Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Дубець М.О. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення розміру частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить частка квартири яка знаходиться в [ADDRESS] . Вказує, що у добровільному порядку пропонував відповідачу визначити частки майна в квартирі, але останній із не відомих причин відмовився у добровільному порядку визначити розмір часток. Просить суд, припинити право спільної сумісної власності на квартиру за [ADDRESS] та визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру за [ADDRESS] є рівними та становлять по 1/3 ідеальній частці Рух справи та позиція сторін Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року у вищенаведеній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 15.04.2021 року представник позивача [PERSON] до суду скерував заяву про підтримання позовних вимог і розгляду справи за його відсутності Аналогічну заяву в суд було направлено через канцелярію 15.04.2021 року відповідачем про визнання позовних вимог, задоволення позову та розгляду справи у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно положень ч.2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Досліджені судом докази надані сторонами і застосовані норми права. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 19 листопада 1993 року облспоживспілкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за [ADDRESS] (а.с.5) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції Серія [NUMBER] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно а саме на: частину квартири за [ADDRESS] , а позивач та відповідач являються спадкоємцями першої черги, в силу чого звернувшись до Державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, та 17.11.2020 року державним нотаріусом Першої чернівецької нотаріальної контори Літун М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі спадкової справи № 1518/2008 , зареєстрованого в реєстрі за №3-483 (а.с.6). Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить об`єкт житлової нерухомості - квартира що знаходиться по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] (а.с.7) Дослідивши технічний паспорт виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації на квартиру [ADDRESS] , який виготовлено на замовлення [PERSON] ,загальна площа квартири становить 58,9 кв.м, з яких 32,8 кв.м. житлова (основна) площа, 19,3 кв.м. допоміжна (підсобна) площа та 6,8 кв.м. літні неопалювальні приміщення (а.с.18-21). Згідно довідки адресно-довідкової служби ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.27). Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що він не може розпорядитися своєю часткою квартири (подарувати її), оскільки вона не виділена із спільної сумісної власності. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 Цивільного кодексу встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.І ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.І ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Стаття 369 ЦК України передбачає, що здійснення права спільної сумісної власності співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. А у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Висновки. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та визначити частки в спільній сумісній власності на кваритру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved