Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної травмою на виробництві в обґрунтування якого вказав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 03.01.2012 року по 12.04.2018 року працюючи на різних посадах на підземних роботах та був звільнений з підприємства за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Під час виконання своїх трудових обов'язків 05.02.2015 року на підприємстві з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав виробничу травму правої кісті: відкритий багатоуламковий перелом н/з-в/з середньої фаланги третього пальця правої кісті зі зміщенням, розтрощенням м'яких тканин нігтьової та середньої фаланг, н/з основної фаланги третього пальця правої кісті, забита рана другого пальця правої кісті. Первинно, 02.04.2015 року МСЕК йому було встановлено 20% втрати працездатності, з останнього переосвідування до 07.06.2020 року. З приводу отриманої травми йому призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода у зв'язку з отриманою ним травмою не призначалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що внаслідок отриманої травми йому заподіяна моральна шкода, оскільки він протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Після травми у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності. До отримання травми він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, в теперішній час йому доводиться для цього наймати працівників, він займався спортом, захоплювався риболовлею, але тепер змінився його життєвий уклад, від чого він відчуває постійний психологічний дискомфорт, став замкненим, втратив інтерес до життя. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь суму 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої травмою на виробництві. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник [PERSON] до судового засідання не з'явились, про час та місце справи повідомлені у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позивач на задоволенні вимог наполягав, представник позивача підтримав вимоги позивача. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області до судового засідання не з'явився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, надав суду письмові пояснення, згідно з якими [PERSON] дійсно перебуває на обліку у Покровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та на підставі встановленої МСЕК втрати працездатності, отримує щомісячні страхові виплати призначені у зв'язку з отриманою ним травмою на виробництві до 07.06.2020 року. Крім того, просив розглянути справу без участі представника та прийняти рішення на розсуд суду. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника. Крім того, надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги позивача визнав частково в сумі 8000 грн. з розрахунку 400 грн. за 1 % втрати позивачем працездатності, оскільки вважає, що з урахуванням часткової провини позивача у нещасному випадку, який з ним стався на підприємстві, сума моральної шкоди заявлена позивачем явно завищена та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 01.03.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд якої по суті призначений на 13.30 год. 27.03.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). Через неявку сторін до суду 27.03.2019 року, розгляд справи відкладений на 09.00 год. 25.04.2019 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача на посаді ГРОЗ з 03.01.2012 року по 12.04.2018 року та був звільнений на підставі наказу № 408 ку від 27.04.2018 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6-10). 05.02.2015 року з [PERSON] стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму правої кісті про що складений акт за формою Н-1 від 10.02.2015 року та акт за формою Н-5 від 10.02.2015(а.с. 11-13, 14-15). Внаслідок нещасного випадку [PERSON] був доставлений до Мирноградської ЦМЛ з діагнозом: відкритий багатоуламковий перелом н/з-в/з середньої фаланги третього пальця правої кісті зі зміщенням, розтрощенням м'яких тканин нігтьової та середньої фаланг, н/з основної фаланги третього пальця правої кісті, забита рана другого пальця правої кісті. З приводу отриманої виробничої травми [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Мирноградської ЦМЛ з 05.02.2015 року по 12.02.2015 року (а.с. 16-26). За висновком МСЕК від 02.04.2015 року [PERSON] первинно встановлено 20% втрати працездатності, повторно, 02.06.2016 року встановлено 20% втрати працездатності, повторно, 07.06.2018 року встановлено 20% втрати працездатності зі строком переосвідування 01.07.2020 року (а.с. 27, 28, 29). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно положень ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону співвідноситься з нормою, викладеною у ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З наданих суду доказів, вбачається факт заподіяння шкоди здоров'ю позивача діями відповідача, оскільки вони перебували між собою у трудових відносинах. Суд вважає, що позивачем дійсно отримана моральна шкода, оскільки внаслідок травми він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 20% своєї працездатності, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Суд вважає доведеними доводи [PERSON] про те, що з отриманням травми на виробництві він зазнав душевних страждань та змушений був вживати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер нещасного випадку, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі його життя та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності, стан його здоров'я, а тому, виходячи з викладеного та

Outcome: partial