Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» (далі Підприємство) звернулось до суду з позовною заявою в якій зазначило, що відповідачі зареєстровані і мешкають в квартирі [ADDRESS], користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, проте не в повному обсязі їх сплачують, в зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01.10.2007 по 31.07.2011 в розмірі 2649,99 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів. В суді представник позивача підтримав заявлений позов, просив його задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що відповідачі частково оплачували заборгованість на протязі її виникнення, тим самим погоджуючись з її існуванням, отже перебіг позовної давності переривався. Відповідачі, за виключенням [PERSON], яка не з'явилась до суду, про причини неявки не повідомила, що не є перешкодою для розгляду справи, проти позову заперечували в повному обсязі зазначивши, що докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не підтверджують факту надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання; докази наявності ліцензії у позивача на надання даних послуг також відсутні; між сторонами не укладено договору про надання відповідних послуг, а ті, що надаються, не відповідають якості. Крім того, просили застосувати до вимог позивача позовну давність. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS], що останніми не заперечується. Як вбачається з розрахунку заборгованості оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.10.2007 по 31.07.2011 остання становить 2649,99 грн., при цьому у вказаний період часу відповідачами оплата за надані послуги частково здійснювалась (а.с. 2-4). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - у відповідності зі звичаями ділового обігу чи іншими вимогами, які звичайно пред'являються. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а п. 1 ч. 3 ст. 20 даного Закону передбачає, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідачі своїх зобов'язань відповідно до Закону не виконали та не надали судові доказів того, що саме позивач уникає чи відмовляється від укладення такого договору, отже посилання на відсутність укладеного між сторонами договору про надання відповідних послуг як на підставу відмови у позові не є слушним, як і посилання на відсутність в матеріалах справи ліцензії, що дає позивачу право надавати зазначені послуги позивачем, так як дана інформація є загальнодоступною. Зазначаючи в запереченнях про низьку якість послуг, що надаються позивачем, відповідачі тим самим спростовують своє твердження про відсутність доказів надання таких послуг, при цьому доказів їх неналежної якості не надають. Отже, викладені в запереченнях обставини, через які в задоволенні позову суд має відмовити, не обґрунтовані, окрім посилання на пропуск позивачем строків позовної давності. Вимоги позивача є такими, що знаходяться поза межами позовної давності і не можуть бути задоволені в зв'язку з відповідною заявою відповідачів та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України, так як оплата чергових платежів, хай і не в повному обсязі, не свідчить про визнання відповідачами боргу за минулий період. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене та ті факти, що вимоги позивача стосуються стягнення заборгованості, виниклої більш ніж три роки тому і судовий наказ, яким заборгованість раніше стягувалась, скасований ще 19.01.2012, в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed