Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 17.11.2015 року [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні, по якому просить: припинити право [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна, а саме на 38/300 частини квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 38/300 частини квартири [ADDRESS] , згідно оцінки експертизи; визнати право власності на 76/300 частин частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] (т. 1 а.с. 1-3). Мотивує вимоги тим, що [INFO] померла їх мати. Після ії смерті спадкоємцями за законом є: два сина [PERSON] та [PERSON] та матір померлої [PERSON] .. Спадкове майно складається з 38/100 частин квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира є комунальною, частки якої також належать [PERSON] та [PERSON] .. Враховуючи, що частка квартири є неподільною річчю, просять припинити право власності на це майно [PERSON] .. 24.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод та вселення, по якому просить: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вселенні, проживанні та користуванні спадковим майном, а саме: 38/100 частинами квартири [ADDRESS] ; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с 149-151). Мотивує вимоги тим, що 21 вересня 2015 року отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 38/100 частин квартири [ADDRESS] . Проте, відповідачі за ії позовом перешкоджають ій у користуванні майном. В зв`язку з чим була вимушена звернутися до Приморського ВП в м. Одеса з заявою щодо противоправних дій відповідачів. Ухвалою суду від 14 березня 2016 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (а.с. 109). Процесуальні дії у справі Справа перебувала в проваджені суддів Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В. та Загороднюка В.І.. Ухвалою від 26 травня 2016 року клопотання представника [PERSON] про внесення на депозитний рахунок коштів задоволено (т. 1 ас. 120-121). Ухвалою від 26 липня 2016 року виправлена описка в вищезазначеній ухвалі щодо розміру суми, яка підлягає прийняттю на депозитний рахунок від [PERSON] вірно зазначено 149 892,13 гривень (т.1 а.с. 129). Ухвалою суду від 28.11.2017 року по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.07.2019 року вказаний позов надійшов у провадження судді Абухіна Р.Д. 12 серпня 2019 року до суду надійшов висновок експерта та матеріали справи (т. 1 а.с. 223-224). Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 серпня 2019 року справа прийнята до провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 240-241). Ухвалою від 01 липня 2020 року по справі закрито підготовче засідання, призначена справа до розгляду по суті (т. 2 а.с. 64). Адвокат Дорошенко С.О., який представляє інтереси [PERSON] надав письмові пояснення, в яких просить відмовити в повному обсязі у задоволені позову [PERSON] та [PERSON] , а позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити (т. 2 а.с.30-32). 22 березня 2020 року до суду надійшла письмова заява адвоката Коваль К.П., який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] про відкладення розгляду справи, в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі (т. 2 а.с. 84-86). В той же день адвокат Дорошенко С.О., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, а у задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просить відмовити у повному обсязі (т.2 а.с. 67). Учасники справи в судове засідання 22 березня 2021 року повторно не з`явились. В зв`язку з тим, позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в судові засідання 08 грудня 2020 року та 22 березня 2021 року не з`явились, справа в проваджені знаходиться тривалий час, в зв`язку з чим розгляд справи здійснюється на підставі наявних матеріалів справи. Пунктом 2 частини 3 статті 223 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розгляд справи здійснений на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Фактичні обставини встановлені судом Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 21 вересня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольскою О.В., майна [PERSON] , 1960 року народження, яка померла [INFO] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (1/3 частки). Спадщина, на яку в указаних частках видані свідоцтва за реєстровим № №1165, 1168, 1170, складається з 38/100 (тридцять вісім сотих) частки квартири під [ADDRESS] (т.1 а.с. 7-12). Як вбачається із позовної заяви [PERSON] та [PERSON] , предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача на 38/300 частки у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України. Проте, як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є власником 38/100 частки квартири під [ADDRESS] , право власності якої набуто в порядку спадкування (т. 1 а.с. 155). Як вбачається із матеріалів справи, набуття права власності на частку у нерухомому майні відбулося в результаті спадкування. Після набуття права власності між спадкоємцями виникла конфліктам ситуація щодо 38/100 (тридцять вісім сотих) часток квартири під [ADDRESS] . Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд виносить рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «Андрій Руденко проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення особи майна у зв`язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи № 6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В пункті а) частини 12 Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» вказано, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно висновку № 10/18 судового експерта Рапач К.В. ринкова вартість 38/100 частин квартири за адресою: [ADDRESS] визначена станом на 25.07.2019 року складає 22703 доларів США або 579297 гривень. Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні не підлягають задоволеню. При цьому, суд звертає увагу, що учасники справи не позбавлені можливості припинити право власності на частку у спільному майні (відчуження, сплатити компенсацію частки тощо). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно достатті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому. Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як вбачається із матеріалів справи учасники справи не досягли згоди щодо користування 38/100 частками квартири [ADDRESS] , право власності на яку набули в порядку спадкування. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Це відповідає також позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод та вселення підлягають задоволенню.

Outcome: approved