Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила стягнути з КДНВП «КВАРСИТ» на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 4540,73 грн., вихідну допомогу в розмірі 22531, 95 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені з 15.07.2017 року по день винесення рішення в розмірі 31865,44 грн. та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала на вказаному підприємстві з 01.03.2017 року по 14.07.2017 року, проте через порушення роботодавцем трудового законодавства, повязаного з порушенням строків виплати заробітної плати 14.07.2017 року написала заяву про звільнення відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України. Дата та підстава звільнення були погодженні з роботодавцем. Проте, роботодавець не здійснив розрахунок по заробітній платі та вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, який мав бути їй сплачений на підставі ст. 44 КЗпП України. В звязку з порушенням трудового законодавства роботодавцем [PERSON] втратила нормальні життєві звязки та їй прийшлось вчиняти додаткові зусилля для організації свого життя, що виразилось в пошуках грошових коштів, які були необхідні для придбання продуктів харчування для її сімї, своєчасної сплати комунальних послуг, придбання необхідних канцелярських приладь для школи та одяг дитині, погіршились відносини з чоловіком та призвели до її сильного хвилювання. КДНВП «КВАРСИТ» у зустрічній позовній заяві до [PERSON] просив визнати формулювання причини звільнення [PERSON] неправильним, записи у її трудову книжку недійсними; змінити формулювання причини звільнення [PERSON], вказавши причину звільнення прогул без поважних причин відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. В заяві посилався на те, що [PERSON], написавши заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та самостійно підготувавши наказ про своє звільнення, отримавши візи начальника юридичного відділу та головного бухгалтера, самостійно зробила у своїй трудовій книжці запис про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та видала собі трудову книжку, хоча такими повноваженнями наділена не була, а наказ про звільнення її на цій підставі не був підписаний керівником та не зареєстрований належним чином. А отже, цей наказ є недійсним та звільнення [PERSON] 14.07.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не відбулось. Крім того, запис в трудовій книжці не відповідає тексту наказу про звільнення в частині посади [PERSON], а саме: в трудовій книжці вказала посаду інженер з організації праці відділу організації праці та кадрів, а в наказі провідний інженер з організації праці відділу організації праці та кадрів. Щодо внесення недійсних записів у свою трудову книжку та самостійної видачі її собі КДНВП «КВАРСИТ» звернулося з відповідною заявою до відділу поліції по факту підроблення документів та використання підроблених документів, в звязку з чим в ЄРДР внесене кримінальне провадження за №12017050380000861 від 21.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Крім того, [PERSON] не розписалася в книзі обліку трудових книжок. З 17 по 20 липня [PERSON] на роботу не вийшла, в звязку з чим було видано наказ про її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул без поважних причин. Заперечуючи проти вимог первісної позовної заяви вказав також на те, що на посаду провідного інженера з організації праці відділу організації праці та кадрів вона призначена не була. Щодо наявності вини підприємства у не проведенні своєчасного розрахунку по заробітній платі вказував на наявність форс-мажорних обставин, спричинених зупиненням відвантаження виробів військового призначення та подвійного використання до Російської Федерації, що стало причиною важкого фінансового становища підприємства, та відповідно наявністю затримки у виплаті заробітної плати. Завдання моральної шкоди позивачу залишилось ним не доведеним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви заперечила. Представник відповідача КДНВП «КВАРСИТ» - [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 01.03.2017 року було призначено на посаду інженера з організації праці відділу організації праці в [PERSON] державному науково-виробничому підприємстві «КВАРСИТ». Заробітну плату на підприємстві виплачували із затримкою та не в повному обсязі. 14.07.2017 року [PERSON] написала заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та, самостійно підготувавши наказ про своє звільнення, отримала візи начальника юридичного відділу та головного бухгалтера. Крім того, [PERSON] самостійно зробила у своїй трудовій книжці запис про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та видала собі трудову книжку. Вказані обставини сторонами визнаються. Спірними обставинами по справі є наявність згоди роботодавця на звільнення [PERSON] 14.07.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою їй вихідної допомоги та чинність наказу про відповідне звільнення, наявність повноважень у [PERSON] вносити запис про звільнення у свою трудову книжку, наявність підстав для звільнення [PERSON] 20.07.2017 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини, наявність вини підприємства у невчасній та не в повному обсязі сплаті заробітної плати, а також у затримці розрахунку при звільненні, щодо розміру середнього заробітку [PERSON] Конституцією України в статті 43 гарантоване право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З наведеного вбачається, що порушення строків та обсягів виплати заробітної плати є порушенням законодавства про працю. З наданих представником КДНВП «КВАРСИТ» розрахунків заробітної плати, витягу з банківського рахунку [PERSON] вбачається та вказана обставина визнається сторонами, що роботодавець сплачував [PERSON] заробітну плату несвоєчасно та не в повному обсязі, в звязку з чим за підприємством щомісячно збільшувався борг перед робітником. Відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. При цьому у вказаній нормі права відсутні критерії істотності та поважності не виконання законодавства про працю, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України у справі №6-120цс12 від 31.10.2012 року. З наведеного випливає, що [PERSON] мала право у визначений нею строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, у звязку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю. 14.06.2017 року [PERSON] скористалась, наданим їй п. 3 ст. 38 КЗпП України правом розірвати трудовий договір за власним бажанням, подавши відповідну заяву. Оригінал заяви із візою керівника в.о. директора КДНВП «КВАРСИТ» [PERSON] зберігається на підприємстві. Обставина щодо подання [PERSON] відповідної заяви 14.07.2017 року визнається сторонами. При цьому Кодекс законів про працю України у випадках звільнення працівника з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, не передбачає узгодження дати такого звільнення з роботодавцем, а також отримання його згоди на таке звільнення, оскільки це є переважним правом працівника розірвати трудовий договір за власної ініціативи. Вказане право робітника кореспондується з обовязком власника або уповноваженого ним органу, що не виконав законодавство про працю, належним чином оформити таке звільнення, а саме: власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Статтею 44 КЗпП України передбачено обовязок роботодавця при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплатити працівникові вихідну допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що оскільки КДНВП «КВАРСИТ» несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувалась заробітна плата [PERSON], зі сторони підприємства мало місце порушення законодавства про працю, в звязку з чим вона правомірно скористалась своїм правом в односторонньому порядку без згоди роботодавця розірвати з ним трудовий договір, подавши відповідну заяву, та на цій підставі отримати вихідну допомогу у розмірі не меншому ніж її тримісячний середній заробіток, інші суми, що належать їй від підприємства, а також належно оформлену трудову книжку. Згідно із розрахунковими листами щодо заробітної плати [PERSON] за травень та червень 2017 року, наданими до суду [PERSON] та представником КДНВП «КВАРСИТ», вбачається, що вона, перебуваючи на посаді інженера у відділі організації праці та кадрів, отримувала заробітну плату в травні 2017 року, виходячи з окладу у розмірі 6740 грн. Проте у розрахункових листках за червень та липень 2017 року вказана посада провідного інженера та заробітна плата нарахована з окладу 9330 гр. Відповідно до виписок по банківським рахункам [PERSON] вбачається, що нарахування заробітної плати у квітні - жовтні 2017 року відповідають розрахунковим листкам, наданим сторонами. З вказаних розрахункових листах вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] на кінець червня 2017 року була 7256, 66 грн. та була повністю погашена КДНВП «КВАРСИТ» 03.08.2017 року. У липні 2017 року їй була нарахована заробітна плата у розмірі 4442, 86 грн. та компенсація за відпустку 1197, 80 грн. Відповідно до довідки КДНВП «КВАРСИТ» № 1-725 від 06.11.2017 року [PERSON] було донараховано 28, 96 грн. та стягнуто 410 грн. в якості компенсації за отриману нею путівку для оздоровлення дитини, що визнавалось [PERSON] у судовому засіданні, та крім того 31.10.2017 року була погашена заборгованість за липень 2017 року у розмірі 1254,31 грн. На підставі вищенаведеного, суд здійснив розрахунок заборгованості по заробітній платі станом на час винесення рішення, виходячи з наступного 4442,86 + 1197,80 + 28,96 1254,31 410, що дорівнює 4005, 31 грн., в звязку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню та вказана сума має бути стягнута на її користь з КДНВП «КВАРСИТ». Посилання представника КДНВП «КВАРСИТ» на те, що станом на 06.11.2017 року заборгованість по заробітній платі складає 386 грн. 68 коп., а раніше видані довідки є недійсними, суд не бере до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме наданими сторонами розрахунковими листами по заробітній платі, витягами з банківських рахунків, якими окрім наявної заборгованості підтверджується також отримання [PERSON] у червні 2017 року заробітної плати у розмірі 9330 грн., та частково з цього окладу у липні 2017 року. Щодо нарахованих сум середньоденної заробітної плати та вихідної допомоги, то судом вони можуть бути вирахувані самостійно з підтверджених матеріалами справи відомостей. Щодо протиправного нарахування [PERSON] заробітної плати у червні липні 2017 року бухгалтером [PERSON] КДНВП «КВАРСИТ» доказів не надано та перевірка цих обставин на КДНВП «КВАРСИТ» ще не проводилась, що підтверджується показаннями свідка головного бухгалтера КДНВП «КВАРСИТ» [PERSON] Суд погоджується із розрахунком середньої заробітної плати, наданого [PERSON] до суду 03.11.2017 року, який відповідає п. п. 3, 8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», та отриманий нею шляхом додавання отриманої нею за два повні місяці заробітної плати та діленням вказаної суми на кількість відпрацьованих днів за цей період ((6400,88+9330,00) / (19 + 20)), що дорівнює 403,36 грн. Встановивши право [PERSON] на отримання вихідної допомоги у розмірі не меншому ніж тримісячний середній заробіток, суд здійснив його розрахунок наступним чином. Згідно із п. 8 розділу ІV постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, шляхом множення середньоденної заробітної плати у розмірі 403,36 грн. на середньомісячне число робочих днів 19, 5 ((20+19)/2), отримуємо добуток 7865, 52, що є середньомісячною заробітною платою [PERSON] Шляхом множення 7865,52 на 3 місяці, отримуємо добуток 23596, 56 грн., що відповідає розміру вихідної допомоги при звільненні відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України. В звязку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню та сума 23596,56 грн., отримана без відрахування обовязкових податків та зборів, має бути стягнута на її користь з КДНВП «КВАРСИТ» в якості вихідної допомоги. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року по справі №6-259цс17 по аналогічній справі зроблено правовий висновок, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Аналогічний правовий висновок було зроблено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, де, проаналізувавши ст. ст.. 116, 117 КЗпП України було зроблено висновок, що за положеннями ст. 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Частинами 1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 11.11.2015 р. №6-2159цс15, від 23 березня 2016 року № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року № 6-383ц16. Врахувавши правовий висновок Верховного Суду України, суд перевірив докази, подані відповідачем на обґрунтування відсутності вини роботодавця у невчасному розрахунку по заробітній платі, та дійшов до висновку про недоведеність таких доводів. Так, представником відповідача була долучена до матеріалів справи копія висновку Донецької торгово - промислової палати №100-28/12-12/03 від 27.05.2014 року, в якому Донецька ТПП, провівши системний аналіз наданих документів по факту невиконання зобовязань [PERSON] державним науково-виробничим підприємством «КВАРСИТ» в другому кварталі 2014 року за контрактом №147/13 від 10.10.2013 року, діючого законодавства, дійшла до висновку про те, що вказане невиконання зобовязань виникло в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, за наявності фактів збройних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади і т.д. та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін та третіх осіб, обставини є форс-мажорними для [PERSON] державного науково-виробничого підприємства «КВАРСИТ» тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконання договірних та податкових зобовязань. Разом з тим, у висновку було звернуто увагу на те, що засвідченню підлягає не сама обставина форс-мажор, а наявність обставин форс-мажору за певним договором (контрактом) відповідно до його умов.

Outcome: partial