Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 09 липня 2014 року, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину. На даний час у позивача погіршилося матеріальне становище, а тому позивач 06 березня 2018 року заявила до суду позов, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів і визначити їх у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісяця, до досягнення ними повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, просила справу розглядати у її відсутності. (а.с. 3) Відповідач про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 25). В судове засідання [PERSON] не зявився, подавши заяву (а.с. 26) про розгляд справи за його відсутності. Такі клопотання сторін відповідають положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а тому суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON]. (а.с. 6,7) На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 09 липня 2014 року, що набрало сили 22 липня 2014 року (а.с. 8), відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 143цс13 від 05 лютого 2014 року). Судом встановлено, що у звязку із законодавчим збільшенням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мінімального розміру аліментів на одну дитину, матеріальний стан отримувача аліментів та дітей змінився таким чином, що вони перебувають у значно гіршому становищі, ніж передбачено нинішнім законодавством. У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Позивач, на утриманні якої перебувають спільні з відповідачем діти (а.с. 9, 10), заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України, існує два способи стягнення аліментів: у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Абзац 2 частини 3 ст. 181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, законодавець не повязує питання способу стягнення аліментів із бажаннями відповідача і не надає право суду вирішувати питання способу стягнення аліментів на власний розсуд, а наділяє лише позивача правом обирати конкретний спосіб стягнення аліментів. Отже, вимога [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів підлягає до задоволення. Щодо визначення розміру аліментів, суд враховує наступне: Сімейне законодавство зобовязує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не подав відзив на позов, не заперечив проти стягнення заявленого розміру аліментів. Однак, суд вважає недоведеною стороною позивача обставину, що з відповідача на утримання двох дітей можна стягувати половину його заробітку (доходу). Зокрема, позивач взагалі не надала суду доказів офіційного працевлаштування відповідача та достатність заробітку (доходу) для задоволення потреб дітей та своїх власних. В той же час, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України обовязок довести обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на позивача. Крім того, сімейним законодавством України не передбачено визначення аліментів у частці від заробітку на кожну дитину окремо. За таких обставин, суд вважає, необхідним та достатнім буде визначення розміру аліментів на користь позивача на утримання спільних з відповідачем дітей як 1/3 частина заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з цим 01 березня 2018 року, а тому саме з цієї дати аліменти мають бути стягнені іншим способом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved