Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 липня 2017 року уклав з [PERSON] договір позики. За умовами даного договору [PERSON] передав в борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01 лютого 2019 року. У разі несвоєчасного повернення грошових коштів [PERSON] зобов`язався подарувати [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220880905:06:008:0044, яка розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Чубинське , СТ « Нафтовик - 1 ». Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів, проте отримав письмову відповідь з вказівкою на те, що повернути борг та подарувати земельну ділянку не має можливості. Оскільки, 12 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування земельної ділянки. Позивач стверджує, що договір дарування земельної ділянки від 12 жовтня 2017 року був укладений з метою неповернення йому боргу за договором позики та є фіктивним. Даний договір був укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на перехід права власності на нерухоме майно з метою свідомого наміру невиконання зобов`язань за договором позики від 01 липня 2017 року. Тому [PERSON] просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 12 жовтня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю.К. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.30). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.46). ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні [PERSON] підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] визнали пред`явлений позов та не заперечували проти його задоволення. Додатково пояснили, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно власноручно написаної розписки [PERSON] підтвердив отримання грошових коштів в борг, а також те, що у випадку неповернення грошових коштів зобов`язався переоформити земельну ділянку на ім`я [PERSON] . Через певний час [PERSON] зрозумів, що не має можливості повернути борг, тому уклав з [PERSON] договір дарування земельної ділянки. В подальшому сторони по справі знайшли порозуміння і дійшли згоди у зв`язку з цим [PERSON] визнає пред`явлений до нього позов. Під час укладення оспорюваного договору [PERSON] усвідомлював, що повинен повернути грошові кошти, але з метою їх неповернення уклав договір дарування та намагався приховати факт укладення договору. В позасудовому порядку розірвати оспорюваний договір неможливо, оскільки місцезнаходження [PERSON] є невідомим, зв`язок з нею відсутній. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не надала та про причини неявки суд не повідомила. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Харитонюк Ю.К. у судове засідання також не з`явилась та свої пояснення щодо позовної заяви не надала. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01 липня 2017 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США. В свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти до 01 лютого 2019 року. У разі несвоєчасного повернення грошових коштів [PERSON] зобов`язався подарувати [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220880905:06:008:0044, яка знаходиться в Київській області, Бориспільський район, с. Чубинське , СТ «Нафтовик -1 ». Вказана обставина підтверджується копією розписки від 01 липня 2017 року (а.с.13). Незважаючи на наявність зобов`язання за договором позики, 12 жовтня 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Харитонюк Ю.К., зареєстрований в реєстрі за №1113. За змістом якого [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,0762 га з кадастровим номером 3220880905:06:008:004, що розташовується в Київській області, Бориспільський район , с. Чубинське , СТ «Нафтовик -1 » (а.с.15-16). В строк, визначений договором позики [PERSON] не повернув грошові кошти позивачу. У зв`язку з цим, позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення грошових коштів. На що отримав письмову відповідь від 10 лютого 2019 року (а.с.14) згідно якої [PERSON] пояснив, що не взмозі повернути борг у розмірі 5000 доларів США. Крім цього, також не може подарувати земельну ділянку, зазначену в розписці про отримання грошових коштів, в рахунок погашення боргу, оскільки земельну ділянку подарував [PERSON] V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом п.6 ст.3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст.717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Як встановлено судом, а також визнається безпосередньо відповідачем по справі [PERSON] , відчужуючи належне йому на праві приватної власності нерухоме майно на користь [PERSON] , він був обізнаний про наявність у нього невиконаного грошового зобов`язання за договором позики від 01 липня 2017 року. Тому міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання зобов`язання за договором позики. З пояснень [PERSON] вбачається, що саме з метою неповернення грошових коштів уклав договір дарування та намагався приховати факт укладення договору від позивача. Таким чином, позивач, звертаючись з позовом, звернув увагу на фіктивність договору, оскільки очевидним вважав укладення договору дарування з метою уникнення відповідальності за договором позики, на підтвердження своїх доводів, посилався на існування несплаченої до цього часу заборгованості. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами позовні вимоги, не надав пояснень щодо причин несплати боргу та необхідності укладення спірного договору дарування. Натомість [PERSON] визнав пред`явлений до нього позов у повному обсязі. Цивільно-правовий договір, зокрема договір дарування не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу. Тому боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь третьої особи (з пояснень відповідача на користь дочки від першого шлюбу) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладаючи договір дарування, порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Крім цього, [PERSON] подав до суду заяву (а.с.41-42), якою просив поновити йому строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи ту обставину, що відповідачами не заявлялось клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Тому суд не вбачає підстав для вирішення питання про поновлення строку позовної давності чи застосування наслідків спливу позовної давності. VІ. Висновки суду. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12 жовтня 2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved