Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У серпні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі по тексту - ТОВ «Слон Кредит», відповідач) про визнання недійсним договору позики у порядку захисту прав споживачів. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] на сайті ТОВ «Слон Кредит» через електронний сервіс уклав договір позики № 188679. Вважає, що укладений договір порушує його права як споживача, оскільки відповідач ввів його в оману, не надав всієї необхідної інформації щодо умов договору, його ціни та сукупної вартості кредиту, а також установив несправедливі умови щодо непропорційно великих сум компенсації у разі невиконання його умов. Укладення договору відбулося з порушення правил прийняття пропозиції в електронній формі, що свідчить про його недійсність. Крім того, для договору позики передбачена письмова форма, недодержання якої тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків. Запит позивача про надання копії договору та достовірного розрахунку суми заборгованості відповідач виконав. Заперечуючи проти позову представник відповідача у відзиві вказував, що договір споживчого кредиту № 188679 був укладений 24.12.2019 в електронній формі з накладенням електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатору, що відповідає вимогам закону. Позивачеві перед укладенням договору був наданий для ознайомлення паспорт споживчого кредиту з усією необхідною інформацією. Станом на 23.12.2020 заборгованість складає: 11 000 грн - тіло кредиту, 15 089,54 грн - відсотки за користування та 5 000 грн - штраф. Сума неустойки не перевищує 50 % від суми отриманого кредиту та з 01.03.2020 не нараховується у зв`язку із карантинними заходами через поширенням короновірусної хвороби. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а. с. 56). Представник відповідача ТОВ «Слон Кредит» у судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а. с. 55). Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?Ухвалою від 24.08.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання (а. с. 20, 21). ?23.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 25-51). ?Ухвалою від 24.03.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (а. с. 53). ?02.09.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення (а. с. 57). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що ТОВ «Слон Кредит», код ЄДРПОУ 42350798, на підставі ліцензії здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, крім професійної діяльності на ринку цінних паперів (а. с. 46-48). 24.12.2019 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 188679, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 10 000 грн (пункт 1.1.) зі строком кредитування на 366 днів, до 24.12.2020 (пункт 1.5), з процентною ставкою за користування коштами кредиту, яка залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 10 % в день (3650 % річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 198 % річних (пункт 1.6). Реальна річна відсоткова ставка становить 524,70 % (пункт 1.7). Загальна вартість кредиту складає 26 089,54 грн, та включає в себе: суму кредиту в розмірі 10 000 грн; та відсотки за перший день користування кредитом в розмірі 1 000 грн; поточні відсотки за користування кредитом у сумі 15 089,54 грн (пункт 1.8) Метою отримання кредиту є задоволення споживчих потреб (пункт 1.4). Пунктами 4.3. та 4.4. передбачена відповідальність за повне або часткове прострочення терміну виконання зобов`язань за договором у виді штрафу в розмірі 91,30 грн від суми кредиту за кожен день прострочення, але не більше 50 % суми, одержаної позичальником за кредитним договором (а. с. 42-44). Додатком до договору є графік платежів, яким визначені щомісячні платежі по тілу кредиту та відсотки за його користування (а. с. 45). Зі сторони позивача договір та графік платежів підписано шляхом накладення аналогу власноручного підпису директора товариства та відбитка товариства, а зі сторони позивача - з використанням одноразового електронного ідентифікатора (а. с. 42-44). Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше наступного дня з дати підписання договору (пункт 1.2). Для реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі та комунікації позивач надав свій номер телефону [NUMBER] . 24.12.2019 о 12:29 год. відповідач повідомив позивача про погодження суми кредиту на 10 000 грн строком на 12 місяців з пропозицією підписати паспорт, графік та договір одним і тим же спеціальним кодом Р179 в особистому кабінеті (а. с. 40). 24.12.2019 о 12:34 год. відповідач повідомив позивача про перерахування 10 000 грн по договору № 188679 із вказівкою про дату наступного платежу, 24.12.2019, та отриманням деталей в особистому кабінеті за посиланням http://sloncredit.com.ua/ru/login (а. с. 41). Факт отримання позики за договором сторонами не оспорюється. ІV зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції регулюються Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Судом установлено, що кредитний договір 188679 від 24.12.2019 зі сторони позивача підписаний одноразовим електронним ідентифікатором. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку . Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. В силу положень статей 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. З огляду на викладене вищі норми посилання позивача на нікчемність договору з огляду на не укладення його в простій письмовій формі не ґрунтуються на нормах закону. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає чинне законодавство, спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, яким є покроковий порядок дій, відповідно до якого після обрання певної суми та строку кредитування, реєстрації на сайті із наданням персональних даних та банківських реквізитів позичальник ознайомлюється із кредитним договором. Після ознайомлення та проставлення відповідної відмітки від кредитодавця надходить пропозиція підписати договір шляхом введення коду, у даному випадку Р179. При цьому позичальник не обмежений часом для ознайомлення з умовами кредитного договору, які містять у тому числі і сукупну вартість кредиту, до введення цього коду. Дослідивши поданий відповідачем примірник оспорюваного договору суд дійшов висновку, що він містить усі істотні умови, визначені частиною 1 статті 638 та статті 1054 ЦК, а саме: відомості про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір і порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін, тощо. Крім того, Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Слон Кредит» перебувають в загальному доступі та опубліковані на сайті товариства, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для його укладення. За відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється. Підписавши договір за допомогою одноразового електронного ідентифікатора позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з його умовами та графіком платежів, які містять усі необхідні умови кредитування. Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Для кваліфікації умов договору, як «несправедливі» необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, закріплений законодавцем у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України та частині 3 статі 509 ЦК України; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Варто зауважити, що принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Зміст цього принципу полягає в тому, що умови правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. При цьому, у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року за № 5-рп/2004 у справі №1-33/2004 зазначено, що справедливість - одна із основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 12.02.2018 року у справі № 707/2953/15-ц. Відповідно до положень частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Посилання позивача на несправедливі умови договору в частині непропорційно великих сум компенсації у разі невиконання його умов також не заслуговують на увагу, оскільки вимоги пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» враховані пунктом 4.4. оспорюваного договору. Суд також не знаходить ознак ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності та введення позивача, як споживача, в оману, що передбачені статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, в ході розгляду справи суд не встановив обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору споживчого кредиту № 188679 від 24.12.2019 вимогам законодавства. Доводи позивача про несправедливість умов договору спростовуються його містом, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. З огляду на результат розгляду справи та звільнення позивача від оплати судового збору підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed