Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Кредитна спілка «Альянс Україна» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.12.2014 року по справі №136/2231/14-ц було визнано мирову угоду, укладену між Кредитною спілкою «Альянс Україна», [PERSON] та [PERSON] . Згідно з умовами мирової угоди, відповідачі визнають, що їх заборгованість перед позивачем, яка виникла внаслідок невиконання кредитних зобов`язань, на момент укладення цієї мирової угоди складає 43150,16 грн. Відповідно до п. 1,2 даної угоди відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язувалися сплатити на користь позивача по справі 25462,06 грн. Відповідачі починають сплачувати з грудня 2014 року, платежі будуть вноситися не пізніше 25 числа кожного з наступних 42 місяців частками. В п.5 мирової угоди зазначений графік погашення боргу. Пункт 3 угоди, у разі добросовісного і вчасного погашення заборгованості (що буде підтверджуватися платіжними документами), що складається з невиплаченої частини тіла кредиту у розмірі 7426,07 грн. та частини процентів за користування кредитом - 17604,48 грн, пені 431,51 грн, а всього 25462,06 грн, позивач пробачає відповідачм частину боргу, що складається з пені в сумі - 17688,10 грн. На виконання вказаної Мирової угоди [PERSON] та [PERSON] , було сплачено грошових коштів на суму 2500 грн, але більше відповідачі жодної проплати не здійснили, чим порушили умови даного договору. Таким чином, позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 40650,16 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, Голова правління Н.І. Солдатова, надіслала заяву про розгляд справи у відсутність прпедставника, позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини своєї неявки, при цьому відзиву на позовну заяву не подали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність позивача та належним чином повідомлених відповідачів на підставі наявних у справі письмових доказів та, відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановити у справі заочне рішення, яким задоволити позов з наступних мотивів. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 25.12.2014 року по справі №136/2231/14-ц було визнано мирову угоду, укладену між Кредитною спілкою «Альянс Україна», [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3-5). Проте, всупереч вимогам п.п. 1,2,3 мирової угоди відповідачі свідомо та без поважних причин не виконали взяті на себе зобов`язання, грубо порушують її умови. На їхню адресу неодноразово надсилались вимоги із пропозицією погасити виниклу заборгованість та попереджено про підготовку матеріалів до суду про примусове стягнення боргу, що підтверджується копіями вимоги ( а.с. 6,7,8,9). Сума боргу, яку відповідачі 25 грудня 2014 року в судовому засіданні при підписанні мирової угоди визнали складала 43150,16 гривень. З позовної заяви вбачається, що на виконання вказаної вище мирової угоди [PERSON] та [PERSON] сплатили на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» борг на загальну суму 2500,00 гривень. Отже, станом на день подачі позовної заяви до суду борг відповідачів складає 40650,16 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За правилами статті 175 ЦПК України (в редакції на момент укладання мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Згідно із статями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України. Однак, такий правочин має і свої особливості, пов`язані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом. Згідно із статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язується вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а друга сторона має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦКУ - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 543 ЦКУ, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В правовій позиції, висловленій в постанові Верховним Судом України від 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-274цс15, системний аналіз зазначених норм вказує, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Оскільки на підставі судового рішення (мирової угоди) між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] солідарно підлягають стягненню грошові кошти в сумі 40650,16 грн., а тому позов підлягає задоволенню. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 543, 554, 610, 612, 625 ЦК України та

Outcome: approved