Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (а.с. 35), вказавши, що відповідач набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2012 року. За вказаною адресою позивачем надавались послуги з централізованого опалення у період з 25 червня 2012 року по 17 березня 2013 року на суму 1781,80 гривень, які відповідачем не оплачені, у зв'язку з чим просять стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги в розмірі 1781,80 гривень та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказавши додатково, що до набуття [PERSON] права власності на квартиру, у зазначеній квартирі мешкала [PERSON] разом зі своєю родиною та між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який, на думку представника позивача, був автоматично достроково розірваний з набуттям права власності на квартиру [PERSON] Оскільки [PERSON] був власником квартири, тож саме з нього належить стягнути заборгованість за надані послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, вказавши, що дійсно у червні 2012 року з прилюдних торгів придбав квартиру [ADDRESS], але фактично до вказаної квартири не вселявся та у ній не проживав до березня 2013 року через створення перешкод у тому попередніми власниками. Договір з Концерном «МТМ» щодо надання послуг з централізованого опалення не укладав, а у березні 2013 року продав квартиру [PERSON] Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що після набуття права власності на квартиру [PERSON] фактично не користувався послугами через створення перешкод попередніми власниками, не укладав договори з Концерном «МТМ», тому підстав для стягнення з нього заборгованості за надані послуги немає. Також зазначив, що між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, який діяв в період виникнення заборгованості, тож саме з попереднього власника належить стягувати заборгованість. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 02.11.2010 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, за яким надавались відповідні послуги за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Як вказує п. 31 договору він укладений строком на 5 років і набирає чинності з дня його укладення. Відповідно до п. 32 договору він може бути розірваний достроково у разі переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи. Згідно зі свідоцтвом від 25.06.2012 року (а.с. 30) [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], державна реєстрація права власності відбулась 26.06.2012 року (а.с. 31). З тексту свідоцтва вбачається, що попереднім влансиком квартири був [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року. Як вказує ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Враховуючи, що після набуття [PERSON] права власності на квартиру ані [PERSON] (споживач послуг за договором), ані [PERSON] (попередній власник квартири) не звертались до Концерну «МТМ» з вимогою про дострокове розірвання договору або повідомленням про зміну її власника, суд вважає, що посилання представника позивача на автоматичне розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 02.11.2010 року внаслідок зміни власника квартири не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2012 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації (а.с. 49), позбавлено [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], в іншій частині заявлених вимог відмовлено. З тексту рішення суду вбачається, що [PERSON] заявляв вимоги про позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою, виселення відповідачів та зобов'язання Жовтневого РВ у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізької області зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою. У свою чергу відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що квартиру продано з прилюдних торгів, з чим він не згоден. Зважаючи на пояснення [PERSON] та [PERSON], які викладені останнім в ході судового слухання в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя та зафіксовані в рішенні суду, суд вважає доведеним факт проживання в квартирі на момент розгляду справи та ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Запоріжжя [PERSON] та наявності у [PERSON] перешкод у здійснені своїх прав щодо зазначеної квартири. Отже, оскільки [PERSON] в квартирі не мешкав з незалежних від його волі причин та не отримував послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, натомість між Концерном «МТМ» та [PERSON] був укладений договір про надання послуг, а в кватирі мешкав [PERSON], суд не вбачає підстав для стягнення вартості таких послуг з відповідача за період до набрання чинності рішенням суду. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя набрало законної сили 28.12.2012 року, сторонам не оскаржувалось, а згідно з поясненнями [PERSON] вимог про виселення [PERSON] ним в подальшому не пред'являлось. При розгляді справи судом за клопотанням представника позивача була допитана в якості свідка теперішній власник квартири [ADDRESS] [PERSON], яка придбала квартиру у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18.03.2013 року (а.с. 10). [PERSON] суду пояснила, що у січні або лютому 2013 року в присутності [PERSON], який мав вільний доступ до житлового приміщення, оглядала квартиру [ADDRESS] з метою її подальшого придбання, а 13.03.2013 року знову зустрічалась з [PERSON] у зазначеній квартирі, де передала останньому завдаток з метою гарантування подальшого укладення договору купівлі-продажу. Отже, враховуючи, що після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя законної сили [PERSON] за захистом своїх прав щодо користування квартирою в судовому порядку не звертався, приймаючи до уваги пояснення свідка [PERSON], яка підтвердила, що у січні або лютому 2013 року [PERSON] мав вільний доступ до квартири, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у нього перешкод щодо користування квартирою в період з січня 2013 року. За визначенням ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що починаючи з січня 2013 року саме [PERSON] як власник квартири, був споживачем житлового-комунальних послуг, зокрема, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, тож з нього підлягає стягненню заборгованість за послуги, надані позивачем, за період з січня 2013 року до 18.03.2013 року, яка відповідно до розрахунку Концерну «МТМ» (.с. 9) складає за цей період 901,67 гривню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial