Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на його користь суму понесених витрат в розмірі 51\~140, 00 грн., що складається з: суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50\~000, 00 грн. та витрат за встановлення розміру збитку в розмірі 1\~140, 00 грн., а також суму судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн., посилаючись на те, що 12 квітня 2014 року близько 19 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Лексус», д/з ВН 5100 ВК по вул. Довгій в м. Одесі, скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д/з ВН 0462 ВЕ, під керуванням водія [PERSON], що призвело до нанесення механічних пошкоджень останньому автомобілю. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль «Лексус», д/з ВН 5100 ВК, що належить [PERSON], на момент вчинення ДТП не був застрахований, то згідно ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач сплатив на рахунок [PERSON], якому належить на праві власності автомобіль «Mitsubishi» д/з ВН 0462 ВЕ, суму страхового відшкодування у розмірі 50\~000, 00 грн. на його ремонт, а також позивач поніс витрати за встановлення розміру збитку в розмірі 1\~140, 00 грн. Позивач також звертався до [PERSON] з відповідними листами щодо відшкодування ним виплаченого страхового відшкодування, однак відповідач ухиляється від виконання обов'язку щодо відшкодування шкоди. Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. Від [PERSON] до суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що 12 квітня 2014 року близько 19 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Лексус», д/з ВН 5100 ВК по вул. Довгій в м. Одесі, скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д/з ВН 0462 ВЕ, під керуванням водія [PERSON] Від даного зіткнення транспортний засіб [PERSON] зазнав механічних ушкоджень передньої центральної частини, що було зафіксовано працівниками ДАІ та підтверджується відповідним витягом з АІПС ДТП від 24 вересня 2014 року та актом огляду транспортного засобу від 01 жовтня 2014 року. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується також постановою Апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент вчинення ДТП автомобіль «Лексус», д/з ВН 5100 ВК не був застрахований. Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач [PERSON] Також судом встановлено, що автотранспортний засіб марки «Mitsubishi» д/з ВН 0462 ВЕ, що належить [PERSON], в рамках дії Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований ПАТ «УСК «Гарант-Авто», згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/5322344. Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 вищевказаного Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У судовому засіданні встановлено, що розмір завданих збитків внаслідок ДТП від 12 квітня 2014 року згідно висновку №366/14, складеного експертом ФОП [PERSON] складає 113\~805, 95 грн. Згідно ч. 17 ст. 9 Закону «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. 22 вересня 2014 року [PERSON] повідомив про страховий випадок позивача, а 07 жовтня 2014 року звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП від 12 квітня 2014 року. Відповідачем не була виплачена сума страхового відшкодування на користь [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, у звязку з настанням події, передбаченої ч. 1 ст. 41 вищевказаного Закону, МТСБУ 12 січня 2015 року здійснив виплату на рахунок [PERSON] у розмірі 50\~000, 00 грн. у рамках ліміту встановленого ст. 9 Закону України «Про страхування», що підтверджується наказом МТСБУ №6699 від 31 грудня 2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та відповідним платіжним дорученням №1/24540 від 12 січня 2015 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними тішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] повинен відшкодувати на користь позивача сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 50\~000, 00 грн. У судовому засіданні також доведено, що позивач поніс додаткові витрати за встановлення розміру збитку в розмірі 1\~140, 00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням №8424 від 02 грудня 2014 року, наявним у матеріалах справи. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь МТСБУ. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиплати [PERSON] суми страхового відшкодування позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь МТСБУ. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved