Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

МТСБУ звернулось до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, вказавши, що 21.08.2010 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «DAEWOO» державний номерний знак [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «МІТSUBISHI» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку спеціаліста складає 13 888,64 грн., в тому числі 20% ПДВ. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2010 року. Відповідач на дату ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. [PERSON] подав відповідну заяву до МТСБУ, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 11 573,87 грн. (13 888,64 грн. (розмір шкоди) - 2 314,77 грн. (20% ПДВ). Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. У зв'язку з чим МТСБУ просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 11 537,87 грн. та судові витрати 1 229,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині стягнення суми матеріальної шкоди у 11 573,87 грн. та судового збору, проти стягнення витрат на правову допомогу заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст..10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.08.2010 р. [PERSON] керуючи автомобілем «DAEWOO» державний номерний знак [NUMBER] по пр. Леніна в м. Запоріжжя, та на перехресті вул. Лермонтова - пр. Леніна продовжив рух на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «МІТSUBISHI» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. В результаті ДТП були пошкоджені автомобілі, що підтверджується довідками з ДАЇ. (а.с. 27-28) Автомобіль «МІТSUBISHI» державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], який уповноважив [PERSON] управляти даним автомобілем та представляти його інтереси перед усіма установами, що стосується даного автомобіля, що підтверджується довіреністю серія ВКР №794594 від 29.09.2008 р. (а.с.25-26) Вина відповідача [PERSON] у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2010 року, згідно якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. (л.с.5). На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку спеціаліста автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди №1325 від 02.09.2010 р, матеріальна шкода, завданої власнику автомобіля «МІТSUBISHI» державний номерний знак [NUMBER] складає 13 888,64 грн.(а.с.32-40) Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вказує ст. 41 п. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до заяви [PERSON] від 17.07.2010 року, довідки про розмір відшкодування №1 від 27.12.2010 року, наказу МТСБУ №3887 від 30.12.2010 року [PERSON] було виплачено як відшкодування завданої шкоди 11 573,87 грн., що підтверджено платіжним дорученням №54180 від 30.12.2010 року. (а.с.7-11, 30-31) Листами №23277/3-2-05 від 07.12.2010 року та №8161/3-2-05 від 14.04.2011 року [PERSON] було запропоновано в добровільному порядку компенсувати позивачу зазначені кошти. Однак, до цього часу витрати в добровільному порядку не відшкодовані. (а.с.23-24) Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 ст. 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону. Оскільки позивач здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до нього згідно положень ст..1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги на відшкодування вказаних витрат в порядку регресу. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1, 3-5 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.032013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 26 зазначеної постанови до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Після виплати страхового відшкодування [PERSON] до МТСБУ перейшло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 11 537 грн. 87 коп. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги МТСБУ щодо стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування, Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп., понесені ним при поданні позову. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь МТСБУ витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень, суд виходить з наступного. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] надано Контракт про надання правової допомоги №62 від 27 вересня 2012 року та Додаткову угоду №63 від 15.10.2013 року до Контракту про надання правової допомоги №62 від 27 вересня 2012 року, копію платіжного доручення №3979 від 15.11.2013 р. про сплату 1000 грн. та довіреність на ім'я [PERSON] від 04.09.2013 року (а.с.89-91,100). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] представляла інтереси позивача на підставі довіреності від 04.09.2013 року. Статті 10,60 ЦПК України покладають обов'язок доведення обставин, які є підставою для вимог або заперечень, на сторони. Враховуючи, що позивачем не надано відомостей щодо складу наданих послуги та витраченого для їх надання часу, суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача, тож у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 21 705 грн. 06 коп.

Outcome: partial