Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення, посилаючись на те, що позивач надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення, у тому числі й квартири [ADDRESS] . Споживач за вказаною адресою не вносить оплати за надані житлово-комунальні послуги, тому станом на 1 липня 2020 має заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 2680,40 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості, що виникла за відповідачем, нараховано інфляційні в сумі 28,14 грн. та 3% річних в сумі 371,40 грн. 05.02.2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси винесено судовий наказ по справі 712/536/20 (2-н/712/188/20). Але ухвалою від 21.02.2020 року по справі 2-с/712/12/20 судовий наказ скасовано. Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 2680,40 грн., інфляційні нарахування в сумі 28,14 грн. та 3 % річних в сумі 371,40 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти часткового задоволення позову, а саме стягнення боргу у розмірі 1930,40 грн., який виник станом на 01.07.2020 року, та просить позивача заключити договір реструктуризації, а вже при укладенні такого договору включити в даний договір і суму нового боргу, вимоги відносно якого в розгляд даної справи не включаються. Всі інші нарахування відповідач не визнає і просить суд в їх задоволенні відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», квартиронаймач (споживач житлово-комунальних послуг) житла та члени його сім`ї зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно. Комунальне підприємство «Черкасиводоканал» надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами. Відповідно до вимог\~статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Статтею 13 цього Закону\~передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій\~\~\~\~3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Згідно із п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач таких послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», квартиронаймач (споживач житлово-комунальних послуг) житла та члени його сім`ї зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно. Судом встановлено, що\~\~відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та являється споживачем комунальних послуг з\~\~водопостачання та водовідведення, які їй надає КП «Черкасиводоканал». Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2763 від 12.11.2015 року встановлені тарифи на послуги водопостачання та водовідведення, що надаються КП «Черкасиводоканал». З моменту надання\~позивачем послуг по забезпеченню відповідача водопостачанням та водовідведенням в силу\~ст. 11 ЦК України, норм житлового законодавства,\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до\~ст. 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.\~526,\~530\~\~ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Відповідно до «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України», затверджених наказом Державного комітету по житловому комунальному господарству № 65 від 01.07.1994 року, оплата за\~\~\~\~водопостачання та водовідведення\~\~\~\~власниками квартир (будинків), наймачами, повнолітніми членами\~\~\~\~сім`ї\~\~ вноситься за надані послуги\~\~ не\~\~\~\~пізніше 10 числа кожного місяця.\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про\~теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки,\~встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Таким чином, обов`язок укласти договір законодавець покладає саме на споживача, який отримує житлово-комунальні послуги. Як вбачається з матеріалів справи\~08.07.2011 року\~між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір\~про надання послуг з централізованого постачання води і водовідведення. Пунктом 30 даного договору передбачено, що договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до його закінчення строку його дії, однією із сторін\~не\~буде письмово заявлено про його\~розірвання або необхідність перегляду. Судом встановлено, що відповідач по справі\~\~не оплачує у повному обсязі вартість фактично спожитих комунальних послуг, чим порушує права та законні інтереси позивача. Відповідач до позивача з претензіями щодо неналежної якості житлово-комунальних послуг не звертався, об`єктивних доказів невиконання позивачем обов`язку з надання житлово-комунальних послуг суду не надали. Позивачем в позовній заяві зазначено, що станом на 01.07.2020 року у відповідача утворилась заборгованість перед КП «Черкасиводоканал» за послуги водопостачання\~\~ та водовідведення в сумі 2680,40 грн. Під час розгляду даної справи відповідачем було сплачено в грудні 2020 року частково заборгованість в розмірі 750 грн., що підтверджується наданими суду квитанціями. Таким чином заборгованість відповідача за водопостачання та водовідведення становить 1930,40 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на той факт, що заборгованість повинна бути меншою так як часткову оплату за водопостачання та водовідведення робив його квартирант [PERSON] , суд не може взяти до уваги, оскільки на підтвердження даного факту відповідачем не надано суду квитанцій про сплату послуг за водовідведення та водопостачання до виникнення заборгованості, тобто до 01.07.2020 року. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідачем жодним чином не здійснено заходів по погашенню боргу, позивач набув цілком законного права вимагати як кредитор від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідальності, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні нарахування за прострочення грошового зобов`язання становлять 28,14 грн., розмір 3 % річних від простроченої суми складає 371,40 грн., які підлягають до стягнення. \~\~\~ Суд не бере до уваги посилання відповідача на той факт, що заборгованість виникла під час епідемії. Стосовно нарахування штрафних санкцій на період карантину законодавством встановлено мараторій і на даний час, станом до 01.07.2020 року штрафні санкції заборонено нараховувати.(ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України …» від 17.03.2020 № 530-ІХ, ЗУ «Про внесення змін до Податкового коду України та інших законів України…» від 30.03.2020 № 540-ІХ та від 12.05.2020 № 591-ІХ) виходячи з наступного. Пунктом 4 ч. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін і до деяких законодавчих актів України», спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року № 530-ІХ заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три відсотки річних, не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні нарахування на суму боргу та три відсотки річних не є неустойкою (штрафом, пенею) та відсутні обмеження в їх застосуванні в період карантину. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд приймає до уваги що відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи безстроково згідно посвідчення серії [NUMBER] , тому звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір». Окрім цього, заслуговують на увагу посилання представника відповідача про те, що відповідач являється інвалідом 1-ї групи, а тому, в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Отже, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial