Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] (а.с.1-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником будинку [ADDRESS] . Разом з нею в даному будинку зареєстрована онука [PERSON] , яка понад рік не проживає за даною адресою, її речі також відсутні. Відповідачка з грудня 2019 року проживає у м. Києві, але її адреса їй не відома. Зазначає, що реєстрація відповідача у будинку не дозволяє розпорядитися своєю власністю на власний розсуд і значно обмежує її права. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 16 квітня 2021 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із поданою відповідачем заявою. Протокольною ухвалою суду від 24.06.2021 відкладено розгляд справи у зв`язку з неповідомленням про день, час та місце розгляду справи відповідача. У судове засідання позивач не прибув, про день час та місце розгляду справи повідомлена. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначивши одночасно, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позов не подано. З урахуванням вищевикладеного судом 23.07.2021 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Згідно витягу про реєстрацію права власності та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2-1596 від 02.06.2003 є власником будинку [ADDRESS] (а.с.5, 36). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 11.03.2021 року №4324 у будинку [ADDRESS] , крім [PERSON] , зареєстрована [PERSON] (а.с.6). Відповідно акту про не проживання особи від 15.03.2021 року [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , але з грудня 2019 року проживає у м. Києві (а.с.7) ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно постанови ВСУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-709цс16, згідно ст.391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до абзацу 2 п.34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з грудня 2019, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а отже, відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved