Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

КЖРЕП № 1 м. Комсомольська звернулось до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням койко-ліжком в кім. 210 в будинку № 23 по вул. Строни в м. Комсомольську. Заявлені вимоги обґрунтовуються посиланням на те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені Законом строки, з огляду на що має бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. До суду представник позивача не зявився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився двічі. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, а також позицію позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши представлені у справі письмові докази, суд встановив наступне: Згідно із рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 165 від 31.08.1998 р. житловий будинок № 23 по вул. Строни в м. Комсомольську прийнятий у власність міської ради, як житловий будинок для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті та переданий в оперативне управління КЖРЕП № 1. Спірне жиле приміщення було виділене [PERSON] у відповідності до ордера № 11-Г від 29.02.2008 року. В спірному жилому приміщенні відповідач був зареєстрованим з моменту виділення згаданої житлової площі і значиться зареєстрованим в ньому на час розгляду справи судом. Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значиться зареєстрованим відповідач, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Але судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ Про житловий фонд соціального призначення від 12.01.2006 року. Разом з тим, приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч. 7 ст. 11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією представника позивача щодо можливості застосування до спірних відносин положень ст.ст. 71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту наданого акту, датованого 12.05.2015 р. (а.с. 8) [PERSON] в кімнаті № 210 по вул. Строни, 23 в м. Комсомольську не проживає, На час перевірки в зазначеному житловому приміщенні був встановлений проживаючим гр. [PERSON] Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що в спірному жилому приміщенні відповідач не проживає з 2008 року. З моменту залишення спірної квартири, протягом такого тривалого строку, в будь-який спосіб не вирішив питання з власником житлового фонду щодо збереження за ним права на житло, що є переконливим свідченням прояву його абсолютної байдужості до спірної квартири, і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у відповідача поважної причини для непроживання в спірному приміщенні та формального збереження житла за собою, що відповідно до положень ст.72 ЖК України є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог 88 ЦПК України.

Outcome: approved