Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 06.04.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1924 від 18.09.2015 року, а також стягнути з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При цьому також позивач просить допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 08.04.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою від 22.04.2020 року провадження по справі відкрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. 04.11.2020 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, будь-яких заяв стосовно суті вимог не надав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2015 року, від якого мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не надає кошти на утримання дітей та оскільки примирення подружжя неможливе, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Відповідач будь-яких заяв стосовно суті вимог до суду не надав, до судових засідань не з`явився. При цьому суд вважає, що відповідач ухиляється від участі в судовому процесі без поважних причин, оскільки тричі направлял заяви з аналогічним змістом про перенесення розгляду справи та не надав доказів поважності неявки, не виказав свою правову позицію щодо заявлених позивачем вимог. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.09.2015 року [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1924, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.6/. [INFO] народився [PERSON] , актовий запис № 1937, що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис №1938, що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданного Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтвах вказані сторони у справі /а.с.7-8/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо з вересня 2019 року, спорів стосовно поділу спільного майна та визначення місця проживання дітей на теперішній час сторони не заявляють. В заяві від 04.11.2020 року позивач звертає увагу на те, що навіть на день народження дітей, який був 04.10.2020 року відповідач не привітав дітей, не направив смс поздоровлення, не приніс дітям подарунків та кошти не надав. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Відповідачем на підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання дітей не надано жодних доказів. А лише надані клопотання про відкладення розгляду справи, без надання доказів поважності причин неявки до судових засідань. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач добровільно не надає кошти на утримання дітей, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Матеріали справи не містять доказів, що були відхилені судом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved