Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 27 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], громадянина України, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], внаслідок свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у сумі 705 гривень В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у неї є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], 27 червня 2015 року вона уклала шлюб з [PERSON], до часу укладання шлюбу з 2006 року вона та донька мешкали з [PERSON] однією родиною. В свідоцтві про народження батьком дитини значиться [PERSON]. Шлюб між позивачем та біологічним батьком дитини не укладався, проживали без реєстрації шлюбу, коли дитині було 5 місяців, спільне проживання припинилося. Позивач з донькою та своїм чоловіком [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS], в квартирі, яку подарував її батько. На даний час неповнолітня донька сторін навчається у 8Б класі Харківської гімназії №6 «Маріїнська гімназія», старанно навчається, має постійні успіхи, у школі, повагу серед вихователів та учнів. Дитина додатково відвідує заняття з танців, іноземних мов, займається волейболом, всі витрати по навчанню та фізичному розвитку дитини несе позивач та її чоловік [PERSON] З 2005 року відповідач з дитиною не спілкується, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не знає навіть як дитина виглядає зовні, не приймає участі у підготовки доньки до самостійного життя, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Позивач не чинить відповідачу будь - який перепон у спілкуванні з дитиною не чинила, всі свята в житті дитини відповідач залишає без уваги. Дитина протягом тривалого часу не бачила свого батька, знає про його існування, однак, не проявляє інтересу до нього, вважає бак тьом іншу людину - [PERSON], який приймає постійну участь у її вихованні, приділяє достатню увагу виховання дитини. Таким чином, позивач вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на неї обов'язку утримувати свою дитину. В якості правового обґрунтування своїх позовних вимог послався на положення статей 150,157 СК України та положення Конвенції про права дитини. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 28 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання на 13 жовтня 2017 року о 09 год.10 хв. Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року справа призначена до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та його представник у ході судового розгляду у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, відповідач зазначив, що позивач та її сім'я чинили та чинять йому опір у спілкуванні з дитиною, неодноразово заявляла, що не потребує його допомоги. Заяви позивача про його рівнодушність до дитини є неправдивими, наприкінці 2003 року, він вивіз позивача, їх доньку та мати позивача з міста Артемівськ, де в той час вони проживали, більше двох тижнів вони мешкали в його квартирі. Крім того, у 2003 році за кошти відповідача була проведена операція, він регулярно приводив дитину на огляд. Також протягом останніх 12 років, на які посилається позивач, він виконував всі прохання позивача стосовно дитини. Представник третьої особи надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, при винесенні рішення просили врахувати інтереси неповнолітньої дитини також надали суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] Допитана у судовому засіданні у присутності психолога Харківської гімназії №6 «Маріїнська гімназія» Батукова Л.А. - неповнолітня [PERSON], [INFO], пояснила суду, що все своє свідоме життя, вона мешкає разом з матір'ю та вітчимом [PERSON] , рідного батька у судовому засіданні побачила вперше, в дитинстві вона хворіла і за нею доглядала мати та вітчим. Жодних відносин між нею та відповідачем , як з батьком, у неї не має. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є вітчимом неповнолітньої [PERSON], більше 13 років проживають однією сім'єю, виховують дитину разом з позивачем, відповідач ніколи не цікавився своєю донькою, не приймає участі у її вихованні. Окрім того, кінцевою метою даного позову до суду є подальше удочеріння [PERSON] Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснила, що вона є хресною, тіткою неповнолітньої раніше вони спілкувались, однак, з 2010 року більше не спілкуються, позивач не захотіла з ними спілкуватися, сказала, щоб більше не телефонували. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він є тренером з волейболу неповнолітньої [PERSON], яка займається в секції 4 роки, до секції на заняття її привів вітчим [PERSON], на тренуванню приходили мати дівчинки, вітчим або дідусь, батька дитини він ніколи не бачив. ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 24 квітня 2003 року, свідоцтво про встановлення батьківства [NUMBER] від 24 квітня 2003 року). Мати неповнолітньої [PERSON], [INFO], 27 червня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 27 червня 2015 року) Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON], навчається в 8Б класі Харківської гімназії №6 «Маріїнської гімназії» (довідка №187 від 06.04.2017 року). Відповідно характеристики [PERSON], [INFO],наданої Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №17, де малолітня навчалась впродовж 2009 -2013 років, [PERSON] виховувалась у неповній сім'ї. мати приділяла належну увагу вихованню, навчанню, всебічному розвитку доньки, цікавилась шкільним життям доньки. Батько дитини [PERSON] продовж навчання [PERSON] в початковій школі жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням доньки, не відвідував батьківські збори. Аналогічні відомості надані в характеристиці [PERSON], наданій Харківською гімназією №6 «Маріїнська гімназія», в характеристиці, наданій вихованці зразкового ансамблю народного танцю «Джерельце». Відповідно повідомлення НВК №180 від 09.04.2015 року №53, [PERSON] відвідувала навчальний заклад в період з 2006 по 2009 роки, батько дитини [PERSON] жодного разу у закладі не був, батьківські збори не відвідував, з дитиною не спілкувався. Згідно повідомлення КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 18.04.2017 року №366, неповнолітня дитина перебуває на обліку у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13», на прийомах лікаря - педіатра дитина знаходиться у супроводі матері і вітчима. Як вбачається з довідки, наданої адміністрацією Комунального закладу «Комплексна дитячо - юнацька спортивна школа №12» №46 від 19.04.2017 року, [PERSON] є вихованкою групи базової підготовки відділення волейболу з 01.10.2014 року. В особистих даних стосовно батьків вихованки [PERSON] значаться: мати [PERSON] та батько [PERSON]. Вони фактично привозять та забирають дівчину з тренувальних занять, забезпечують матеріальні потреби дитини. [PERSON] жодного разу не з'являвся до «КДЮСШ №12» і не цікавився успіхами [PERSON]. Центром розвитку і корекції мовлення «Lalio», складено висновок за результатами обстеження психоемоційного стану [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що [PERSON] на сьогоднішній день проживає в благоприємних умовах. Впливовими дорослими для дитини є мати та батько [PERSON], останній сприймається дитиною як обов'язкова за своєю наявністю фігура, яка проявляє за нею турботу. Благоприємна атмосфера в сім'ї сформувала у дитини тісний зв'язок, як з матір'ю, так і з прийомним батьком. Очевидним є той факт, що дівчинка впевнена у зовнішньому світі і дорослих, які її оточують. [PERSON] не бажає нічого змінювати. Боїться, що гармонія, яка панує в їх сім'ї, може бути порушена появою її біологічного батька. Результати діагностики психологічного стану дитини свідчить про комфортний психоемоційний стан [PERSON]. Розлука з біологічним батьком ніяк не відобразилась на долі дівчинки, завдяки тому, що [PERSON] повністю взяв на себе відповідальність за життя, здоров'я та розвиток дитини. Згідно повідомлення Московського ВП ГУНП в Харківській області від 28.04.2017 року, за період з 2012 року заяви від [PERSON], [INFO], стосовно перешкод його спілкування з донькою [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], від 21.11.2017 року №682 відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. На момент розгляду справи відповідач зі своєю дитиною не проживає, що підтверджується довідками вищевикладеними обставинами справи. ІV Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неїбатьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. V.Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Позиція суду. Суд підкреслює, що відповідач [PERSON] свідомо вихованням доньки [PERSON] не займається, матеріальної допомоги не надає, її розвитком та досягненнями не цікавиться. Більш того, тривалий час не відвідував доньку, не бачився з нею. Окрім, іншого, в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи знайшло підтвердження, що відповідач не цікавиться психічним і фізичним здоров'ям дитини. Наведене в своїй сукупності, на думку,суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні доньки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню доньку. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді відповідачем не було вчинено відповідних дій і не пояснив причини їхне вчинення. Вищевикладеними обставинами справи підтверджується і той факт, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений нею за подання позовної заяви у розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позивачем фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача з даним позовом складає 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved