Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 20 173,23 грн. Позовні вимоги обґрунтуванні неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг відповідно до укладеного між сторонами договору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/2991/21 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду по суті на 9 квітня 2021 року. 8 та 11 червня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про часткову відмову від позову, в якій він просить прийняти відмову від позову в частині стягнення відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 18196,70 грн., продовжити розгляд справи в частині стягнення збитків від інфляції та трьох процентів річних та вирішити питання про судові витрати у справі. Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття відмови від позову, оскільки згідно з доданою до позовної заяви довіреністю у представника позивача відсутні повноваження на вчинення цієї процесуальної дії. 15 червня 2021 року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 20 червня 2018 року відповідач продала квартиру [ADDRESS] , а тому вимоги про стягнення з неї заборгованості за період з 1 червня 2017 рок по 30 листопада 2020 року є необґрунтованими. Зазначив, що 20 та 26 вересня 2020 відповідач сплатила позивачеві 7000 грн., що підтверджує відсутність будь-якої заборгованості відповідача станом на дату звернення позивача із позовом у цій справі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 липня 2008 року № 2 «Про передачу на обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] », Комунальну підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» передано на обслуговування житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 8 грудня 2007 року. 9 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Договір), предметом якого є забезпечення позивачем (як виконавцем) надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному вище будинку, а позивачем (як споживачем) своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. З наведеного вбачається, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за цим договором за період з червня 2017 року по грудень 2020 року у відповідача виникла заборгованість по оплаті житлово - комунальних послуг у сумі 18196,70 грн., що стало підставою звернення позивача з позовом до суду у цій справі. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV до житлово-комунальних послуг відносяться, в тому числі і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до положень статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, 20 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Отже, з 20 червня 2018 року власником вказаної квартири є [PERSON] . Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Таким чином з 20 червня 2018 року обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг покладається на [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на червень 2018 року заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги складала 4842,09 грн. 20 та 26 вересня 2020 відповідач сплатила позивачеві 7000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та розрахунком позивача. З позовом про стягнення заборгованості з відповідача у цій справі позивач звернувся у лютому 2021 року, а отже станом на дату звернення позивача з позовом у цій справі у відповідача, як колишнього власника нерухомого майна, була відсутня заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. За таких обставин у позові слід відмовити. З огляду на відмову у позові судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. При цьому суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України та покладення на відповідача судових витрат у справі, оскільки при підготовці звернення із позовом у цій справі позивач міг з`ясувати обставини зміни власника нерухомого майна шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та сплати нею заборгованості.

Outcome: dismissed