Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. 25 вересня 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення (далі - відповідач) з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просить суд стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення на його користь заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 01 березня 2018 року по 01 жовтня 2018 року) в обсязі 26061,00 гривень та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.06.2017 року у справі 496/3134/16 позовну заяву [PERSON] було задоволеного часткового та стягнуто з відповідача на його користь: заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 81628,75 грн., заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі 19381,24 грн. На вказане рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.06.2017 року по справі 496/3134/16 відповідач подав апеляційну скаргу та було винесено 24.07.2018 року постанову про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.06.2017 року у справі № 496/3134/16 залишено без змін. Даними судовими рішеннями встановлено, що позивач з 01 вересня 1985 року по 14 квітня 2015 року працював у колгоспі «Октябрь», яке 01 січня 1995 року було реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення та 14 квітня 2015 року був звільнений за власним бажанням. Але станом на дату звернення до суду з даною позовною заявою фактичний розрахунок відповідачем так і не проведений, не дивлячись на наявність судових рішень, які зобовязують відповідача провести відповідний розрахунок. Оскільки у позивача на дату подання позовної заяви відсутня інформація про розмір заробітної плати, неможливість у звязку з цим розрахувати середню заробітну плату, то відповідні розрахунки проведені з використанням мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Таким чином на дату подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникло зобовязання щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2018 року по 01 жовтня 2018 року в обсязі 3\~723*7 = 26061,00 гривень. У зв'язку з порушенням прав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 2. Відповідач до суду відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою судді від 27 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Дослідне господарство «Покровське» Селекційно-генетичного інституту-Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платів в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідній ухвалі роз'яснено відповідачу, що у строк подачі відзиву він має право пред'явити зустрічний позов та право подати заяву до суду із запереченням щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Також роз'яснено відповідачу, що у випадку ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч. 8 ст. 178\~ ЦПК України\~розгляне справу за наявними матеріалами. 4. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення представник відповідача отримав вказану ухвалу 05 жовтня 2018 року року. Отже, строк на подачу відзиву сплив 20.10.2018 року. Відповідач відзив на позов так і не надав. 5. Представник позивача 24 жовтня 2018 року надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відстності позивача та його представника, заперечень на заочний розгляд справи не надав. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6.\~Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (ст.128 Цивільно-процесуального кодексу України), в судове засідання не з'явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~статей 280-281 ЦПК України. 7. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року було стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне господарство «Покровське» селекційно-генетичного інституту\~Національного центру насіннєзнавства та сортовиведення на користь [PERSON]: заборгованість з виплати заробітної плати в обсязі 81628,75 грн., та заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі 19381,24 грн. (а.с.6-8). 9. Відповідно до постанови Апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 червня 2017 року залишено без змін. (а.с. 9-12) 10. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року позовні вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні в обсязі 31550,00 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. (а.с. 13-14) V.\~Оцінка Суду. 11. Згідно ч.1\~ст 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 12. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. 13. Як вказано у\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. 14. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. 15. Частиною 1 ст.\~117\~КзпП України встановлено, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 16. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 17. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 18. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. 19. Пунктом 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» №\~13\~від 24.12.1999\~року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. 20. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13, яка є обов`язковою для застосування судами. 21. Суд погоджується з доводами позивача про те, що на дату подання позовної заяви у відповідача перед позивачем виникло зобов'язання щодо виплати середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2018 року по 01 жовтня 2018 року в обсязі 3\~723*7 = 26 061 грн. 22. Відповідно ч. ч. 1, 2\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 23. Згідно із вимогами ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 24. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 25. Наведенні вище розрахунки щодо виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з боку відповідача спростованні не були, заперечення з цього приводу не надходили, а тому суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26061,00 грн. 26. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~Конвенція та практика Європейського суду з прав людини виступають як джерела права в Україні. 27.Суд звертає увагу на те, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних особі виплат, зокрема заробітної плати, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейськоїконвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено: «Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». 28. Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. 29. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 30. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 31. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 32. Отже, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача Державного підприємства\~«Дослідне господарство\~«Покровське» Селекційно-генетичного\~інституту-Національного\~центру насіннєзнавства\~та сортовивчення на користь держави.

Outcome: approved