Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивачів, представника позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та її синові [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , кожному належало по 1/2 частині квартири. [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим [PERSON] успадкувала належну йому частину спірної квартири. В 2016 році на підставі укладеного по довіреності від імені [PERSON] договору купівлі- продажу, спірна квартира незаконно вибула з володіння позивача і її власником стала [PERSON] . Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2019 року по справі №206/6490/18 позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 42 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ; 436632812101, укладений між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений 17.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Восковець Оксаною Олександрівною, за реєстраційним номером 1359. Витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; 436632812101. Рішення суду набрало законної сили 11 грудня 2019 року після розгляду справи Дніпровським апеляційним судом. Спірна квартира [ADDRESS] вибула з володіння [PERSON] незаконним шляхом, спочатку внаслідок договору купівлі-продажу від 17.08.2016 року, а потім на підставі договору довічного утримання від 22.01.2019 року. З моменту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири позивач проживала в ній одна. [PERSON] та [PERSON] , як власники квартири, в неї не вселялися. Також не вселялися в спірну квартиру інші особи. В серпні 2020 року право власності позивача на спірну квартиру було відновлено та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.08.2020 року. В належній на праві власності спірній квартирі 14.01.2019 року були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Цих людей позивач ніколи не бачила, вони в спірній квартирі жодного разу не були. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (а.с. 2-5). Представник позивача адвокат Маркело В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Від відповідача\~відзиву на\~позовну заяву\~і всіх\~доказів,\~які можливо\~доставити до\~суду,\~що підтверджують\~заперечення проти\~позову на\~адресу суду\~не надходило,\~відповідач про\~день та\~час розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~шляхом направлення\~судової повістки\~поштою,\~ про\~що в\~матеріалах справи\~містяться конверт\~ на\~адресу відповідача,\~повернутий поштою\~з відміткою\~«не проживає» (а.с.35). Суд повідомляв відповідача про судові засідання, шляхом надання оголошення на сайті « Судова влада України» (а.с. 38,40). В судове засідання, призначене на 16 вересня 2021 року, відповідач не з`явилась, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення\~ст. 280 ЦПК України\~та розглянути справу заочно. Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних поцедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без їх участі та просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.33-34). Третя особа Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей та гуманітарної політики Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради до суду не з`явились, подали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при прийнятті рішення просить врахувати інтереси дітей в межах чинного законодавства (а.с.41). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 05.07.2021 представником позивача подано дану позовну заяву (а.с. 2-5) 26.07.2021 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 17 серпня 2021 року (а.с. 27). 17.08.2021 у зв`язку із неявкою відповідача судове засідання було відкладено до 08.09.2021 року (а.с. 32). 18.08.2021 від директора третьої особи Департамента адміністративних послуг та дозвільних поцедур Дніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.33-34). 08.09.2021 у зв`язку з неявкою відповідача по справі судове засідання було відкладено до 16.09.2021 року, суд повідомляв відповідача про судове засідання, шляхом надання оголошення на сайті « Судова влада України» (а.с. 38,40). 16.09.2021 представником третьої особи Органу опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей та гуманітарної політики Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради заявлено клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 41). 17.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.08.2020 (а.с. 76). Оскільки у судові засідання відповідач, повідомлена про дату та час судового засідання, не з`явилась, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив розглядати справу заочно. Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 16.09.2021 проголошену резолютивну частину рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин. Згідно заочного рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2019 року позовні вимоги [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ), треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Восковець Оксана Олександрівна (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.68, прим.1) та Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Шевченко, 57) про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 42 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 436632812101, укладений між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений 17.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець Оксаною Олександрівною, за реєстраційним №1359. Витребувано з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 436632812101. (а.с. 6-7). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2019 року залишено без змін (а.с.8-11). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.08.2020 року за [PERSON] зареєстровано права власності на квартиру загальною площею 42 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Як вбачається з копії довідки №2335 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 10 червня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих осіб входять: позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, судом встановлено, що за адресою реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідач не мешкають, у вказаному будинку відсутні їх особисті речі та майно, участі у матеріальних витратах по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів вони не беруть. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дані правовідносини регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України\~та\~Житловим кодексом України. Стаття 33 Конституції України\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відтак за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Так, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71.\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~стаття 405ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Разом з тим, суд також виходить із того, що ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст.\~7\~СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.\~9\~Конституції\~України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до\~ст.\~8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.\~ Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, фактично реєстрація являє собою лише фіксацію фактичного місця проживання особи. В той же час, судом встановлено, що малолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані без відома позивача, в спірній квартирі ніколи не проживали, відповідач [PERSON] заселити у квартиру їх не намагалась. Згідно\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~ У своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Відтак, з огляду на вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, в той же час

Outcome: approved