Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечення відповідача 31 серпня 2018 року за вх. № 6415 позивач [PERSON] ( в подальшому позивач) через свого представника адвоката Петриченка А.П. звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] ( надалі відповідач), третя особа : Публічне акціонерне товариство « Український професійний банк» ( надалі ПАТ « УПБ » про стягнення заборгованості. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 27 травня 2015 року між нею, відповідачем [PERSON] та ПАТ « УПБ» був укладений договір відступлення права вимоги № 1 від 27.05.2015 року відповідно до якого, [PERSON] відступила ( відчужила) на користь [PERSON] належне їй на підставі договору банківського вкладу « Довіра» № 331189 від 06.03.2015 року право вимоги до ПАТ « УПБ» щодо повернення грошових коштів в сумі 80 000,00 доларів США із процентною ставкою по вкладу в розмірі 10% річних, всього разом із несплаченими відсотками 81 326,45 дол. США. За умовами договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 року [PERSON] зобов'язувався сплатити [PERSON] суму боргу в строк до 31 травня 2016 року. 01.06.2016 між сторонами підписано додаткову угоду до Договору відступлення права вимоги згідно умов якої, сторони відстрочили сплату боргу наступним чином: 31 343,66 дол. США [PERSON] зобов'язувався сплатити в строк до 31.12.2016 року, а решту суми в розмірі 49 982,79 дол. США - у строк до 31.05.2017 року. Натомість відповідач сплатив лише 30 000 дол.США, а тому, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов'язань, просить суд постановити рішення, яким стягнути із відповідача на її користь залишок боргу в сумі 51 326,45 дол. США., та сплачений судовий збір в розмірі 8810,00 грн. Відповідач [PERSON] у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву не надав, доказів на спростування доводів позивача в судове засідання не представив. ІІ. Заяви і клопотання. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. (а.с.87 ) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 27 травня 2015 року між [PERSON], [PERSON] та Публічним акціонерним товариством « Український професійний банк» був укладений договір відступлення права вимоги № 1 від 27.05.2015 року відповідно до якого, [PERSON] відступила ( відчужила) на користь [PERSON] належне їй на підставі договору банківського вкладу « Довіра» № 331189 від 06.03.2015 року право вимоги до Публічного акціонерного товариства « Український професійний банк» щодо повернення грошових коштів в сумі 80 000,00 доларів США із процентною ставкою по вкладу в розмірі 10% річних, а всього разом із несплаченими відсотками 81 326,45 дол. США. За умовами договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 року [PERSON] зобов'язувався сплатити [PERSON] суму боргу в строк до 31 травня 2016 року. 01.06.2016 між сторонами підписано додаткову угоду до Договору відступлення права вимоги згідно умов якої, сторони відстрочили сплату боргу наступним чином: 31 343,66 дол. США [PERSON] зобов'язувався сплатити в строк до 31.12.2016 року, а решту суми в розмірі 49 982,79 дол. США - у строк до 31.05.2017 року. Натомість, на виконання досягнутих домовленостей, [PERSON] за твердженням [PERSON] частково сплатив суму заборгованості готівковими коштами наступним чином : 22.12.2016 року [PERSON] отримала 20 000,00 дол. США. 19.05.2017 року [PERSON] отримала 10 000,00 дол. США. Розрахунок заборгованості . Таким чином, станом на дату подання даного позову, [PERSON] залишається боржником [PERSON] в сумі 51 326,45 дол. США ( 81 326,45 дол. США - 30 000,00 дол. США. = 51 326,45 дол. США.) V. Норми права, які застосував суд Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі статтею 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк/термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданім ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги ). Згідно з ч.1 ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, ідо існували на момент переходу цих прав. Враховуючи зміст правовідносин сторін та характер зобов'язання визначеного Договором, суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як примусове виконання обов'язку в натурі. Так, зазначений спосіб захисту застосовується в зобов'язальних правовідносинах - у випадках, коли особа зобов'язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов'язку чи уникає його. Стосується він, зокрема, невиконання обов'язку сплатити кошти за виконану роботу, надані послуги, передати річ кредитору (за договорами купівлі-продажу, міни, дарування з обов'язком передати річ у майбутньому), виконати роботи чи надати послугу за відповідним договором. Разом з тим, вирішуючи питання, в якій грошовій одиниці має бути стягнута заборгованість, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що зобов'язання за договором відступлення права вимоги № 1 від 27травня 2015 року сторонами визначено в іноземній валюті, а саме в доларах США, а тому, сума боргу і повинна бути стягнута в доларах США. Дана позиція суду узгоджується із висновком викладеним в постанові Великої\~Палати Верховного Суду від 14.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134ц. З урахуванням вищенаведених обставин, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача залишок заборгованості за Договором відступлення права вимоги № 1 від 27 травня 2015 року в розмірі 51 326,45 доларів США.. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи ту обставину, що позивачкою [PERSON] згідно квитанції № 58 від 13.07.2018 року сплачено судовий збір в розмірі 8810,00 грн. за подання позовної заяви, то суд вважає за необхідне стягнути дані кошти із відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді.

Outcome: approved