Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в обґрунтування якого вказав, що 26.09.2012 року на підставі заяви відповідача, між ним та відповідачем укладений договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7500 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Але, у порушення наведених норм закону та умов укладеного договору, відповідач зобов`язання, взяті на себе, належним чином не виконав. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2014 року з відповідача на користь позивача за кредитним договором від 26.09.2012 року стягнута заборгованість станом на 31.10.2014 в сумі 12652,05 грн. Станом на 30 червня 2019 року, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 457528,16 грн, яка по суті є заборгованістю з відсотків за користуванням кредитом. Але, позивач не вимагає стягнення з боржника всієї суми заборгованості, а на свій розсуд просить стягнути з боржника на свою користь заборгованість з відсотків за користуванням кредитом в сумі 91462,19 грн за період з 28.02.2019 року по 30.06.2019 року, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1921 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку передбаченому ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. Враховуючи позицію представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з`явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 30.08.2019 року до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи суддею був зроблений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 18.09.2019 року. 18.09.2019 року ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 09.40 год 15.10.2019 року. Через неявку відповідача розгляд справи відкладений на 09.00 год 11.11.2019 року. В судовому засіданні 11.11.2019 року у зв`язку із неявкою відповідача, що був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 26 вересня 2012 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 29.09.2012, підписаною як позивачем так і відповідачем та відкритий кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а. с. 10, 11, 12-35 ). При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а. с. 11). Відповідачем не виконувались умови кредитного договору, у зв`язку з чим на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2014 з відповідача на користь позивача за кредитним договором від 26.09.2012 року стягнута заборгованість станом на 31.10.2014 в сумі 12652,05 грн (а. с. 6-7). Заборгованість [PERSON] перед позивачем за відсотками по кредиту за період з 28.02.2019 року по 30.06.2019 року становить 91462,19 грн. (а. с. 8-9). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2014 року заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання. Вказане стосується й нарахованих відсотків за період з 28.02.2019 по 30.06.2019. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після жовтня 2014 року (пред`явлення до позичальника вимоги на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, що викладені у постанові ВС від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі складаються з судового збору, який в силу ст. 141 ЦПК України, необхідно покласти на позивача. На пiдставi ст. 61 Конституції України, ст.ст. 526, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: dismissed