Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Кіровоградське міжрайонне управління водного господарства звернулося до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь завдану матеріальну шкоду у зв'язку із вчиненням ними кримінальних правопорушень щодо Кіровоградського міжрайонного управління водного господарства, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, у розмірі 76067,00 грн. та витрати понесені за замовлення незалежної експертної оцінки у розмірі 1000,00 грн., а разом 77067,00 грн.. Свої вимоги обґрунтовало тим, що вироком Кіровоградського районного суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] викрали частину напірного трубопроводу міжгосподарської мережі Приміської зрошувальної системи, яка перебуває на балансі Кіровоградського МУВГ та є державною власністю, а саме: гідрантів зі сталевими вставками 500 мм у кількості 1 шт. (трубопровід НТ-1); гідрантів зі сталевими вставками 500 мм у кількості 3 шт. (трубопровід НТ-2). Розмір завданої шкоди, внаслідок пошкодження та викрадення сталевих гідрантів зі сталевими вставками діаметром 500 мм з напірного трубопроводу Приміської зрошувальної системи Кіровоградського МУВГ визначено експертною оцінкою TOB «Кіровоградський аукціонний центр». Вартість збитків визначена спеціалістами складає 76 067,00 грн.. Завдані збитки відповідачі не відшкодували. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду. Представники позивача Титаренко Я.Л. та Сергієнко І.М. в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті справи, позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з'явилися, позов не визнали, мотивуючи тим, що з них вже було стягнуто матеріальні збитки на користь позивача вироком суду, а тому просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 22 вересня 2016 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалив вирок у кримінальній справі № 390/1152/16-к, яким визнав [PERSON] та [PERSON] винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, та призначив покарання [PERSON] у виді 2 років і 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, [PERSON] у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Вироком встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з трубопроводу зрошувальної системи, яка перебуває на балансі Кіровоградського міжрайонного управління водного господарства, шляхом розкопування демонтували та таємно викрали 4 металеві вставки діаметром 500 мм та довжиною 1,5 м, кожна, вартістю 267 грн. 05 к. за одну металеву вставку. Цивільний позов, заявлений потерпілим під час кримінального провадження, судом був задоволений частково, стягнуто із обвинувачених на користь потерпілого 1068 грн. 20 к. матеріальних збитків, які складають вартість чотирьох металевих труб, згідно з висновком товарознавчої експертизи. В частині позовних вимог про стягнення з обвинувачених інших витрат на відновлення трубопроводу було відмовлено, у зв'язку з тим, що представником цивільного позивача не надано достовірних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог у цій частині. Вказаний вирок суду набрав законної сили 24.10.2016 року (а.с. 9-10). Відповідно до експертної оцінки TOB «Кіровоградський аукціонний центр» від 31.08.2016 розмір завданої шкоди, внаслідок пошкодження та викрадення сталевих гідрантів зі сталевими вставками діаметром 500 мм з напірного трубопроводу Приміської зрошувальної системи Кіровоградського МУВГ складає 76067,00 грн.. Згідно з ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 22 березня 1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положенням ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В п.п. 2, 10 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 116 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 7 грудня 2011 року № 1253) вбачається, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб'єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснюється відшкодування збитків, завданих підприємству, установі і організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення. Залишок коштів перераховується до державного бюджету. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було задано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заподіяні [PERSON] та [PERSON] збитки внаслідок вчинення злочину (витрати на відновлювальні роботи), підлягають стягненню з відповідачів солідарно за винятком суми, яка вже стягнута вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22.09.2016 (76067,00 - 1068,20=74 998,8). Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 2 ст. 4 цього ж закону передбачено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1600 грн. на день подачі позову. Отже, із відповідачів слід стягнути по 800 грн. судового збору на користь держави. Крім того, з позивачів на користь позивача слід стягнути витрати понесені за замовлення незалежної експертної оцінки у розмірі 1000,00 грн, тобто по 500 грн. з кожного. На підставі викладеного та ч.1, п.1 ч.2 ст.22, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: partial