Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в період часу з 01 квітня 1993 року по 17 березня 2020 року він працював на різних посадах в Украерорусі. На підставі наказу Украероруху №107/о від 16 березня 2020 року він був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час з [PERSON] , а саме: не виплатив матеріальну допомогу на підставі п.6.25.2 колективного договору у розмірі 20 посадових окладів. Тому [PERSON] просив суд стягнути з Украероруху матеріальну допомогу у розмірі 570800 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 березня 2020 року та по день ухвалення рішення суду в даній цивільній справі. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.74-75). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник Клименко К.О. підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача Бохан О.Г. надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком до цього договору. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин. У зв`язку з цим, з 17 березня 2020 року були закриті пункти пропуску через державний корон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення, що спричинило зниження інтенсивності авіаперельотів над територією України та попит на отримання аеронавігаційних послуг. Вказана ситуація викликала значне погіршення фінансової ситуації та економічну кризу на підприємстві. Тому у Украероруху відсутні кошти для фінансування виплати позивачу матеріальної допомоги. Крім цього, запровадження на території України карантину визнано форс-мажорною обставиною. За таких обставин представник відповідача Бохан О.Г. просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову. Представник позивача Клименко К.О. надала до суду відповідь на відзив, за змістом якого вказала, що матеріали цивільної справи не містять жодних документів, які б свідчили про неможливість виконання умов колективного договору щодо сплати належних позивачу коштів. Натомість згідно з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, на рахунках Украероруху були наявні грошові кошти станом на час звільнення позивача, достатні для здійснення виплати позивачу. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [PERSON] працював в Украерорусі на посаді старшого диспетчера-інспектора ДОК служби аеронавігаційного обслуговування. 17 березня 2020 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються витягом з наказу Украероруху №107/о від 16 березня 2020 року (а.с.35) та копією трудової книжки, виданої на ім`я позивача (а.с.28-33). Розмір посадового окладу позивача становив 28540 гривень, згідно з копією довідки №19.1-03/263/20 від 07 травня 2020 року (а.с.1333). За змістом п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Украероруху та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року, тобто чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (а.с.54-55). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІ «Колективний договір», главою VII «Оплата праці» КЗпП України, а також Законом України «Про колективні договори і угоди». V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права щодо стягнення матеріальної допомоги. У відповідності до ст.10, а також ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до положення ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. б. норми матеріального права щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з положенням ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За змістом постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі №359/3889/18 (провадження №61-6951св19), статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №243/2071/18 (провадження №61-48088сво18). Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту (імпорту) тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. в. норми процесуального права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо стягнення матеріальної допомоги. Встановлено, що [PERSON] пропрацював в Украерорусі з 01 квітня 1993 року по 17 березня 2020 року. Тобто, його безперервний стаж роботи в Украерорусі становить 26 років 11 місяців. У зв`язку з цим, у Украероруху виникло зобов`язання з виплати на користь позивача матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з п.6.25.2 колективного договору. Розмір матеріальної допомоги, що підлягає стягненню з Украероруху на користь позивача становить 570800 гривень (розмір посадового окладу ? 20 = 28540 ? 20). Згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору. Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно додатку 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Крім цього, зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 299444 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 365401 гривень (а.с.120-121). З листа від 28 травня 2020 року «Про надання інформації адвокату Клименко К.О. » (а.с.116-117) встановлено, що станом на 17 березня 2020 року залишок грошових коштів на рахунках Украероруху, в тому числі валютних, складає 20568237 гривень 222 копійки, 11079 доларів США 09 центів, 11616242 Євро 03 центи, у тому числі на резервному рахунку обслуговування боргу - 2918208 Євро 31 цент, 1630,83 фунтів стерлінгів. З огляду на вказані показники прибутку підприємства, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача Бохана О.Г. щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги. На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с.95-97). 20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. При цьому, виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією (а.с.90-94). Разом з цим, всупереч вимогам ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не наділена повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін до колективного договору. До того ж зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року. В той час як [PERSON] був звільнений з роботи з 17 березня 2020 року. Тому, зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються. За змістом ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права В розумінні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції «власністю» є також право на своєчасну сплату сум заробітної плати та надбавок до неї, зокрема, такі висновки зробив Європейський Суд при тлумаченні ст.1 Протоколу №1 до Конвенції у рішеннях, прийнятих проти України у справах «Воскобойник проти України» (заява №39874/05), «Лопатюк та інші проти України» (заява №903/05), «Дідух проти України» (заява №14394/04), «Воротнікова проти України» (заява №1225/02). За змістом заяви від 13 квітня 2020 року [PERSON] звертався до директора Украероруху щодо виплати матеріальної допомоги, передбаченої п.6.25.2 колективного договору (а.с.34). Незважаючи на це, станом на час судового розгляду цивільної справи Украерорух не здійснив виплату суми матеріальної допомоги. Вказані обставини свідчать про порушення прав позивача, гарантованих ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тому, суд приходить до висновку, що з Украроруху на користь позивача слід стягнути матеріальну допомогу у розмірі 570800 гривень. б. щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За змістом висновку торгово-промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року (а.с.176-193) вбачається, що світова ситуація з розповсюдженням коронавірусу COVID-19 мала критичний вплив як на світову, так і на українську авіаційну галузь. Соціальні та фінансові наслідки для авіації (в тому числі авіакомпаній, аеропортів та провайдерів аеронавігаційних послуг) виявились руйнівними. Починаючи з 12 березня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України був установлений карантин, були заборонені пасажирські перевезення, в тому числі авіаційним транспортом. Згідно з рішенням РНБО України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», введеного в дію указом Президента України №87 від 13 березня 2020 року, були закриті пункти пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення. Зважаючи на виконання введеного органами державної влади України карантину, заборони виконання міжнародних польотів та польотів над територією України, вітчизняні авіакомпанії, які здійснювали пасажирські перевезення, тимчасово призупинили провадження своєї операційної діяльності. Аналогічна ситуація склалась і на ринках авіаційних перевезень країн Європи та світу в частині введення обмежень щодо пересування громадян та відповідної зупинки більшості польотів авіакомпаній (окрім поодиноких евакуаційних рейсів). Як наслідок даної ситуації та введених заходів, падіння трафіку у повітряному просторі України протягом другої половини березня - травня 2020 року склало приблизно - 95% з негативними піками аж до - 98%. Авіаційна, і зокрема, аеронавігаційна галузь України та світу переживає безпрецедентну системну кризу, яка викликана падінням обсягів повітряного руху на 90%. Прогнозовані строки повернення до докризових рівнів 2019 року коливаються від двох до трьох років. Тому торгово-промислова палата України підтвердила, що починаючи з 16 березня 2020 року наведені вище обставини унеможливили виконання Украерорухом зобов`язань, передбачених колективним договором. Таким чином, обставини, вказані в висновку торгово-промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року свідчать про відсутність вини Украероруху в затримці проведення розрахунку з позивачем. Зокрема, наказом в.о. директора Украероруху №197 від 16 березня 2020 року (а.с.165-166) на підприємстві був встановлений простій з 18 березня 2020 року до 31 травня 2020 року. В подальшому, наказом в.о. директора Украероруху №410 від 27 травня 2020 року (а.с.168-169) простій на підприємстві був продовжений до 15 липня 2020 року. Наказом в.о. директора Украероруху №245 від 10 квітня 2020 року (а.с.170) починаючи з 10 липня 2020 року на підприємстві був введений режим неповного робочого часу. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що затримка розрахунку при звільненні відбулася за відсутності умисної вини з боку Украероруху та за наявності форс-мажорних обставин у вигляді карантинних обмежень, які не могли бути передбачені відповідачем і настання цих істотних змін обставин позбавило відповідача можливості своєчасно виплатити позивачу грошові кошти у строки, визначені ст.116 КЗпП. З цих міркувань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Украероруху середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок за пред`явлену ним позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проте, в задоволенні цієї позовної вимоги було відмовлено. Крім цього, представником позивача є адвокат Клименко К.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №16/04/5 від 16 квітня 2020 року (а.с.18-22). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано квитанцію від 17 квітня 2020 року (а.с.25) та додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №16/04/5 від 16 квітня 2020 року з переліком та вартістю послуг, наданих адвокатом (а.с.23-24). Разом з цим, позовні вимоги задоволені частково. Тому з Украероруху на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 гривень (50000 / 2). На підставі викладеного та

Outcome: partial