Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Лікар-психіатр Лубенської комунальної центральної міської лікарні [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання [PERSON] стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В заяві вказала, що [PERSON] перебуває на обліку в лікаря-психіатра з 1998 року з діагнозом: шизофренія параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, являється інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу. У звязку з погіршенням психічного стану знаходилася на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній психіатричній лікарні та обласній психіатричній лікарні «Снітино» в 1998 році, 2000 році, 2012 році, в 2014 році два рази, в 2015 році. Остання госпіталізація до обласної психіатричної лікарні «Снітино» з 01.12.2016 року по 28.02.2017 року. Після виписки із стаціонару пацієнтка приймає постійну підтримуючу терапію. 14.09.2015 року визнана судом обмежено дієздатною особою, піклувальником призначено брата пацієнтки [PERSON], [INFO]. В картині психічного розладу домінує : параноїдна симптоматика, порушення сну, неадекватна поведінка, агресія в період загострення по відношенню до батьків, схильна до втеч з дому. 07.06.2017 року [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром у супроводі піклувальника та батька. В ході огляду було відмічено погіршення її психічного стану, проведено корекцію підтримуючої терапії. 09.06.2017 року до лікаря-психіатра звернувся піклувальник [PERSON] із заявою, прохаючи госпіталізувати його підопічну до психіатричного закладу, оскільки її психічний стан погіршився близько двох тижнів тому. [PERSON] стала поводити себе неадекватно, відмічається агресія, наносить удари матері, зникає з дому в невідомому напрямку, від прийому підтримуючої терапії відмовляється. [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, на теперішній час відмічається погіршення її психічного стану, вона вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї(зникає з дому в невідомому напрямку), для оточуючих(агресивна по відношенню до матері), а тому потребує стаціонарного лікування у звязку з неефективністю амбулаторного лікування. Заявник прохає суд призначити госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] подану заяву про надання [PERSON] стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримала, зважаючи на негативний перебіг та загострення її хвороби, що створює небезпеку для пацієнтки та оточуючих. Вважає, що за викладених обставин ефективну допомогу хворому можливо надати лише шляхом поміщення її до спеціалізованого стаціонарного закладу з надання психіатричної допомоги. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його сестрою, він є її піклувальником. [PERSON] страждає на психічне захворювання, у звязку з чим проходила стаціонарне лікування. Останнім часом психічний стан [PERSON] погіршився, вона стала зникати з дому в невідомому напрямку, відмовляється приймати ліки, проявляє агресію відносно їхньої матері. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти її стаціонарного лікування. Прокурор в судовому засіданні заяву лікаря-психіатра про надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримав. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], які є батьками [PERSON], заяву лікаря-психіатра про надання їх дочці стаціонарної психіатричної допомоги підтримали, оскільки останнім часом психічний стан їхньої дочки погіршився. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що заяву слід задовольнити. Згідно із ч. 1 ст. 279 ЦПК України, а умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно частин 1, 2 ст.280 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до частин 1 та 2 ст.282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 12.06.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 1998 року з діагнозом: шизофренія параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, являється інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу. У звязку з погіршенням психічного стану знаходилася на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній психіатричній лікарні та обласній психіатричній лікарні «Снітино» в 1998 році, 2000 році, 2012 році, в 2014 році два рази, в 2015 році. Остання госпіталізація до обласної психіатричної лікарні «Снітино» з 01.12.2016 року по 28.02.2017 року. Після виписки із стаціонару пацієнтка приймає постійну підтримуючу терапію. [PERSON] є інвалідом ІІ групи у звязку з психічним захворюванням. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2015 року [PERSON] визнано обмежено недієздатною та призначено її піклувальником [PERSON]. На теперішній час пацієнтка стала неадекватно себе поводити, в її поведінці відмічається агресія, виявляє наміри, що становлять небезпеку для її життя, зокрема, може покинути місце проживання та зникнути в невідомому напрямку, наносить удари матері, від прийому підтримуючої терапії відмовляється. Згідно висновку ЛКК пацієнтка потребує стаціонарної психіатричної допомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню без її згоди, оскільки страждає на психічне захворювання, яке загрожує їй особисто та оточуючим, зокрема її матері [PERSON], а тому подану заяву лікаря-психіатра слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved