Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрований відповідач, який там не проживає. Позивач зазначає, що в цій квартирі відповідач не проживає, його речей та належного йому майна там немає, але в зв`язку з тим, що він зареєстрований в квартирі позивача, він позбавлений права вільно розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдовим В.В., продавець [PERSON] передала у власність покупця, а покупець [PERSON] прийняв за певну суму належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2020 року. Згідно акту обстеження, складеного депутатом Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області від 16 березня 2020 року, відповідач з грудня 2014 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Згідно довідки, виданої Мирненською селищною радою Мелітопольського району Запорізької області від 16 квітня 2020 року, місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої Мирненською селищною радою Мелітопольського району Запорізької області від 19 травня 2020 року, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з грудня 2014 року не проживає за вказаною адресою. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не знятий з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Разом із цим, право користуватися житловим приміщенням виникає та існує у особи за наявності відповідного права власності на квартиру (будинок) у цієї особи або у членів її сім`ї. Із припиненням права власності особи або членів її сім`ї втрачається й право особи на користування цим житловим приміщенням. Таким чином, судом було встановлено, що з грудня 2014 року відповідач не проживає в належній позивачу квартирі, він не є членом сім`ї позивача, його речей та належного йому майна в квартирі немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаній квартирі відповідач не пред`являв, будь-які домовленості між позивачем як власником житла та відповідачем щодо його проживання в квартирі відсутні. Вказані обставини порушують права позивача як власника квартири. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] .

Outcome: approved