Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 лютого 2016 року між ним, [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 145 250 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 30 липня 2017 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноруч написаною розпискою від 15 лютого 2016 року. Таким чином, у вказаний строк відповідач обов`язок з повернення грошових коштів у розмірі 145 250 грн. 00 коп., не виконав, порушив умови договору, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON] , користь суму заборгованості за договором позики від 15 лютого 2016 року у розмірі 145 250 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7 258 грн. 52 коп. та інфляційні витрати у розмірі 24 838 грн. 15 коп. [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що сума боргу у розмірі 145 250 грн. 00 коп. не відповідає дійсності, оскільки частина цього боргу за двосторонньою домовленістю із позивачем була погашена, а саме у розмірі 34 400 грн. 00 коп., а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню, так само невірно зробленими є суми розрахунків інфляційних витрат, оскільки розраховані із невірної решти суми заборгованості. До початку розгляду справи по суті позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив стягнути із [PERSON] на свою, [PERSON] , користь суму заборгованості за договором позики від 15 лютого 2016 року у загальному розмірі 140 328 грн. 47 коп., де заборгованість за договором позики у розмірі 110 850 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 8 054 грн. 09 коп. та інфляційні витрати у розмірі 21 424 грн. 38 коп. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позов задовольнити. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнає, просить перенести судове засідання оскільки перебуває на самоізоляції у зв`язку з підозрою на короновірус. Суд констатує, що в межах розгляду даної справи сторона відповідача жодного разу не прибула у судове засідання. При цьому відповідач подав наступні заяви про відкладення розгляду справи - 03.12.2019 року у зв`язку із перебуванням відповідача у відрядженні (при цьому будь-яких документів на підтвердження факту службового відрядження суду не надано); 23.01.2020 року - у зв`язку із перебуванням відповідача у черговому відрядженні (при цьому будь-яких документів на підтвердження факту службового відрядження суду не надано); 17.03.2020 року - у зв`язку із хворобою, 22.04.2020 року - у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів; 16.06.2020 року - у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів та підозрою на захворювання. Суд зазначає з цього приводу, що однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р., гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. В даному випадку, систематичне, на протязі майже 6 місяців, подання стороною відповідача заяв про відкладення розгляду справи, не прибуття такої сторони у жодне судове засідання, мають всі ознаки дій, які спрямовані на затягування розгляду справи по суті. Оскільки стороні відповідача надавалась реальна можливість висловити у повному обсязі свої заперечення щодо пред`явленого до нього позову та наведених позивачем розрахунків суми позову, та здійснити повну подачу всіх доказів на їх обґрунтування, і наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, суд, з метою уникнення надмірно тривалого судового розгляду судової справи, вважає за можливим відмовити у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи від 16.06.2020 року та завершити судовий розгляд шляхом ухвалення рішення за відсутності такого учасника справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у позику 145 250 грн. 00 коп. Згідно умов такого договору позичальник зобов`язався повернути кредитору зазначену грошову суму до 30 липня 2017 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] суми позики у розмірі 145 250 грн. 00 коп.підтверджується розпискою від 15 лютого 2016 року, написаною власноручно відповідачем. Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов вказаного договору позики відповідач повернув позивачу, як позичальнику, грошову суму у розмірі 34 400 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою позивача. Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов вказаного договору, Відповідач свої зобов`язання належним чином у повному обсязі не виконав, допустив прострочення повернення суми позики, внаслідок чого за ним, [PERSON] , станом на 31.12.2019 року за таким договором виникла заборгованість, яку позивач обраховує у розмірі 140 328 грн. 47 коп., де заборгованість за тілом позики у розмірі 110 850 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 8 054 грн. 09 коп. та інфляційні витрати у розмірі 21 424 грн. 38 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо стягнення основної суми боргу суд зазначає про наступне. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувалася прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми в іноземній валюті позивачеві матеріали справи не містять. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Оскільки факт не повернення у повному обсязі позики відповідачем підтверджено матеріалами справи, і останнім не спростовано шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів на адресу суду, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом такої позики у розмірі у розмірі 110 850 грн. 00 коп. Щодо стягнення із відповідача 3 % річних від простроченої суми та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченняна підставі ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки правові підстави такого стягнення прямо передбачені матеріальним законом. Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача, як позичальника, на користь позивача за Договором позики від 15.02.2016 року грошової суми у розмірі основного боргу сумі у розмірі 110 850 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 8 054 грн. 09 коп. за період з 30.07.2017 року по 31.12.2019 року (де 110 850 грн. 00 коп. сума прострочення, 884 дні - період прострочення, 3% річних - розмір санкції, що розраховується за формулою: сума боргу х процентна ставка /100%/365 днів х кількість днів, де сума боргу це сума простроченого боргу, процента ставка це проценти річних, кількість днів це різниця між датою розрахунку та датою виникнення простроченого зобов`язання) та інфляційні витрати у розмірі 21 424 грн. 38 коп. за період з 30.07.2017 року по 31.12.2019 року, що розраховуються за формулою: сума боргу х індекс інфляції /100% - сума боргу, де сума боргу - це сума простроченого боргу, індекс інфляції це добуток щомісячних індексів за відповідний період. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 773 грн. 48 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved