Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Лікар-психіатр відділення № 5 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька Романюк Л.С. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON]. Свою заяву мотивує тим, що [PERSON], [INFO], 26.01.2017 року за рішенням чергового лікаря-психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON] був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька з діагнозом «Органічний маячний розлад, декомпенсація». На диспансерному спостереженні у ВОКЛ № 1 м. Луцька перебуває з 2014 року. Неодноразово лікувався стаціонарно. 26.01.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє дії, що становлять безпосередньо небезпеку для життя та здоров'я його та оточуючих, неспроможний задовільнити свої основні життєві потреби на необхідному рівні. [PERSON] , [INFO], проживає в [ADDRESS] разом з држиною [PERSON], яка рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.03.2016 року призначена опікуном [PERSON] Крім того, цим же рішенням [PERSON] визнано недієздатним.. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії: контактний, метушливий, збуджений, паралогічний, дезорієнтований в часі. Стверджує, що працює охоронцем і йому треба на роботу. Вважає, що жінка хоче його отруїти. Ліки приймати відмовляється. Свою неадекватну поведінку заперечує. Психічно хворим себе не вважає. З наявної медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого № 111820, медичної карти стаціонарного хворого № 251 та заяви опікуна [PERSON] від 26.01.2017 року, випливає, що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви: дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість, злобність, агресивність (агресивність по відношенню до жінки, іде з дому, блукає, безпорадний у користуванні побутовими зручностями та приладами), незважаючи на постійний прийом антипсихотиків, що унеможливлює виписку із стаціонару. [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад «Органічний маячний розлад, декомпенсація», який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку та внаслідок якого неспроможний задовольняти свої основні потреби на рівні, які забезпечує його життєдіяльність. Оскільки [PERSON] за психічним станом на даний час потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе тільки в стаціонарних умовах, просить вирішити питання про госпіталізацію в примусовому порядку. В судовому засіданні заявник - представник Волинської обласної психіатричної лікарні №1 заяву підтримала з підстав, зазначених у ній. Прокурор в судовому засіданні заяву лікаря Волинської обласної психіатричної лікарні вважає підставною та не заперечувала щодо її задоволення. В судовому засіданні опікун [PERSON] заяву підтримала з підстав, зазначених у ній. В судовому засіданні особа стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію [PERSON] заяву визнає, не вважає себе хворим, не заперечує, щоб його підлікували. Заслухавши пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. З висновку комісії лікарів-психіатрів від 27.01.2017 року № 364/2-06.17 (а.с. 4) вбачається, що [PERSON], [INFO], поступив на лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька 26.01.2017 року, за рішенням чергового лікаря-психіатра та письмовою заявою опікуна [PERSON] був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька з діагнозом «Органічний маячний розлад, декомпенсація». Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії: контактний, метушливий, збуджений, паралогічний, дезорієнтований в часі. Стверджує, що працює охоронцем і йому треба на роботу. Вважає, що жінка хоче його отруїти. Ліки приймати відмовляється. Свою неадекватну поведінку заперечує. Психічно хворим себе не вважає. З наявної медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого № 111820, медичної карти стаціонарного хворого № 251 та заяви опікуна [PERSON] від 26.01.2017 року, випливає, що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви: дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість, злобність, агресивність (агресивність по відношенню до жінки, іде з дому, блукає, безпорадний у користуванні побутовими зручностями та приладами), незважаючи на постійний прийом антипсихотиків, що унеможливлює виписку із стаціонару. [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад «Органічний маячний розлад, декомпенсація», який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан та поведінку та внаслідок якого неспроможний задовольняти свої основні потреби на рівні, які забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Як пояснила в судовому засіданні лікар-психіатр, Романюк Л.С. виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для життя та здоров'я оточуючих, а також він не спроможний адекватно усвідомлювати самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому потребує госпіталізації в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. Відповідно до рішення Конституційного суду України прийнятого 01 червня 2016 року визнано неконституційними положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням ч. 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що заява лікаря-психіатра відділення № 5 Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька про госпіталізацію в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved