Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Керівник Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі територіальної громади Дніпровокам'янської сільської ради звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про визнання спадщини відумерлою. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] помер [PERSON]. На підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] [PERSON] належала земельна ділянка площею 6,4 га (кадастровий номер [NUMBER]) на території Дніпровокам'янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після його смерті спадщину ніхто зі спадкоємців спадщину не прийняв. У зв'язку з цим, на підставі ст. 1277 Цивільного кодексу України, заявник просив суд визнати зазначену земельну ділянку відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальної громади Дніпровокам'янської сільської ради. В судовому засіданні прокурор підтримав заяву та просив її задовольнити. Суду пояснив, що жоден зі спадкоємців у встановлені законом строки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, а тому є всі підстави для визнання земельної ділянки, яка належала померлому [PERSON] відумерлою спадщиною та передачі її у власність територіальної громади Дніпровокам'янської сільської ради. Представник Дніпровокам'янської сільської ради в судовому засіданні заявлені вимоги також підтримав. Суду пояснив, що на території Дніпровокам'янської сільської ради дійсно проживав [PERSON], він жив одиноко та помер в 2003 році, його похованням займалися сусіди. Відомостей про родичів померлого не має. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть № 20 (а.с.7). На день своєї смерті [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 листопада 2003 року належала земельна ділянка площею 6,400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дніпровокам'янської сільської ради (а.с.8). Відповідно до довідки Правобережної товарної біржі ринкова вартість земельної ділянки площею 6,4 га на території Дніпровокам'янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області станом на 24 січня 2017 року становить 1 920 000 грн. (а.с.33). Згідно з довідкою Дніпровокам'янської сільської ради від 21 грудня 2016 року на час смерті [PERSON] дійсно проживав одиноко за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Також довідками Дніпровокам'янської сільської ради від 21 грудня 2016 року підтверджується, що відомості про родичів померлого [PERSON] відсутні, з приводу прийняття спадщини після його смерті до сільської ради ніхто не звертався (а.с.10-11). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13 квітня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти та спадкові договори не зареєстровано (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року. Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], проте ніким із спадкоємців не була прийнята суд вважає, що до цих правовідносин необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 1 січня 2004 року. Відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадку їх відмови від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з. ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини жоден зі спадкоємців, в тому числі за заповітом, після смерті [PERSON] не звертався. Малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних спадкоємців на час смерті [PERSON] не встановлено. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття органами місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що після смерті [PERSON] минуло більше року, суд вважає вимоги заявника про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою законними та обґрунтованими. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для передачі у власність земельної ділянки, яка належала [PERSON], територіальній громаді Дніпровокам'янської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27 березня 2017 року право влансості або ж інші речові права на вказану земельну ділянку не зарестровано (а.с.21), а тому задоволення заяви виключає порушення прав інших осіб на це майно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені заявником судові витрати в сумі 800 грн. (а.с1) відшкодуванню не підлягають у відповідності до ч. 7 ст. 235 ЦПК України.

Outcome: approved