Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

МКП «Дніпропетровський електротранспорт» 26 січня 2016 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що [PERSON] працює у позивача з 07.09.2011 року. 30.04.2015 року о 14-00 годині на вул. Бердянській в районі буд. 30 в м. Дніпрі, відповідач, керуючи трамваєм «Т-3» № 1273, в порушення п. 12.3. ПДР України, не вжила заходи щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль «Мерседес», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Мировою угодою про добровільне відшкодування завданої шкоди позивачем визнано заборгованість в сумі 16510,83 грн. перед власником транспортного засобу [PERSON], вказана сума перерахована стягувачу. Відповідач своїми діями у вигляді порушення ПДР України, Робочої інструкції водія трамваю, Інструкції з охорони праці для водія трамваю та правил безпеки під час перевезення пасажирів, які мають ознаки діянь, переслідуваних відповідно до ст. 272 КК України, завдала позивачу шкоду на суму 16510,83 грн., що в свою чергу дає право позивачу вимагати від відповідача згідно п. 3 ст. 134 КЗпП України відшкодування даної шкоди. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди в розмірі 16510,83 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] працює в МКП «Дніпропетровський електротранспорт» водієм трамваю з 07 вересня 2011 року (а.с. 16-17). 30 квітня 2015 року о 14-00 годині на вул. Бердянській в районі буд. 30 в м. Дніпрі, відповідач, керуючи трамваєм «Т-3» № 1273, своєчасно не вжила заходи щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль «Мерседес», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушила п. 12.3 ПДР України, спричинивши пошкодження зазначеним транспортним засобам (а.с. 5). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2015 року [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. (а.с. 5). На підставі мирової угоди від 16 липня 2015 року, укладеної між МКП «Дніпропетровський електротранспорт» та [PERSON], позивач виплатив останній в якості відшкодування шкоди 16510,83 грн. (а.с. 6-12). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеного, в матеріалах справи відсутні докази притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та встановлення вини [PERSON] у спричиненні МКП «Дніпропетровський електротранспорт» шкоди у розмірі 16510,83 грн. у кримінальному провадженні. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed