Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. В вересні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 18 березня 2008 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу спільних дітей вони не мають. Спільне подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалося. На даний час між ними відсутнє порозуміння, любов та повага, тому шлюб існує виключно формально та його збереження є неможливим. У зв`язку з цим [PERSON] просить розірвати шлюб. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Сторони у судове засідання не з`явилися. Вони надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Крім цього, представник позивача [PERSON] вказав, що наполягає на задоволенні позову, а [PERSON] - позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.14-15). На підставі ч.4 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 18 березня 2008 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №72 (а.с.4). Від подружнього життя спільних дітей вони не мають. V. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не можуть жити однією сім`єю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.3). Пред`явлений нею позов задоволений. Враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок, а також стягнути з [PERSON] користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 420 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved