Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

І. Суть спору Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування зазначеного позову покликається на те, що вона являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що в даному житловому будинку зареєстрована, проте тривалий час не проживає [PERSON] , відповідачка по справі. Вказаний будинок відповідачка покинула добровільно, забравши усі свої речі. Покликається на те, що через формальну прописку відповідачки, вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також не в змозі через наведені обставини оформити субсидію, тощо. Стверджує, що факт не проживання відповідачки в належному їй на праві власності житлового будинку підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.09.2019 року. ІІ. Позиція учасників справи Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по даній справі та просить справу слухати у її відсутності. Відповідачка відзив на позов не подала. Окрім цього, відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку по місцю її реєстрації, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. Третя особа представник Крукеницької сільської ради Мостиського району Львівської області, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій проти позовних вимог [PERSON] не заперечував. Просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 12.11.2019 року було постановлено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 16.12.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явилася, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом 28.12.2019 року постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , позивачці по справі, що стверджується матеріалами справи. Із акту обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] від 23.09.2019 року, відомо, що в житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON] , однак така з грудня місяця 2017 року в даному будинку не проживає. Слід зазначити те, що відповідачка [PERSON] вселилась (дата реєстрації 18.07.2005 року) у вищевказаний будинок разом із позивачки чоловіком - [PERSON] , з яким проживала без зареєстрованого шлюбу, тобто являлася співмешканкою такою. Разом з тим, [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Водночас відповідачка [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстрації за вказаною вище адресою, не значиться. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст.406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ст.406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком у [ADDRESS] , протягом тривалого часу не проживає в будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивачки як власника спірного нерухомого майна на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved