Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Короткий виклад позову. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Даним рішенням встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] в м. Дубно Рівненської області, є троюрідним братом [PERSON] ; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на домоволодіння [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно отриманого померлим Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Оскільки вказаним рішенням порушено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, вона подала апеляційну скаргу на рішення суду. Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року скасовано в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно отриманого померлим Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та в задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Зазначає, що 10 грудня 2008 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] , серії ЯБ №075302. 27 грудня 2010 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302. Даний факт підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченим 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В. за реєстром №5532. Згідно відмітки на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302 приватним нотаріусом було зазначено, що право власності на вказану земельну ділянку переходить до [PERSON] 04 липня 2011 року начальником відділу Держкомзему у м. Дубно було зареєстровано в Поземельній книзі дану земельну ділянку за [PERSON] за реєстровим №5610300000020021777:3:002 та проставлено відповідну відмітку у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302. Отже, [PERSON] вчинила всі необхідні дії передбаченні чинним, на час укладення договору, законодавством для того, щоб зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] , згідно державного акту серії ЯБ №075302. 21 грудня 2019 року до [PERSON] звернулась [PERSON] , яка повідомила, що 28 квітня 2017 року придбала у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмигою М.В. за реєстром №180. Враховуючи, що площа земельної ділянки під будинком була значно більша ніж придбала [PERSON] , то вона вирішила приватизувати залишок земельної ділянки під житловим будинком [ADDRESS] . Проте з`ясувалось, що земельна ділянка під житловим будинком [ADDRESS] площею 0,10 га взагалі не приватизована і державний акт на вказану земельну ділянку не видавався. 13 вересня 2019 року рішенням Дубенської міської ради Рівненської області було надано дозвіл [PERSON] на безкоштовну приватизацію ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:0812, яка знаходиться по [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 28 листопада 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області Балакірєвим І.О. було зареєстровано за [PERSON] право власності на вищезазначену земельну ділянку. Враховуючи, що будь-які відомості про [PERSON] як власника земельної ділянки площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, яку [PERSON] придбала у [PERSON] , були відсутні, тому вона не могла раніше повідомити [PERSON] , що фактично придбала належну їй земельну ділянку. Згідно інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №194798474 від 24.12.2019 зазначено, що за житловим будинком [ADDRESS] фактично рахується дві земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:0812, зареєстрована за [PERSON] 28.11.2019 і набута нею шляхом безоплатної приватизації; земельна ділянка площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, придбана [PERSON] 28.04.2017. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, земельна ділянка площею 0,0653 га, яка належала [PERSON] , була надана не для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а для ведення особистого селянського господарства. В подальшому [PERSON] , без належних документів зареєструвала вказану земельну ділянку із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . Фактично, згідно відомостей із Публічної кадастрової карти, належна [PERSON] земельна ділянка знаходиться між житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] із зазначенням цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку з цим постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] права власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно отриманого померлим Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та в задоволенні цих позовних вимог відмовлено. На підставі вищевикладеного, вважає, що право власності [PERSON] на земельну ділянку є порушеним та підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0653 га, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмигою М.В. за реєстровим №180 згідно ч.3 ст. 215 ЦК України та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] . Короткий виклад заперечень сторін. Приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Шмига Маріанною Вікторівною подано заперечення на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки був посвідчений нею 28 квітня 2017 року за реєстровим № 180, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) за яким [PERSON] продала для [PERSON] земельну ділянку площею 0,0653 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] з кадастровим № 5610300000:02:002:1777. Посвідчення договору було здійснено відповідно до норм Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Сімейного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших законів і підзаконних нормативно-правових актів. Державну реєстрацію права власності було проведено згідно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Для посвідчення правочину [PERSON] було надано весь необхідний пакет документів, що підтверджують її право власності на відчужувану земельну ділянку. В усіх документах, поданих для вчинення нотаріальної дії кадастровий номер земельної ділянки був зазначений «5610300000:02:002:1777». Відповідно підстав для сумнівів або відмови для вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було. Усі документи відповідали вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Також було перевірено відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту щодо спірної земельної ділянки. Продавець стверджувала, що відчужувана земельна ділянка є її особистою власністю, оскільки нею успадкована, а також те, що судового спору про неї немає, а також немає на неї прав у третіх осіб, що зафіксовано у п 1.4 договору купівлі-продажу. Посвідчення даного правочину відповідало волі обох сторін договору, та всім вимогам чинного законодавства. Інформація про рух справи. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позиції учасників процесу. Представник позивача - адвокат Рідченко М.В., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 72). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Попередньо подала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, факти викладені в позовній заяві підтверджує, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 53). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Попередньо подала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, факти викладені в позовній заяві підтверджує, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 67). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Дубенського міського нотаріального округу Шмига Маріанна Вікторівна, згідно поданої заяви просить судові засідання у справі проводити без її участі, щодо позовних вимог - покладається на розсуд суду. Встановлені судом обставини та правові висновки. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення позовних заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Даним рішенням встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] в м. Дубно Рівненської області, є троюрідним братом [PERSON] ; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на домоволодіння [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно отриманого померлим Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11). Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 жовтня 2015 року скасовано в частині визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, згідно отриманого померлим Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та в задоволенні цих позовних вимог відмовлено (а.с. 12-13). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Стадійчук О.В. за реєстром №5532, [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302. На державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302 приватним нотаріусом було зазначено, що право власності на вказану земельнуділянку переходить до [PERSON] 04 липня 2011 року начальником відділу Держкомзему у м. Дубно зареєстровано в Поземельній книзі дану земельну ділянку за [PERSON] за реєстровим №5610300000020021777:3:002, про що свідчить відповідна відмітка у державному акті на прав власності на земельну ділянку серії ЯБ №075302 (а.с. 14-16). Відповідно до змісту ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповіднім органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права я порядку, встановленому законом. Отже, позивачка вчинила всі необхідні дії передбаченні чинним, на час укладення договору, законодавством для того, щоб зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по [ADDRESS] , згідно державного акту серії ЯБ №075302. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №194798474 від 24.12.2019, за житловим будинком [ADDRESS] фактично рахується дві земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:0812, зареєстрована за [PERSON] 28.11.2019 і набута нею шляхом безоплатної приватизації; земельна ділянка площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, придбана [PERSON] 28.04.2017 (а.с. 19-20). 28 квітня 2017 року, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий номер 5610300000:02:002:1777, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмигою М.В. за реєстром №180 (а.с. 21). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України, визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно частин 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки, постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року було скасовано право власності [PERSON] на земельну ділянку, яка була предметом купівлі-продажу, тому укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2017 року не може вважатись дійсним. Отже, право власності [PERSON] на земельну ділянку є порушеним та підлягає захисту, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0653 га, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського міського нотаріального округу Рівненської області Шмигою М.В. за реєстровим №180 згідно ч.3 ст. 215 ЦК України та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1816, 00 грн., який підлягає стягненню з відповідачів у справі.

Outcome: approved