Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24.07.2013 року в загальному розмірі 18566,63 грн. станом на 14.07.2020 року, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 1006,51 грн, в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 1006,51 грн. - за простроченим тілом кредиту; відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 361,76 грн. та пенею в сумі 17198,36 грн.. Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву №б/н від 24.07.2013 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила факт її ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання нею вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 3500,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаною здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов'язкового платежу, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.64, 66). В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.67-68). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 28.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 28.01.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1. Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 24.07.2013 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилась з його умовами (а.с.21). Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі [PERSON] під час судового розгляду спростований не був. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 24.07.2013 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім`я карту «Універсальна» та пенсійну карту, а також отримати кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/Gold в розмірі 5000,00 грн.. Водночас у вказаній анкеті-заяві відсутні відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту, вид отриманої нею кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань). Укладений між сторонами договір від 24.07.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним). До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.106-139) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.105), які відповідачем [PERSON] не підписані. Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі [PERSON] , останній 24.07.2013 року був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] із встановленням кредитного ліміту 2500,00 грн., який в цей же день був зменшений до 300,00 грн., та в подальшому 26.08.2013 року збільшений до 3000,00 грн., 15.10.2013 року - до 3500,00 грн., а станом на 08.08.2018 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.103). Згідно укладеного між сторонами кредитного договору відповідачу [PERSON] були надані кредитні картки за № [NUMBER] зі строком дії до 10/15, № [NUMBER] зі строком дії до 05/17 та № [NUMBER] зі строком дії до 10/21 (а.с.104). Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 15.10.2013 року кредитного ліміту в розмірі 3500,00 грн. та використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки та придбання продуктів, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача [PERSON] згідно укладеного між сторонами договору (а.с.16-18). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.07.2013 року станом на 31.05.2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року складала 3326,55 грн., з яких: 3227,26 грн. - заборгованість за кредитом та 99,29 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.7) Зі змісту графи 11 «Сплачено відсотків» доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 24.07.2013 року вбачається зарахування банком в період з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року в рахунок сплати відсотків грошових коштів на суму 1348,83 грн. (а.с.7). Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення, на погашення складових заборгованостей, за період з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року витрати відповідачем [PERSON] грошових коштів за отриманим кредитом складали 9274,81 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення нею відповідних сум в загальному розмірі 7297,09 грн. (а.с.17-18). Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року відповідачем [PERSON] було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 19263,81 грн., а на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 10119,64 грн.. Витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01.10.2019 року по 14.07.2020 року складають 1207,20 грн., а відомості про внесення відповідачем в цей період грошових коштів на погашення кредиту відсутні (а.с.16-17). Згідно виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що до суми здійснених останньою витрат кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 01.10.2019 року банком був включений штраф (за прострочення за кредитом) у загальному розмірі 400,00 грн. та пеня (за прострочку за кредитом та за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.) в загальному розмірі 19048,36 грн.. Під час судового розгляду відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування нею кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.07.2013 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 14.07.2020 року складає 18566,63 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 1006,51 грн., в тому числі, 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 1006,51 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 361,76 грн.; - нарахована пеня - 17198,36 грн.; - нарахована комісія - 0,00 грн. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне: Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, прохав також, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути і заборгованість по відсотках, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, та пеню за порушення строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених договором (за прострочене зобов`язання за кредитом). На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 24.07.2013 року, надав, як невід`ємну складову кредитного договору, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/), в яких, зокрема, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язання, розміри і порядок їх нарахування) та інші умови. Надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] про її ознайомлення з ними. Натомість в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 24.07.2013 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було. З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідач [PERSON] , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 24.07.2013 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду. Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (24.07.2013 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (10.11.2020 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, та не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем [PERSON] , як позичальником, запропонованих їй позивачем, як кредитором, умов та приєднання її, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті:https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача [PERSON] , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 24.07.2013 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, щодо відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в сумі 17198,36 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 361,76 грн., суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При зверненні до суду з даним позовом в частині нарахування відсотків згідно ст.625 ЦК України банк посилається на те, що їх нарахування передбачено домовленістю сторін відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, яка почала діяти з 01.03.2019 року, а саме: в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна» (а.с.88 зворот). Разом з тим, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку в редакції, чинній на дату підписання відповідачем [PERSON] анкети-заяви від 24.07.2013 року, витяг з яких був доданий представником позивача до позовної заяви, зазначеної умови щодо сплати відсотків у вказаному вище розмірі не містять, як і не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними в цілому; належних доказів досягнення між сторонами домовленостей з цього приводу після 01.03.2019 року позивачем під час судового розгляду надано не було, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили визначений банком розмір процентів за прострочення виконання основного зобов`язання, внаслідок чого позивачем не доведено, що саме такий розмір процентів був встановлений кредитним договором. При цьому судом також враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України із застосуванням відсоткової ставки 86,4% річних, жодним чином не мотивував нарахування відсотків за період з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року саме в такому розмірі 361,76 грн. (71,40 грн. + 2,38 грн. + 69,02 грн. + 2,38 грн. + 71,40 грн. + 2,38 грн. + 71,40 грн. + 2,38 грн. + 66,64 грн. + 2,38 грн.), не послався на умови договору щодо збільшення встановленого законом (ст.625 ЦК України) розміру відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання - 3% річних, не зазначив підстав для визнання заборгованості простроченої, та, як наслідок, підстав застосування до відповідача такої міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання. На підставі викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 361,76 грн. не підлягає до задоволення внаслідок її безпідставності. Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6 ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин). Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №357/4626/17, від 11.12.2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 1006,51 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступного висновку. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту зазначив у поданій до суду позовній заяві про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 24.07.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому. На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 24.07.2013 року позивачем надано три розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року; 2) з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року та 3) з 01.10.2019 року по 14.07.2020 року. Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] за наданим їй кредитом суд оцінює як такий, що має виключно інформаційний характер та відображає проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру. З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача [PERSON] , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на24.07.2013 у розмірі 2500,00 грн. та його подальше збільшення 15.10.2013 року до 3500,00 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року витрат кредитних коштів на загальну суму 9274,81 грн. та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 7297,09 грн.; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року, без урахування суми штрафів та пені, витрат кредитних коштів на загальну суму 1022,65 грн. та внесення нею на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 10119,64 грн.; 4) відсутність здійснених відповідачем в період часу з 01.10.2019 року по 14.07.2020 року, без урахування пені та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, витрат кредитних коштів та відсутність внесених нею на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів; 5) включення банком, починаючи з 01.08.2015 року до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом штрафу (за прострочення за кредитом) в загальному розмірі 400,00 грн., пені (за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн. та за прострочку за кредитом) в загальному розмірі 19048,36 грн. та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, в загальному розмірі 361,76 грн.. Зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 24.07.2013 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 24.07.2013 року по 14.07.2020 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення відсотків (1348,33 грн.) та пені (2250,00 грн.). Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 24.07.2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту та пені, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом, зокрема, відсотків - 1348,33 грн. (графа №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31.05.2015 року) та 2250,00 грн. (сума погашеної заборгованості по пені в розрахунку станом на 30.09.2019 року) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту. Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19. За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача [PERSON] за простроченим тілом кредиту в сумі 1006,51 грн. не можна вважати обгрунтованим. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сума фактично отриманих та використаних відповідачем [PERSON] кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року становить 1022,65 грн., отриманих шляхом вирахування із визначеного банком загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період включених до нього сум штрафу (400,00 грн.) та пені (17841,16 грн.), що відповідає наступному розрахунку: 19263,81 грн. - 400,00 грн. - 17841,16 грн. = 1022,65 грн.. Відповідно сума фактично отриманих та використаних відповідачем [PERSON] кредитних коштів за період з 01.10.2019 року по 14.07.2020 року становить 0,00 грн., оскільки до загального розміру витрат відповідачем кредитних коштів за вказаний період банком без наявності для цього правових підстав були зараховані виключно суми пені (1207,20 грн.) та процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України (361,76 грн.), а всього в загальному розмірі 1568,96 грн.. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем [PERSON] грошові кошти в сумі 9274,81 грн. (період з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року) та 1022,65 грн. (період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року), а всього на загальну суму 10297,46 грн. (9274,81 грн. + 1022,65 грн.) були повністю повернуті ним АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу: з 24.07.2013 року по 31.05.2015 року грошових коштів в сумі 7297,09 грн. та з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року грошових коштів в сумі 10119,64 грн., а всього в загальному розмірі 17416,73 грн. (7297,09 грн. + 10119,64 грн.), а включення банком до загального розміру заборгованості по кредиту відсотків, штрафу та пені мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо: відсоткової ставки, порядку та строків сплати відповідачем відсотків за користування кредитним лімітом, штрафних санкцій, розміру та порядку їх сплати, суд, з урахуванням відсутності в укладеному між сторонами кредитному договорі від 24.07.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення нею грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому, приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] станом на 14.07.2020 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1006,51 грн. та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів щодо розрахунку наявної у відповідача заборгованості за наданим кредитом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування встановлених судом обставин повного погашення відповідачем кредитної заборгованості за договором №б/н від 24.07.2013 року за рахунок внесених нею на картковий рахунок грошових коштів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк`про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24.07.2013 року у загальному розмірі 18566,63 грн. у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача [PERSON] проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання нею обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві. Відсутність позову відповідача [PERSON] про визнання кредитного договору від 24.07.2013 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. за пред'явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Outcome: dismissed