Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 14 грудня 2020 року Орган опіки та піклування при Поліській РДА (далі позивач) звернувся з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач написала нотаріальну заяку НМК 951879 від 13.11.2020 року про відмову від батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] 2003 р. н., самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на її утримання. [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей та сім*ї Поліської РДА: Розпорядження, голови Поліської РДА від 30.10.2017 року № 211-ОД «Про взяття на облік дітей , які опинилися в складних життєвих обставинах » ) Вона взята на облік. Неповнолітня [PERSON] була направлена до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім», де перебуває по сьогоднішній день. За час перебування [PERSON] в КОЦСПРД «Отчий дім» мати не провідувала дитини та не цікавилась життям і здоров`ям . У зв`язку з цим позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. ІІ. Позиції сторін. У судове засідання представник позивача не зявився подавши до канцелярії суду заяву у якій просимо розглянути справу без участі представника позивача позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що дитина від 30.10.2017 року № 211- ОД «Про взяття на облік дітей , які опинилися в складних життєвих обставинах» . Відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про дочку, фактично не спілкується з нею та не надає матеріальної допомоги на її утримання, маючи. Зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дочки, не дбає про її розвиток та інтереси. Відповідач у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлена вчасно, належним чином. Подала до канцелярії суду заяву, у якій визнала позовні вимоги, просила справу розглядати без її участі. Суд розцінює цю заяву як відзив на позов Представник третіх осіб у судове засідання не з*явились. Про день і час слухання справи повідомлені вчасно. ІІІ. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини,- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 05.11.20. року Батько дитини помер [INFO]. 13.11.2020 року відповідачка звернулася до нотаріуса за посвідченням заяви, у якій завила про відмову від батьківських прав на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та просила позбавити її батьківських прав у судовому порядку. Орган опіки і піклування - служба у справах дітей та сім`ї Поліської РДА Київської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки з метою соціального захисту неповнолітньої. Рішення відповідачки про відмову від батьківських прав прийняте свідомо, що вона підтвердила у нотаріально посвідченій заяві. Відповідно до приписів статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав має бути заслухана думка дитини, яка може її висловити: [PERSON] написала до суду заяву в якій просить позбавити матір батьківських прав відносно неї . Позов підтримує в повному обсязі. ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне, з однієї сторони, розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON] , [INFO] , і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачці, як матері неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по її вихованню, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, її матеріального утримання, духовного розвитку, дитиною взагалі не цікавиться. Написала до компетентних органів заяву, яку посвідчив нотаріус, про добровільну відмову від батьківських прав щодо неї, що судом також розцінюється як обдуманий та виважений крок, та свідому поведінку, яка підтверджує факт відмови від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та матір`ю склались таким чином, що дитина останнім часом проживає в КОЦСПРД «Отчий дім», а тому в даній ситуації Судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини). Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає, так само цей захід не виключає можливість побачення матері із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між нею та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни її поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб, отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на цей час, з вини матері, позбавлена. Суд не знаходить підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачка добровільно відмовляється від своїх батьківських прав, діючи свідомо. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачки, свідомого нехтування цією своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і, в такому випадку, Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги як найкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Відповідно до ст. 180 СК України , батьки зобов`язанні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей , непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочку, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до с. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частина доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. як найкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню у передбаченому законодавством розмірі.(908 грн. за кожною вимогою, що становить 1816 грн.)

Outcome: approved