Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Лубенський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2005 року задоволено позов [PERSON] до ВДВС Лубенського МУЮ Полтавської області про визнання дій неправомірними та визнано неправомірними дії державного виконавця по виконанню судового рішення Лубенського районного суду від 28.02.2002 року про стягнення з ППАФ «Карпилівка» на користь [PERSON] 4 869 грн. 60 коп. заборгованості по заробітній платі за трудовим договором. Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 07.12.2006 року частково задоволено позов [PERSON] до Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства юстиції України, Лубенського районного відділення державного казначейства України, ДВС у Лубенському районі про відшкодування компенсації та стягнуто з Держави України на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 5 695 грн. 11 коп. (нестягнутої заробітної плати, суму інфляції), зобов'язавши Державне казначейство України провести списання зазначених коштів на користь [PERSON], стягнуто з Держави України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. 00 коп., зобов'язавши Державне казначейство України провести списання зазначених коштів на користь [PERSON] Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 16.01.2012 року замінено боржника у виконавчому провадженні Державне казначейство України його правонаступником Державною казначейською службою України. На виконання рішення суду 19.12.2013 року ДКС України були перераховані кошти на користь [PERSON] в сумі 4 000 грн. 00 коп., як відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного, відповідно до ст. 1191 ЦК України прокурор прохав суд порядку регресу стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Державної казначейської служби України кошти в сумі 4 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та прохав його задовольнити. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи Державна казначейська служба України була повідомлена належним чином, причини неявки свого представника суд не повідомляла. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що про винесені судові рішення вона нічого не знала, у зв»язку з чим була позбавлена права захищати свої права та інтереси. Крім цього виконавче провадження , де стягувачем був [PERSON] перебувало не лише у її , як державного виконавця провадженні, а і в провадженні інших державних виконавців, про що вказано і в копії позову [PERSON]. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2005 року задоволено позов [PERSON] до ВДВС Лубенського МУЮ Полтавської області про визнання дій неправомірними та визнано неправомірними дії державного виконавця по виконанню судового рішення Лубенського районного суду від 28.02.2002 року про стягнення з ППАФ «Карпилівка» на користь [PERSON] 4 869 грн. 60 коп. заборгованості по заробітній платі за трудовим договором. Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 07.12.2006 року частково задоволено позов [PERSON] до Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства юстиції України, Лубенського районного відділення державного казначейства України, ДВС у Лубенському районі про відшкодування компенсації та стягнуто з Держави України на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 5 695 грн. 11 коп. (нестягнутої заробітної плати, суму інфляції), зобов'язавши Державне казначейство України провести списання зазначених коштів на користь [PERSON], стягнуто з Держави України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. 00 коп., зобов'язавши Державне казначейство України провести списання зазначених коштів на користь [PERSON] Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 16.01.2012 року замінено боржника у виконавчому провадженні Державне казначейство України його правонаступником Державною казначейською службою України. На виконання рішення суду від 07.12.2006 року, 19.12.2013 року ДКС України були перераховані кошти на користь [PERSON] в сумі 4 000 грн. 00 коп., як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). З урахуванням викладеного, вимог ч.4 ст. 1191 ЦК України, грошові кошти, які в порядку регресу прокурор в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України просить суд стягнути з відповідача, як виплачене відшкодування моральної шкоди, не підлягають стягненню із відповідача, оскільки їх стягнення у даному випадку не передбачено законом. Крім цього, судовим рішенням не встановлено вину саме [PERSON], як посадової особи, у спричиненні моральної шкоди [PERSON]

Outcome: dismissed