Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У червні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд визначити, що розмір частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1 / 3 частину. Визнати за [PERSON] право власності на 1 / 3 частину квартири [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1995 року вищевказана квартира належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 19 квітня 2018 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , та встановлено над ним опіку, визнавши опікуном його двоюрідну сестру [PERSON] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 січня 2020 року визнано за [PERSON] право власності на 1 / 3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в силу свого фізичного стану втратив оригінал свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] . З приводу отримання дублікату вищевказаного свідоцтва про право власності на житло опікун позивача звернувся до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, але останнім повідомлено, що для цього необхідно надання заяви від всіх співвласників. Після цього вони звернулись до відповідача із пропозицією надати відповідні документи, але від нього ніякої відповіді не надійшло. В досудовому порядку спір вирішити не можливо. Відповідач не скористалася своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на 10 год. 30 хвилин 20 липня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 21 вересня 2020 року. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1995 року виданого Прилуцьким м`ясокомбінатом, власниками квартири [ADDRESS] зазначені: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Відповідно до довідки комунального підприємства «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради №1100 від 06.05.2019 року, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Згідно з листа виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №012-10/Г-282 від 27.04.2020 року, [PERSON] повідомлено про неможливість видати дублікат свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 1995 року на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю заяви підписаної всіма співвласниками вказаної квартири та ненадання відповідного пакету документів(а.с.8) В газеті «Прилуччина» №22 (15518-15519) від 28 травня 2020 року розміщено оголошення про втрачення свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] та членів її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 21.05.2020 року [PERSON] як опікун [PERSON] звернулась до [PERSON] з заявою про надання копії паспорта та ідентифікаційного номера останньої для звернення з приводу отримання дублікату свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1995 року(а.с.10) Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 січня 2020 року за [PERSON] визнано право власності на 1 / 3 частини квартири [ADDRESS] . За [PERSON] визнано право власності на 1 / 3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.6,7) Відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 квітня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, визнавши опікуном його двоюрідну сестру [PERSON] (а.с.11). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про міжнародно-правові механізми захисту права власності, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини 1948 р. та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод 1950 р. (основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ст. 3, 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них. Так згідно з п.5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.95 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло від 18.01.1995 року, що посвідчує належність їм на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] . На даний час вищевказане свідоцтво втрачено. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 січня 2020 року за [PERSON] визнано право власності на 1 / 3 частини квартири [ADDRESS] . Оскільки частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, а матеріали справи не містять доказів щодо можливих підстав для відступлення від рівності часток, то іншим співвласникам вищевказаної квартири також належить по 1 / 3 частині квартири. Таким чином, [PERSON] належить 1 / 3 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. VI. Судові витрати. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved