Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У листопаді 2019 р. акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі також - АТ «Альфа-Банк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 180 355,85 грн., а саме: трьох процентів річних в розмірі 36 636,72 грн. та пені, розрахованої виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, в розмірі 143 719,13 грн. Вимоги позову обґрунтовані такими обставинами. 06.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКІБ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 032/699769-KR, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на купівлю автотранспортного засобу в сумі 46 679 дол. США. Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10.10.2019 має прострочену заборгованість в розмірі 33 848,84 дол. США, з яких: 16 197,60 дол. США - сума заборгованості за кредитом; 8 911,03 дол. США - сума заборгованості за відсотками; 5 799,63 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 2 940,58 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. З огляду на те, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у позивача як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та процентів на рівні облікової ставки НБУ. Відповідач позов не визнав та пред`явив до АТ «Альфа-Банк» зустрічний позов про визнання припиненою застави транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти, та зобов`язання АТ «Альфа-Банк» зняти обтяження з транспортного засобу шляхом подання заяви про державну реєстрацію припинення застави. Заперечення відповідача проти вимог первісного позову та вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що твердження позивача про наявність у нього заборгованості за кредитним договором не відповідають дійсності. Відповідач зазначив, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 24.01.2014 з нього була достроково стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 199 730,84 грн. За цим рішенням було видано виконавчий лист, який банк пред`явив до виконання. В рамках виконавчого провадження ним в повному обсязі сплачено заборгованість за виконавчим листом та суму виконавчого збору, у зв`язку з чим 15.06.2016 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Незважаючи на те, що зобов`язання відповідача щодо сплати заборгованості за кредитним договором припинилося, на його неодноразові звернення щодо закриття кредитної заборгованості та зняття обтяження з предмета застави АТ «Укрсоцбанк» відповідав відмовою без наведення жодних законних підстав такої відмови. Такі дії АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, грубо порушують права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, який був предметом застави. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суддіДаниленка В. В. від 10.02.2020 відкрито провадження за первісним позовом та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 10.04.2020 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 10.04.2020 суд постановив ухвалу про розгляд справи з викликом сторін в судове засідання на 17.07.2020. 16.04.2020 від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву та зустрічний позов. 04.05.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Судове засідання 17.07.2020 не відбулося у зв`язку з поданням суддеюДаниленком В. В. заяви про відставку. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. Ухвалою від 09.09.2020 справу прийнято до провадження судді Трусової Т. О. та у справі призначене судове засідання на 24.02.2021. В судовому засіданні 24.02.2021 суд постановив протокольні ухвали про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову, перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження і заміну засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, встановив строки для подання заяв по суті справи, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 06.04.2021. 05.04.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Судове засідання 06.04.2021 не відбулося у зв`язку з відпусткою судді та було перенесене на 25.08.2021. 25.08.2021 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 06.08.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк» (кредитором), правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк» і АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] (позичальником) було укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 032/699769-KR, предметом якого є надання кредитором позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 46 679 дол. США зі строком кредитування до 05.08.2015. Згідно з умовами, визначеними у пункті 1.1. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 7,99% річних. Відповідно до пунктів 1.1.1. та 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно погашати заборгованість за кредитом рівними частинами - по 556 дол. США, та сплачувати нараховані проценти у валюті наданого кредиту. У разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення (пункт 4.1.). Згідно з умовами, визначеними пунктом 3.2.3. кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій. Цієї ж дати (06.08.2008) сторони уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 032/699769-KV, предметом якого є надання кредитором позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 19 620 грн. під 24% річних з кінцевим строком погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.08.2015. Цільовим призначенням цього кредиту є здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між позичальником та Дженерали Гарант УСК, відповідно до умов якого кредитор виступає вигодонабувачем. На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами 06.08.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк» (заставодержателем) та [PERSON] (заставодавцем) було укладено договір застави № 032/699769-ZO, відповідно до умов якого заставодавець передав у заставу придбаний за кредитні кошти транспортний засіб марки Тoyota, модель Land Cruiser, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] , легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ВРЕВ-5 УДАІ в м. Києві 30.07.2008, заставною вартістю 251 523 грн. Пунктом 1.3. договору застави сторони обумовили, що заставою забезпечується, зокрема, повернення кредиту в розмірі 46 679 дол. США, сплата винагороди за використання кредиту в розмірі 7,99% річних та комісій, визначених договором кредиту, сплата можливих штрафних санкцій, визначених договором кредиту, відшкодування витрат, пов`язаних з представленням вимог за договором кредиту, збитків, завданих порушенням договору кредиту, інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором терміни у 2013 р. банк звернувся до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 1266/13). 24.01.2014 третейський суд ухвалив рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі. Цим рішенням стягнуто зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 16.09.2013, в загальному розмірі 199 730,84 грн., яка складається із: 196 850,64 грн. (еквівалент 24 627,88 дол. США) - заборгованість за кредитом; 1 251,62 грн. (еквівалент 156,59 дол. США) - заборгованість за відсотками; 1 628,58 грн. (еквівалент 203,75 дол. США) - пеня, а також третейський збір в сумі 2 397,31 грн. На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2014 за вищевказаним рішенням третейського суду було видано виконавчий лист, який банк пред`явив до примусового виконання. З наданих відповідачем банківської квитанції та постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 15.06.2016 вбачається, що рішення третейського суду було виконане боржником в повному обсязі 31.05.2016. У травні 2018 р. банк пред`явив до відповідача позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: заборгованості за кредитом в сумі 16 197,60 дол. США та заборгованості за відсотками в сумі 6 739,68 дол. США (цивільна справа № 753/8107/18). В рамках розгляду цієї справи позивач погодився з доводами відповідача про припинення його зобов`язань за кредитним договором, наслідком чого стала зміна предмету позову на вимоги про стягнення пені, яку банк нарахував за період з 18.06.2018 по 17.06.2019, та трьох процентів річних, нарахованих за період з 24.01.2014 по 17.06.2019. За результатом розгляду справи № 753/8107/18 26.08.2020 суд ухвалив рішення, яким відмовив у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» в повному обсязі, а саме: в частині вимог про стягнення пені та трьох процентів річних, нарахованих після припинення грошового зобов`язання, - з підстав їх необґрунтованості; в частині вимог про стягнення трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання - з підстав пропущення строків позовної давності. Рішення суду у цивільній справі № 753/8107/18 ніким не оскаржувалось та набрало законної сили. У даній справі банком заявлені вимоги про стягнення пені, нарахованої за період з 24.10.2018 по 24.10.2019, та трьох процентів річних, нарахованих за період з 24.10.2016 по 24.10.2019. IV. Мотивувальна частина рішення. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 цього Кодексу встановлює правові наслідки, які настають у разі порушення зобов`язання. Одним з таких наслідків є сплата неустойки. Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз положень вищенаведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що у разі припинення основного зобов`язання право кредитора на нарахування пені також припиняється, але у випадку невиконання боржником судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора останній має право на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 цього Кодексу. Верховний Суд у низці своїх рішень сформулював аналогічну правову позицію, суть якої полягає у тому, що невиконання чи виконання не повному обсязі судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми кредитної заборгованості не є підставою для нарахування процентів, пені та інших передбачених кредитним договором сум, а кредитор у такому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (постанова від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, постанова від 12.09.2018 у справі № 186/1974/14-ц, постанова від 12.09.2018 у справі № 473/825/16-ц, постанова від 19.09.2018 у справі № 643/16336/16-ц). За обставинами справи установлено, що у 2013 р. позивач скористався наданим йому договором та законом правом вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізував його шляхом звернення з позовом до третейського суду відповідно до умов наявного у договорі третейського застереження. Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені, що засвідчено в рішенні третейського суду та ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва про видачу на підставі цього рішення виконавчого листа. Відповідно до положень статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. З передбачених даною нормою підстав рішення третейського суду може бути оскаржено сторонами та третіми особами протягом трьох місяців з дня його прийняття. Згідно з приписами статті 55 цього Закону рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню. З огляду на те, що рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 24.01.2014 ніким не оскаржувалось і не скасовувалось, дане рішення набрало законної сили в момент його прийняття. Рішення третейського суду, на підставі якого зобов`язання сторін із договірних трансформувалися у зобов`язання, пов`язані з виконанням рішення суду, було виконано відповідачем у повному обсязі 31.05.2016, а відтак з вказаної дати грошове зобов`язання відповідача перед позивачем припинилися. З позовної заяви та доданих до неї розрахунків вбачається, що позивач нарахував пеню за період з 24.10.2018 по 24.10.2019, а відтак вимоги про її стягнення є явно необґрунтованими і неприйнятним з огляду на законодавство. З цих же підстав є необґрунтованими і вимоги про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 24.10.2016 по 24.10.2019, тобто після виконання відповідачем рішення третейського суду. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з наступного. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких припинення правовідношення. Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується лише в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України, стаття 1 Закону України «Про заставу»). Статтею 3 Закону України «Про заставу» визначено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до положень статті 20 цього Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За приписами статті 593 ЦК України та статті 28 Закону України «Про заставу» право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що застава є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Такий висновок суду кореспондує положенню пункту 3.2. договору застави, яким визначено, що право застави припиняється виконанням заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за кредитними договорами, а також в інших випадках, передбачених статтями 28 і 29 Закону України «Про заставу». За обставинами справи установлено, що внаслідок заявлення позивачем в судовому порядку вимог про дострокове виконання усіх зобов`язань за кредитним договором та ухвалення відповідного рішення третейського суду строк дії кредитного договору припинився, та відбулась заміна зобов`язань позичальника [PERSON] за цим договором зобов`язаннями, пов`язаними з виконанням рішення третейського суду. Зобов`язання, покладені на [PERSON] рішенням третейського суду, виконані ним в повному обсязі, а відтак припинилися і відносини застави рухомого майна, яке забезпечувало виконання кредитного зобов`язання. Після виконання рішення третейського суду в повному обсязі відповідач звернувся до позивача із заявою про закриття кредитної заборгованості, проте обґрунтованої відповіді на своє звернення не отримав. Факти неодноразових звернень банку до суду з позовами до відповідача про стягнення пені за кредитним договором, який припинив свою дію, також свідчать про невизнання позивачем обставини припинення кредитних зобов`язань та зобов`язань застави, що порушує цивільні права відповідача. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до положень цього Закону (статті 3, 5, 9, 11, 12, 21) застава рухомого майна як один з видів забезпечувальних обтяжень реєструється в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, наявність у якому відомостей про обтяження обмежує власника такого майна у праві розпорядження ним, а у разі припинення права застави до державного реєстру вносяться відповідні дані. Зважаючи на викладене, вимоги зустрічного позову суд вважає обґрунтованими і доведеними та вбачає підстави для поновлення оспорюваних прав [PERSON] в обраний ним спосіб - шляхом визнання застави припиненою та зобов`язання банку зняти обтяження з належного позивачу транспортного засобу. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача сплачений ним та відповідачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved