Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. Позов мотивовано тим, що з 24.06.2008 року перебували з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.11.2010 року. Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Від народження син хворіє на ДЦП і самостійно взагалі не пересувається. Відповідач починаючи з грудня 2010 року проживає окремо в іншому населеному пункті та не виконує покладені законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхам, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач ухиляється від утримання неповнолітнього сина, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач не працює, оскільки постійно знаходиться з дитиною. Відповідач працює, отримує дохід і може надавати допомогу на утримання сина. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.08.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 23.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов з додатками (а.с.23-25). Заперечення обґрунтовані тим, що в період з 24.06.2008 року по 05.11.2010 року він перебував у шлюбі з позивачем. В період шлюбу народився син - [PERSON] . Від народження син хворіє на ДЦП. За ініціативою позивачки шлюб було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.11.2010 року. Кожен розпочав своє життя та створив нові сім`ї. Після розлучення відповідач певний час допомагав матеріально та намагався підтримувати сина, але до того часу коли зі сторони позивача розпочались висловлювання та намагання перешкодити спілкуванню з сином. На той час вона проживала з іншим чоловіком і вважала, що відповідач є перешкодою в новій її сім`ї, говорила що їй не потрібна від нього ніяка допомога. Говорити про те, що він свідомо нехтував своїми обов`язками по відношенню до своєї дитини є неправильним та неправдивим. Це його дитина і позбавляти його батьківських прав щодо неї, відповідач вважає незаконним. Зазначає, що можливо він не виявляв ініціативи щодо піклування та виховання сина, але він заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо сина [PERSON] . Він також є батьком чотирьох інших дітей, які народилися в другому шлюбі, їх сім`ї надано статус «багатодітної сім`ї». Вони з дружиною не працюють, оскільки займаються доглядом за малолітніми дітьми до досягнення ними трьох років. При визначенні розміру аліментів, просить врахувати наявність чотирьох дітей, які таж потребують утримання, відсутність доходів, окрім допомоги, яка виплачується при народженні дитини. Має можливість виплачувати аліменти в твердій сумі в розмірі 400 гривень на місяць. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Представник третьої особи підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона являється хрещеною [PERSON] . До двох років практично проживала з [PERSON] , допомагала з дитиною. За цей період відповідач жодного разу не з`являвся, не телефонував. В її присутності відповідач коштів ніколи не давав. Коли [PERSON] виповнилось 4 роки, його відправляли в санаторій в м. Трускавець. Тетяна знайшла номер відповідача просила допомоги, але він її не надав. Навіть коли позивач проходила комісію, необхідно було пройти психолога, для чого необхідна була згода обох батьків, [PERSON] подзвонила відповідачу, але він їй відмовив в грубій формі. Свідок [PERSON] показала, що за десять років [PERSON] ніколи не бачила. Він не допомагає ні матеріально, ні морально. Вона разом зі своїм чоловіком допомагають позивачу. [PERSON] возить дитину у центр «Відродження», їй у цьому допомагає її чоловік. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками записані: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.11.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - « [PERSON] » ( а.с.36). Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда з 03.02.2011 року (а.с.7). Згідно копії витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 22.09.2019 року, дитина [PERSON] відноситься до категорії дітей з вадами розумового розвитку, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, побутового та медичного обслуговування. Дитина не пересувається, але не обслуговується (а.с.37). Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 02.07.2019 року, [PERSON] перебуває на обліку в КНП «Макошинський центр первинної медико-санітарної допомоги» з 2013 року. Дитина-інвалід з 2009 року з діагнозом ДЦП. За час перебування дитини на обліку на прийом до лікаря, при огляді вдома, батько дитини був відсутній, весь час лікуванням займалася мати, всі рекомендації виконувала сумлінно (а.с.41) Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 22.07.2019 року затверджено висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.39, 40). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та станом здоров`я сина не займається, матеріальної допомоги на його утримання не надає, тому, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, відповідача позбавити батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо можливості відповідачем надавати матеріальну допомогу суд враховує наступне. 29.09.2012 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.27), від якого відповідач має чотирьох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.28-31), які перебувають на його утриманні. Відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Сновської районної державної адміністрації та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень щомісячно (а.с.32). При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, тому вважає за необхідне, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2019 року в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial