Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення додаткового строку терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із квартири [ADDRESS] . На день смерті до 13.08.2020 вона працювала в м. Харкові. У березні 2020 року по всій території України введено карантин, а тому вона не змогла потрапити до м. Чернігова. Крім того, у період з 08.06.2020 до 08.07.2020 вона перебувала на лікуванні. До нотаріальної контори звернулася лише 21.08.2020, пропустивши встановлений шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22 вересня 2020 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. У встановлений строк відповідач подав відзив (а.с.39-43), у якому вказав, що вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що квартиру [ADDRESS] брат придбав у 2012 році після розірвання шлюбу. Починаючи з 2015 року він почав тяжко хворіти і вже не міг самостійно пересуватися, тому він вмовив його пролікуватися. Всі витрати за лікуванні сплачував він. Один раз, за весь час його перебування у лікарні. до нього приходила позивачка та просила передати їй у власність однокімнатну квартиру, але [PERSON] відмовився. Про смерть батька він намагався повідомити позивачку та її сестру, але їх телефон не відповідав. Похорони він здійснив за власні кошти. Зазначив, що звернувся до нотаріуса лише в липні 2020 року, оскільки від сусідки дізнався, що комунальні служби розшукують власників квартири через борги. Вважає, що позивачка безпідставно пропустила строк звернення до нотаріуса через те, що проживала в іншому місті, оскільки мала право звернутися із заявою засобами поштового зв`язку. Також вважає сумнівною довідку, надану позивачкою, про перебування її на лікарняному, оскільки ТОВ «Медаком» не являється медичним закладом, а довідки та листки непрацездатності він імені цього товариства реалізуються різними особами через мережу Інтернет. Крім того, [PERSON] , відбиток печатки якого є в довідці як лікаря, згідно КВЕД здійснює роздрібну торгівлю з лотків і на ринках іншими товарами. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що батьком позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с.7). 15 вересня 2018 року позивач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Місце проживання [PERSON] зареєстровано по [ADDRESS] (а.с.5). Також вбачається, що [PERSON] є братом [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся [PERSON] (а.с.71). У зв`язку з чим заведено спадкову справу №388/2020 (а.с.71-89). Згідно довідки ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» у період з 09.10.2019 до 13.08.2020 [PERSON] працювала на посаді регіонального менеджера по роботі з клієнтами (м. Харків) (а.с.12). Також, як вбачається із копії довідки ТОВ «Медаком»№39 від 08.07.2020 року у період з 08.06.2020 до 08.07.2020 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні (а.с.11). Постановою державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори №1945/02-31 від 01.10.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадину за законом на спадкове майно після померлого батька [PERSON] (а.с.34). Між тим, [PERSON] 28 липня 2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого брата [PERSON] . Спадщина складається із квартири [ADDRESS] (а.с.52). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою позивачки. Про смерть батька дізналися у день його смерті від сусідів. Сестра приїхати на поховання не змогла, оскільки працювала у м. Харкові та через карантинні обмеження. Із заявою про прийняття спадщини вона звернулася у серпні 2020 року, коли повернулася у Чернігів. Також вказала, що сестра влітку 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні. Зазначила, що особисто вона не зверталася до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого батька через особисті обставини. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5). За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85 цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486 цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Положень щодо поширення дій цього закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків, немає. Строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] розпочався [INFO], закінчився [INFO], а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулася 21 серпня 2020 року. Про смерть батька [PERSON] дізналася [INFO] , що підтверджується показами свідка [PERSON] . Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не приймає до уваги як на підтвердження поважних причин доводи позивача про те, що вона працювала у ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» у м.Харків, оскільки довідка ТОВ «ПАРАЛАКС ЛІМІТЕД» не є належним та допустимим доказом перебування позивача у трудових відносинах з даним товариством. Із довідки, виданої ТОВ «Медаком», на яку посилається позивач, як на підтвердження тривалої хвороби, вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Проте, у судовому засіданні позивач зазначила, що в даний період вона перебувала на амбулаторному лікуванні. Також, з часу відкриття спадщини до дати звернення в медичну установу 08.07.2020 з приводу лікування (шість місяців часу), позивач беззаперечно мала можливість вчинити необхідні дії щодо оформлення спадщини після померлого. Таким чином, позивач мала можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії нею теж не вчинялися. Отже, наведені позивачем причини: місце роботи в іншому населеному пункті, перебування на лікуванні не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суд, оцінивши надані письмові докази у справі в сукупності з показаннями свідка, за правилами ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про відсутність належних та достовірних доказів, які б вказували на наявність непереборних труднощів для спадкоємця для вчасного подання заяви про прийняття спадщини, а тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються у зв`язку з відмовою в позові. Втім від представника відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат . Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до приписів ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про надання правової допомоги від 07.10.2020 року та додаток до нього, укладені між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «ПІВНІЧНА ФОРТЕЦЯ» в особі адвоката Криворученка Д.П. (а.с.44-46); копією ордера на надання правничої допомоги (а.с.47) та квитанцією до прибуткового касового ордера №19 від 07.10.2020 на суму 10 000 грн (а.с.50). Враховуючи наявність документів, що підтверджують сплату відповідачем 10 000 грн на професійну правничу допомогу, відсутність клопотання іншої сторони, передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вказані витрати є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, значенням справи для сторони, а тому підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved