Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 2), [PERSON] (далі також- [PERSON] , відповідач 3) про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. Спірна квартира була приватизована на позивача, його дружину [PERSON] та дітей [PERSON] і [PERSON] у рівних частках. Після смерті дружини її частка була успадкована позивачем та дітьми в рівних частках, а відтак позивачу та відповідачам 1 і 2 у спірній квартири належить по 5/16 часток, а дочці покійної дружини [PERSON] - 1/16 частка. Працюючи тривалий час за кордоном, позивач мало жив за місцем своєї реєстрації і, як наслідок, квартирою фактично користувались відповідачі 1 і 2. Після повернення із-за кордону позивач фактично не має можливості проживати та користуватись спірною квартирою, оскільки з наявних трьох кімнат двома кімнатами користується відповідач 2 з родиною, а іншою - відповідач 1 з дружиною. На прохання позивача звільнити одну з кімнат відповідач 2 відповів відмовою. Посилаючись на положення статей 319, 321, 358 ЦК України, позивач просив встановити порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого виділити йому в користування кімнату площею 12,4 кв.м., відповідачу 1 - кімнату площею 12,3 кв.м., відповідачу 2 - кімнату площею 17,4 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідач [PERSON] вимоги первісного позову не визнала та пред`явила до інших співвласників зустрічний позов про надання у володіння та користування частини спільного майна в натурі, у якому просила виділити у спільне володіння та користування [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 17,4 кв.м., [PERSON] - кімнату площею 12,4 кв.м., а їй - кімнату площею 12,3 кв.м. Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що позивач фактично не має наміру проживати у спірній квартирі, а тому для нього було б справедливим вимагати від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації. Натомість [PERSON] , яка успадкувала від матері 1/16 частину спірної квартири, має намір у ній проживати, проте вона та її рідні не мають змоги користуватися цим житлом. За міркуванням позивача за зустрічним позовом запропонований нею порядок володіння та користування спільною власністю більше відповідає часткам її учасників та фактичним обставинам справи. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення вимог первісного позову, вимоги зустрічного позову не визнав. Пояснив, що він у спірній квартирі фактично не проживає, але деякі його речі знаходиться у кімнаті площею 12,2 кв.м., яку і доцільно виділити йому в користування. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав та мотивував свої заперечення тим, що оскільки свідоцтво про право власності на житло та реєстраційний напис на ньому не містять вказівки на вид спільної власності та не визначають розміру часток кожного зі співвласників, спірна квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної, а не часткової власності. Звідси вважав, що закон не передбачає механізму надання кожному з учасників спільної сумісної власності у володіння і користування частини спільного майна. Вимоги зустрічного позову [PERSON] визнав частково, вважав обґрунтованим порядок користування квартирою, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] у спільне користування буде надано у володіння та користування кімната площею 17,4 кв.м., йому з дружиною - кімната площею 12,4 кв.м., а [PERSON] та двом його дітям - кімната площею 12,3 кв.м. Обґрунтував свою позицію тим, що позивач не вчиняв жодних реальних дій щодо вселення, а позов поданий ним виключно в інтересах сина, лише його родина несе усі витрати по утриманню спірної квартири, у позивача з його сином [PERSON] добрі відносини, чого не скажеш про відносини його сім`ї з позивачем, а у його сестри склалися гарні відносини з його дітьми. За міркуванням [PERSON] при визначенні порядку користування спірною квартирою обов`язково мають враховуватись права та інтереси його дружини та дітей. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 28.10.2019 суд відкрив провадження за позовом [PERSON] та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 19.02.2020. (а. с. 26, 27). 12.02.2020 від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 35-48). 19.02.2020 від відповідача 1 надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі (а. с. 49). 19.02.2020 від представника відповідача 3 надійшла зустрічна позовна заява (а. с. 50-55). В підготовчому засіданні 19.02.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів; долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву; прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, встановив строки для подання заяв по суті справи та оголосив перерву до 19.05.2020 (а. с. 58-59). 31.03.2020 від представника відповідача 3 надійшла заява про приєднання доказу до матеріалів справи (а. с. 61-74). 07.05.2020 від представника відповідача 2 надійшла заява про залучення до участі у справі як третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (а. с. 75-85). 07.05.2020 від представника відповідача 2 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а. с. 86-112). 18.05.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів (а. с. 113-124). В підготовчому засіданні 19.05.2020 суд до долучив до матеріалів справи копію технічного паспорту на спірну квартиру; відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про залучення до участі у справі третьої особи; прийняв відзив на позовну заяву; частково задовольнив клопотання про долучення доказів; закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду справи по суті на 27.07.2020 (а. с. 125-126). 27.07.2020 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про залишення первісного позову без розгляду (а. с. 128). 27.07.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 129). Ухвалою від 27.07.2020 суд залишив первісний позов без руху та надав позивачу 10-денний строк для усунення недоліків та надання документів на підтвердження повноважень представника Слостіна А. Г. та відклав розгляд справи на 12.11.2020 (а. с. 130-132, 133). 31.08.2020 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позову (а. с. 138-144). В судовому засіданні 12.11.2020 задоволене клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про залишення первісного позову без розгляду; представника позивача зобов`язано надати ордер на представництво інтересів позивача та відкладено розгляд справи на 17.03.2021 (а. с. 147). 17.11.2020 від представника позивача надійшов ордер на представництво інтересів позивача в суді (а. с. 149-152). В судовому засіданні 17.03.2021 суд заслухав вступні промови учасників справи, дослідив письмові докази, додаткові пояснення, виступи у дебатах, вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення (а. с.155-156). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира [ADDRESS] . У 2004 р. спірна квартира була набута у власність [PERSON] та членами її cім`ї: чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] та сином [PERSON] в рівних долях (частках) на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.08.2004 (а.с. 44). [INFO] [PERSON] померла, а її частку у спірній квартирі успадкували в рівних частках чоловік [PERSON] , сини [PERSON] і [PERSON] та дочка [PERSON] , що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а. с. 10-13, 117-118, 122, 123). Право власності сторін на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується реєстраційним написом на свідоцтві про право власності на житло та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-13). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 15.04.2013, спірна квартира складається з трьох ізольованих жилих кімнат площею 12,3 кв.м., 12,4 кв.м., 17,4 кв.м. та місць загального користування: кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору. Квартира обладнана лоджією, вихід на яку здійснюються з кімнати площею 17,4 кв. м. (а. с. 62 - 64). У спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] і [PERSON] та членів сім`ї останнього - дружини і двох неповнолітніх дітей. З пояснень сторін вбачається, що фактично у спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] з родиною, які займають дві кімнати площею 17,4 кв.м. та 12,3 кв.м., а кімнату площею 12,4 кв.м. відповідач [PERSON] використовує для зберігання своїх речей. Сам [PERSON] мешкає у житлі своєї дружини, так само як і позивач [PERSON] . Позивач пояснив, що мешкає з дружиною в однокімнатній квартирі, де крім них проживає ще двоє осіб, у зв`язку з чим вони фактично живуть на кухні, а тому він дійсно має намір вселитися до спірної квартири і проживати у ній, але не може реалізувати свої права власника через перешкоди, які йому чинить відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в м. Бровари у будинку, що належить її чоловіку, і до звернення позивача з цим позовом спірною квартирою не користувалась. IV. Мотивувальна частина рішення. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності. Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (частина 1 стаття 356 ЦК України). У свідоцтві про право власності на житло чітко зазначено, що спірна квартира належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (тобто по ј частині кожному), свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] також видавались на належну спадкодавцю чітко визначену ј частину спірної квартири із визначенням, що кожен зі спадкоємців успадкував по 1/16 частині квартири, а відтак є хибними ствердження відповідача [PERSON] про набуття спірної квартири у спільну сумісну власність. Отже на час розгляду справи співвласниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , кожному з яких належить по 5/16 ідеальних часток у праві власності на цю квартиру (1/4+1/16), та [PERSON] , якій належить 1/16 ідеальна частка. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою, а питання про одержання грошової компенсації вартості часток сторони не ставлять. За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Житлова площа спірної квартири складає 42,1 кв.м., а отже на долю позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] припадає в користування по 13,15625 кв.м. жилої площі, а на долю відповідача [PERSON] - 2,63125 кв.м. За запропонованим позивачем варіантом порядку користування спірною квартирою, з яким погодився і відповідач [PERSON] , частки позивача і відповідача [PERSON] будуть меншими на 0,75625 кв.м. і на 0,85625 кв.м., відповідно, від розміру часток, які припадають на їх частки у праві власності, а частка відповідача [PERSON] , відповідно, буде перевищувати на 4,24375 кв.м. розмір частки, яка припадає на його частку у праві власності. Разом з тим суд зауважує, що цей варіант порядку користування квартирою не ураховує право власності відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] запропонувала свій варіант порядку користування спірною квартирою, відповідно до якого у її користування переходить кімната площею 12,3 кв.м., що на 9,6685 кв.м. перевищує розмір частки, яка припадає на її частку у праві власності, а тому цей варіант призведе до істотного порушення прав інших співвласників. З огляду на те, що у спірній квартирі немає жилого приміщення, яке хоча б приблизно відповідало розміру частки відповідача [PERSON] у праві спільної сумісної власності, яка є незначною, ефективним способом захисту її прав було б одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки, що передбачено статтею 364 ЦК України, проте таких вимог нею не заявлено. Є неприйнятним і варіант порядку користування квартирою, запропонований відповідачем [PERSON] , оскільки він ураховує житлові права членів його сім`ї, які не наділені усіма правомочностями власника, а відтак їх права не підлягають захисту у спосіб, встановлений для захисту прав учасників спільної власності. До того ж запропонований [PERSON] варіант призведе до істотного порушення прав позивача та відповідача [PERSON] , які отримають у користування кімнату, площа якої на 8,9125 кв.м. менша від розміру їх спільної частки у жилій площі (26,3125 кв.м.). Та обставина, що утримання квартири здійснюється лише за рахунок відповідача [PERSON] , на вирішення спору не впливає, оскільки він не позбавлений права вимагати від інших співвласників відшкодування відповідної частини здійснених ним витрат. Зважаючи на викладене, розміри та конструктивні особливості спірної квартири, єдиним можливим варіантом порядку користування нею, який максимально відповідає розміру ідеальних часток сторін у праві спільної сумісної власності та відносинам, що склалися між ними, є виділення в користування позивача кімнати площею 12,4 кв.м., в користування відповідача [PERSON] - кімнати площею 12,3 кв.м., а у спільне користування відповідачів [PERSON] і [PERSON] - найбільшої за розміром кімнати площею 17,4 кв.м. З пояснень відповідачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їх пов`язують теплі родинні відносини, а відтак вони зможуть домовитися про порядок володіння та користування житловою площею, виділеною у їх спільне користування. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідачів в рівних частках сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial