Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, за участю третіх осіб Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Східного управління Офісу великих платників податків ДПС. В позові зазначено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року з позивача на користь відповідача було стягнуто суму заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 39859 гривень 05 копійок. 07 лютого 2019 року третьою особою Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було перераховано на рахунок відповідача грошову суму в загальному розмірі 39859 гривень 05 копійок, що підлягали стягненню за рішенням суду. Позивач зазначає, що вказану виплату було проведено в більшому розмірі, ніж належить, оскільки виплата здійснена без утримання (відрахування, зменшення) обов`язкових податків і зборів, а саме податку на доходи фізичної особи в розмірі 18 % на суму 7174 гривні 63 копійок і військового збору в розмірі 1,5 % на суму 597 гривень 89 копійок. Загальна сума безпідставно виплачених відповідачу грошових коштів склала 7772 гривні 52 копійок, які до теперішнього часу позивачу не повернуті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, в розмірі 7772 гривні 52 копійок, інфляційні втрати в розмірі 3673 гривні 00 копійок, 3% річних від простроченої суми в розмірі 1140 гривень 00 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання представник позивача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає, обґрунтування заперечень проти позову викладені в письмових поясненнях. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представником відповідача подані письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки рішенням суду з позивача було стягнуто на користь відповідача суму заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 39859 гривень 05 копійок. Зазначене рішення суду було виконано в повному обсязі. Щодо податку з доходів фізичної особи та військового збору, то їх сплата це обов`язок позивача перед державою, тобто всі видатки, пов`язані з нарахуванням та сплатою заробітної плати юридичною особою на користь своїх робітників, юридична особа зобов`язана сплачувати до бюджету самостійно та у встановлені законом строки. Відповідач ніяких зайвих коштів за рішенням суду не отримував, він сам собі нічого не нараховував та не сплачував, тому сплачувати позивачу він нічого не повинен. В судове засідання представник третьої особи Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням поданих письмових пояснень. Також представником третьої особи Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надані письмові пояснення, в яких зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ПАТ «Запоріжжяобленерго», в тому числі й на користь відповідача. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України. Положеннями цього кодексу передбачено, що на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. А закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. При цьому відрахування зі стягнутих сум будь-яких податків та зборів зазначеним законом не передбачено. В судове засідання представник третьої особи Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Східного управління Офісу великих платників податків ДПС не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2018 року, позов [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь [PERSON] суму заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 39859 гривень 05 копійок. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь держави суму судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок. В іншій частині позову відмовлено. Зазначене судове рішення набрало законної сили 16 липня 2018 року. Згідно платіжного доручення від 04 лютого 2019 року, Державною казначейською службою України 07 лютого 2019 року перераховано на рахунок [PERSON] суму в розмірі 39859 гривень 05 копійок, призначення платежу заробітна плата за виконавчим листом № 320/2811/18 від 17 липня 2018 року, виданим Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно довідки-розрахунку нарахованих, утриманих і виплачених сум від 16 червня 2020 року, в бухгалтерському обліку ПАТ «Запоріжжяобленерго» по рішенню суду станом на дату видачі довідки існує заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» в розмірі 7772 гривні 52 копійок, а саме: 39859 гривень 05 копійок (по рішенню суду) 7772 гривні 52 копійок (податки і збори) 39859 гривень 05 копійок (виплата державною виконавчою службою) = 7772 гривні 52 копійок. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Як було встановлено судом, на підставі рішення суду з позивача на користь відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 39859 гривень 05 копійок. У рішенні суду не зазначено, що ця сума підлягає стягненню з відрахуванням зборів та обов`язкових платежів. В подальшому, на виконання судового рішення, з рахунку позивача на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в розмірі 39859 гривень 05 копійок. Тобто, стягнута саме та сума, яка була зазначена у рішенні суду. Разом із цим, позивач, заявляючи вимоги про стягнення грошових коштів, посилався на те, що вони були набуті відповідачем без достатньої правової підстави. Однак, аналіз положень глави 83 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим, у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої плати Верховного суду, викладених у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 753/15556/15). Однак, позивачем зазначені вище обставини не враховані, жодні належні та допустимі докази як недобросовісної поведінки з боку відповідача, так і набуття відповідачем вказаних грошових коштів у результаті рахункової помилки з боку особи, яка провела виплати, суду не надані. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Крім того, оскільки відповідач набув грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, не є скасованим у відповідному порядку та виконане в примусовому порядку державною виконавчою службою, тому відсутні підстави вважати ці кошти набутими без достатньої правової підстави. Посилання представника позивача на те, що у рішенні суду не було зазначено про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням зборів та обов`язкових платежів, суд не може прийняти до уваги, оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. Так, зазначене судове рішення набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України. Дійсно, положеннями Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. Отже, обов`язок щодо оподаткування стягнутих на користь відповідача грошових сум покладався саме на позивача. Не зазначення такого обов`язку у судовому рішенні могло бути підставою для оскарження зазначеного рішення до суду вищої інстанції, але позивач таким своїм правом на оскарження не скористався. Самі ж по собі посилання представника позивача про необхідність повернення відповідачем вказаних в позовній заяві грошових коштів без доведення обґрунтованості підстав такого повернення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, оскільки відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed