Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. Представник позивача - [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом, а саме, житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS] Вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок по [ADDRESS] виданим Реєстраційною службою Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. В даному будинку крім нього зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Протягом останніх років відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 28.11.2018 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.01.2019 року Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п'ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачів про день, час та місце розгляду справи за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, в спрощеному позовному провадженні (ч. 2 ст. 281 ЦПК України), може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №9768467 сформованого 21.09.2013 року, зареєстрованого на підставі рішення суду №603/736/13-ц, виданого 20.08.2013 року Монастириським районним судом Тернопільської області. Згідно довідки виданої Яргорівською сільською радою за №480 від 19.11.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] крім власника житлового будинку зареєстровані його дружина - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] - відповідачі по справі. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] та [PERSON] права на користування житлом є відсутність останніх протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, [ADDRESS], підтверджується: Актом опиту свідків щодо підтвердження факту відсутності за місцем реєстрації в [ADDRESS] за №481 від 20.11.2018 року, згідно якого встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] громадяни [PERSON] та [PERSON] на протязі останніх років не проживають. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин непроживання відповідачів у спірному будинку. А тому аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідачі протягом останніх років не користуються житловим приміщенням (будинком), що по [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Outcome: approved