [PERSON] . З інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що на 1/3 частці квартирипід [ADDRESS] , яка належить [PERSON] накладено арешт, на підставі постанови першого Київського ВДВС Одеського МУЮ, 24408814, 29.09.2011р Крім того, з листа Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.05.2021 № 22807 вбачається, що стосовно номеру запису про обтяження № 11667069 від 29.09.2011 року на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 24408814 від 29.09.2011 року виданої Київським ВДВС Одеського міського управління юстиції відсутня інформація щодо встановлення походження обтяження. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. В положеннях ч. 1 ст. 1245 ЦК України передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 59 вказаного Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що виконавче провадження №24408814 від 29.09.2011 року, було завершено та знищено, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Крім того, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем 1/3 частки квартири під [ADDRESS] , після смерті [PERSON] - є [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Суд погоджується з позицією Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з приводу того, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам, викладеним в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», так як права [PERSON] не є порушеними, а також з приводу того, що спадкоємцем 1/3 частки квартирипід [ADDRESS] , є [PERSON] . В той час, суд критично ставиться до усних пояснень представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно того, що зі слів [PERSON] стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться поза межами України. Судом зауважується, що [PERSON] був особисто присутній в судовому засіданні 15 червня 2021 року, що спростовує припущення представника Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того, судом зауважується, що положеннями п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Отже, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не може бути відповідачем у справі, а може бути лише третьою особою. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини та досліджені в судовому засіданні, за участю всіх учасників процесу, докази, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Одночасно суд зауважує, що в ході судового розгляду справи доказів доводам представників сторін, що арешт було накладено в межах виконання рішення суду про стягнення аліментів та тим обставинам, що [PERSON] відмовилась від аліментів сторонами надано не було. Отже, суд вважає, що зазначені обставини є припущеннями, у підтвердження яких не надано жодного належного та допустимого доказу. Крім того, своїм листом Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вже пояснив, щовідсутня інформація щодо встановлення походження обтяження. Враховуючи те, що на теперішній час, в зв`язку з завершенням виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження, органи виконавчої служби не мають можливості вирішити питання про зняття арешту, суд погоджується з доводами позивача за зустрічним позовом, щодо того, що арешт порушує її право, щодо неможливості вступити у спадщину. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved