Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» є постачальником житлово-комунальних послуг в будинку [ADDRESS] вищевказаного будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , квартира знаходиться у приватній власності, має особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно зі ст. 66 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Відповідно до ст. 68, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг, за особовим рахунком відповідача станом на 01 червня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 41566,16 грн. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 41566,16 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить суд проводити судове засідання без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином та завчасно були повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, проте надали заяву про застосування до спірних правовідносин позовну давність. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов визнала частково, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Так, представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву обґрунтований наступним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір № 32643 від 10 серпня 2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів. На підставі даного договору надавались комунальні послуги споживачам, які мешкають у квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться у приватній власності. У зв`язку з невиконанням обов`язку оплати спожитих житлово-комунальних послуг, заборгованість за надані позивачем послуги станом на 01 червня 2020 року складає 41566,16 гривень, яку просить стягнути. За комунальні послуги відповідачі не сплачували в повному обсязі, оскільки фактично їх не отримували, квартиру заливало через неполагоджені труби. Під`їзд ніколи не прибирався, як і прибудинкова територія, ремонт не проводився. Відповідач [PERSON] . Неодноразово зверталась з наведених питань, однак жодних позитивних змін не відбувалось. Крім того, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що договір про надання житлово-комунальних послуг було укладено 10 серпня 2016 року, проте надає розрахунок заборгованості, за яким період утворення заборгованості починається з січня 2015 року та станом на момент укладення договору, вже зазначає про наявність заборгованості у розмірі 5667,84 гривні. Отже, договірні відносини виникли 10 серпня 2016 року, тому і розрахунок повинен проводитись саме з цієї дати, а заборгованості, що утворилась до 10 серпня 2016 року відповідачі не визнають. Зауважує, що початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем, з моменту його прострочення, що підтверджено висновкам Верховного Суду України та правовим позиціям викладеним у постановах у справах № 444/9519/12, № 6-116цс13, 6-20цс14, 6-167цс14, 6-31цс15, № 6-154цс15, 6-272цс16. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність. Запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість станом на 01 червня 2020 року, розрахунок надає з січня 2015 року, та звернувся до суду 08 липня 2020 року, тобто після спливу позовної давності до позовн6их вимог за період з січня 2015 року до червня 2017 року. Тому, просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, в частині позовних вимог за період з січня 2015 року до червня 2017 року та відмовити в цій частині в задоволенні позовних вимог. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» надає населенню житлово-комунальні послуги (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів). Як зазначено в Довідці Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» за № 142 від 04 червня 2020 року боржники [PERSON] [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім зазначених осіб, за вказаною адресою зареєстровані неповнолітні: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті спожитих житлово-комунальних послуг (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів), за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] за період з січня 2015 року до травня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 41566,16 грн. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване опалення тощо). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що надання житлово-комунальних послуг (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів), здійснює Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго». На підставі п. 1 ч. 1, п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. З наданих суду доказів видно, що відповідачі, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, зі скаргами та претензіями до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» фактично не звертались. Так, зазначення відповідачами та їх представником тих обставин, що з їх сторони на адресу позивача неодноразово надходили заяви та скарги щодо якості комунальних послуг, які їм надаються, - судом до уваги не приймаються, оскільки письмових доказів таких звернень до надавача комунальних послуг стороною відповідачів не надано, а у відзиві міститься зазначення про те, що такі звернення мали усний характер, що вказує на необґрунтованість таких тверджень. Слід зазначити, що посилання відповідачів на те, що до укладення 10 серпня 2016 року між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, позивачем нараховувалась заборгованість за місцем розташування об`єкта нерухомості відповідачів, починаючи з січня 2015 року, тобто до виникнення договірних відносин між сторонами. З цього приводу, слід зауважити, що за приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зважаючи на викладене, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користується. Отримання наданих позивачем комунальних послуг відповідачами підтверджується довідками Виконкому Миколаївської міської ради № 3236/10-03-01/2020 від 16 липня 2020 року та № 3259/10-03-01/2020 від 17 липня 2020 року, за текстом яких [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 22 квітня 2003 року та з 22 лютого 1979 року, відповідно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житво-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно ст.ст. 66, 67 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ч. 1, 2 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Згідно зі ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідачами та їх представником заявлено клопотання про застосування до спірних відносин строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, згідно з роздруківкою розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] відкритого на [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідачам за період з січня 2015 року до травня 2020 року щомісяця нараховувалась плата за спожиті комунальні послуги, проте останніми вносилась плата за споживання наведених послуг несвоєчасно та не в повному обсязі. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті) . При цьому суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Часткова сплата основного боргу, з-поміж іншого, з урахування конкретних обставин справи, може свідчити про визнання боржником боргу. При цьому, слід враховувати, чи передбачалось виконання зобов`язання частинами або шляхом періодичних платежів. Так, у разі вчинення боржником дій, які безпосередньо вказую на визнання ним лише певної частини боргу, то це може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВСУ від 22.03.2017 року № 6-43цс17. Так, судом встановлено, що оплата за житлово-комунальні послуги визначалась періодичними платежами, при цьому відповідачі сплачували комунальні послуги за конкретні місяці не в повному обсязі, а отже з урахуванням правової позиції про яку зазначалось вище, позовна давність не переривалася. Зважаючи на викладене, позовні вимоги КП «Сервіскомуненерго» підлягає частковому задоволенню, а з відповідачів належить стягнути суму заборгованості яка в за період з червня 2017 року до травня 2020 року становить 32115,79 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на підставі ст. 141 ЦПК України на користь позивача судовий збір в сумі 1680,40 гривень На підставі викладеного і

Outcome: partial