Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») у квітні 2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу за постачання теплової енергії, обґрунтовуючи свій позов тим, що відповідач є споживачем теплової енергії для потреби опалення за адресою: [ADDRESS] , та відповідачу проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію. На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири №30 здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію, але оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.01.2014 року по 01.01.2018 року в розмірі 14792,17 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути на свою користь з відповідача та сплачений судовий збір. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року позов Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа» суму боргу за послуги з централізованого опалення у розмірі 14792,17 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с. 39-40) 11 червня 2020 року відповідач по справі [PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що він не був належним чином повідомлений про судові засідання які відбулися під час розгляду вищезазначеної справи, а тому не мав можливості надати докази, які б мали суттєве значення для правильного вирішення справи по суті. Крім того, [PERSON] зазначив, що предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за період з 01.01.2014 року по 01.01.2018 рік, позовна заява подана до суду 24.04.2018 року, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України, вказав на те, що строк звернення до суду з вказаним позовом в межах позовної давності закінчився 01.04.2018 року для стягнення за період з 01.01.2014 року по 01.04.2015 рік. (а.с. 59-61) Ухвалою суду від 22 червня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії задоволено та Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року вказаній цивільній справі скасовано, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 54-55) Представник позивача будь-яких заяв та клопотань до суду не подавала, про скасування заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2018 року по вказаній цивільній справі та ухвалення проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін була повідомлена, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 01 липня 2020 року про отримання копії ухвали суду від 22 червня 2020 року. (а.с.58) Відповідач [PERSON] отримав ухвалу суду від 22 червня 2020 року, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи від 23 червня 2020 року. (а.с.57) Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] , однак з 31.03.2006 року [PERSON] знята з реєстрації за вказаною адресою, зареєстрованим за вказаною адресою значиться [PERSON] . (а.с.6). Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу відповідача за період з 01.01.2014 року по 01.12.2017 року становить 14792,17 грн. (а.с.7). Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII,до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб.метр) опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення згідно із законодавством. Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Виходячи з тарифу за 1Гкал кожного місяця виконується розрахунок фактичних витрат теплової енергії (з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря за поточний місяць згідно довідки авіаційної метеорологічної станції м. Кривого Рогу) та вартість опалення 1 кв.м. опалювальної площі. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено з матеріалів справи за період з 01.01.2014 року по 01.12.2017 року Відповідач не виконував свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг з опалення квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 14792,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за теплову енергію за вказаною адресою. Дослідивши заяву Відповідача про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29.08.2018 року та посилання на застосування позовної давності до вимог за період заборгованості з 01.01.2014 року по 01.04.2015 року, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з січня 2014 року по січень 2018 року включно. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Між тим за Відповідач звернувшись до суду з заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 29.08.2018 року просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості. Суд зазначає, що з урахуванням того, що по справі судом було ухвалено заочне рішення у відсутність відповідача, якій не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до суду при первісному розгляді справи, то розглядаючи справу після скасування заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідача, викладену в заяві про перегляд заочного рішення, щодо застосування строку позовної давності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц. Згідно ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами. передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 24 квітня 2018 року, тобто період з 01.10.2015року по 01.12.2017 року у розмірі 10988,85 грн. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 24 квітня 2015 року по 01 січня 2018 року, що становить 10988,85 грн. При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, як юридична особа у розмірі 1762,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про заборгованість в сумі 11207,79 грн. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 74,29% (10988,85х100:14792,17), а пропорційність вимог, в задоволені яких відмовлено становить 25,71 (100-74,29=25,71). Оскільки вимоги позивача задоволені на 74,29%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1308,99 грн. (1762,00:100 х 74,29=1308,99). На підставі викладеного та

Outcome: partial