Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Адвокат Страх В.О. 18.05.2020 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що в період часу з 15.09.2015 року по 23.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, за час якого, у березні 2016 року, придбали автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , який знаходився у фактичному володінні та користуванні останнього. 07.02.2017 року автомобіль неправомірно та без згоди позивача був перереєстрований на [PERSON] . Даний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, тому є їх спільною сумісною власністю. Вирішити дане питання у добровільному порядку сторони не мають можливості, тому позивач звертається до суду та просить визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними - по Ѕ частині кожному, та розділити майно, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 84080,00 гривень за Ѕ частину автомобіля. 09.11.2020 стороною позивача надана уточнена позовна заява - змінений розмір грошової компенсації, яка підлягає сплаті [PERSON] - визначено на підставі висновку експерта 98981,12 грн. Здійснено доплату судового збору. Додана вимога про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 989,81 грн. та витрат, пов`язаних із залученням експерта у розмірі 2500 гривень. Стислий виклад позиції відповідача [PERSON] 11.03.2021 судом отримана заява про застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову. В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що шлюб між ними було розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року, яке набрало законної сили 04 квітня 2017 року. 17 лютого 2017 [PERSON] , ще під час перебування сторін у шлюбі, заверталась до суду з аналогічним позовом про поділ майна. Тобто з вказаного часу позивач, як співвласник майна подружжя, дізналась про порушення її права власності, і саме тому з дня набуття законної сили рішення суду про розірвання шлюбу і почався перебіг строку позовної давності. Вищезазначена позовна заява була залишена без розгляду за заявою позивача 31 жовтня 2017 року. Повторно позивач звернулась до суду 18.05.2020, тобто після спливу 3 років після розірвання шлюбу (04.04.2017 - 04.04.2020). Питання про поновлення такого строку позивач перед судом не ставить. Процесуальні дії у справі. Позовна заява отримана судом 18.05.2020. 20.05.2020 постановлена ухвала про повернення заяви про забезпечення позову. 28.05.2020 провадження у справі відкрито. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 23.06.2020 ухвала в частині витребування доказів виконана. 14.07.2020 провадження у справі зупинено, призначено проведення судової автотоварознавчої експертизи. 23.10.2020 провадження у справі поновлено. 09.11.2020 позивачем надана уточнена позовна заява. 09.02.2021 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання учасники процесу не з`явились: - позивач та її представник заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Заперечують проти застосування позовної давності, так як позивач довідалась про порушення свого права перед подачею позову до суду. Відповідач розпорядився автомобілем без відома позивача та відмовився компенсувати вартість її частки, або повернути автомобіль у володіння; - відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мірошниченко М.В. заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Заявили клопотання про застосування строків позовної давності і відмову у задоволенні позову. - відповідач [PERSON] викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався. Крім того, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем його проживання. За таких підстав, суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності учасників процесу, на підставі наявних у ній доказів. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. 15 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.8). 13 квітня 2016 року подружжя придбало автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] . Власником ТЗ зазначений [PERSON] . [PERSON] - персона з правом користування ТЗ (а.с.44). 07 лютого 2017 року транспортний засіб перереєстрований на нового власника - [PERSON] по договору, укладеному в ТСЦ (а.с.44). 14 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу (справа №213/483/17, пр.2/213/619/17), а 17 лютого 2017 року - з позовом про розподіл спільного сумісного майна подружжя (справа №213/518/17, пр.2/213/636/17). 23 березня 2017 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб розірвано. Дата набрання законної сили: 04.04.2017 (а.с.9). Позовна заява про розподіл спільного сумісного майна подружжя ухвалою суду від 31.10.2017 року залишена без розгляду, за клопотання позивача (а.с.153). З даним позовом [PERSON] звернулась до суду 18 травня 2020 року. Відповідно до висновку експерта від 07.10.2020 середня ринкова вартість автомобіля на момент оцінювання становить 197962,24 грн. (а.с.70-78). Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини з визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя. Норми права, які застосовує суд. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі № 320/3072/18, неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя як такий, що придбаний за час шлюбу, і підлягає поділу між сторонами. Порушення права власності позивача відбулось у лютому 2017 року. В цей же час вона і дізналась про порушення свого права. Вимога позивача про поділ майна заявлена поза межами трирічного строку. Посилання на обставини, які б свідчили про те, що права позивача було порушено у 2020 році - відсутні. З часу розірвання шлюбу трирічний строк також сплинув. Таким чином, позов не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Судові витрати, в зв`язку з відмовою в позові, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed