Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Гнатишин В.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Монастириської міської ради з позовом про визнання права власності та в подальшому у відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, змінила предмет позову, в якому просить визнати за позивачем право на завершення приватизації на: - присадибну земельну ділянку площею 0,31 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Ковалівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 13.06.1995 року; - земельну ділянку площею 0,25 га, виділену з державного земельного фонду для працівників соціальної сфери, що розташована в с.Ковалівка Чортківського району Тернопільської області, згідно рішення Ковалівської сільської ради народних депутатів від 20.08.1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та дружини позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з присадибної земельної ділянки площею 0,31 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Ковалівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 13.06.1995 року. Крім того, [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,25 га, виділеної з державного земельного фонду під присадибну ділянку для працівників соціальної сфери, що розташована в с.Ковалівка Чортківського району Тернопільської області, згідно рішення Ковалівської сільської ради народних депутатів від 20.08.1997 року. Представник позивача вважає, що саме [PERSON] повинен успадковувати за померлими спадкодавцями, оскільки спадщину належним чином прийняв так як на час їх смерті проживав разом з ними. [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Також, представнику позивача було відмовлено Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у наданні витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які знаходяться на території Ковалівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого підсобного господарства так як земельні ділянки не внесені до системи Державного земельного кадастру. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 01.07.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження по цивільній справі продовжено у відповідності до ч. 3 ст. 189 ЦПК України в зв`язку з невиконанням Тернопільським державним нотаріальним архівом вимоги суду про надання доказів (інформації) в порядку ст. 84 ЦПК України. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] просить визнати за ним право на завершення приватизації на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником позивача подано заяву про розгляд справи в відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю просять їх задовольнити. Відповідач - представник Монастириської міської ради в судове засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву та зміни до позовної заяви в якому вказав, що з позовом та змінами до позовної заяви Монастириська міська рада погоджується, просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 78 років в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №7. За життя [PERSON] належала: -присадибна земельна ділянка площею 0,31 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується архівним витягом із протоколу четвертої сесії двадцять другого скликання Ковалівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 13.06.1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам села Ковалівка», згідно якого передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд/присадибна ділянка/ та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,31 га, з яких під присадибні ділянки - 0,31 га. [INFO] у віці 59 років в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №13. За життя [PERSON] належала: -земельна ділянка площею 0,25 га, виділена з державного земельного фонду для працівників соціальної сфери, що розташована в с.Ковалівка Чортківського району Тернопільської області. Вищевказане підтверджується архівним витягом із протоколу восьмої сесії двадцять другого скликання Ковалівської сільської ради народних депутатів від 20.08.1997 року, «Про виділення земельних ділянок з державного земельного фонду для працівників соціальної сфери» в розмірі 0,25 га. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51375798, сформований 04.01.2016 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розміщений по [ADDRESS] . Відповідно до довідки виданої виконкомом Монастириської міської ради №611 від 29.01.2021 року встановлено, що в будинку [PERSON] , який розміщений за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті проживали та були зареєстровані [PERSON] - син та [PERSON] - невістка та дружина позивача. У відповідності до довідки виданої виконкомом Монастириської міської ради №612 від 29.01.2021 року встановлено, що в будинку, який розміщений за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований [PERSON] - чоловік померлої. 28.12.2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №27742323 від 04.01.2016 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.03.1960 року [PERSON] є мамою [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 02.1970 року [PERSON] є дружиною [PERSON] . З довідки Монастириської міської ради від 29.01.2021 року №611 встановлено, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] . У відповідності до довідки Монастириської міської ради від 29.01.2021 року №612 встановлено, що на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в будинку за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] . Отже, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Проте, як встановлено з матеріалів справи спадкодавці не набули права власності на вказані земельні ділянки та не отримали на них правовстановлюючих документів в зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не було закінчено процедури приватизації вказаних земельних ділянок. Результатом цього стало те, що спадкоємець отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2021 року №37/02-31 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим представник позивача звернулася до суду за захистом прав позивача та просила визнати за ним право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельних ділянок площею 0,31 га згідно рішення четвертої сесії двадцять другого скликання Ковалівської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 13.06.1995 року та площею 0,25 га згідно рішення Ковалівської сільської ради народних депутатів від 20.08.1997 року. V. Джерела права й акти їх застосування. Визначаючись із заявленою вимогою позивача щодо права на спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] , а саме права на завершення приватизації в порядку спадкування суд враховує наступне. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанова №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини в порядку спадкування за заповітом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в п.65 правових позицій від 01.12.97 «vd971201» висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році роз`яснила, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом, [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] так як на час її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею. Щодо спадкування позивачем після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. В першу чергу, відповідно до ст. 1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] так як на час її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею. Проте з матеріалів справи встановлено, що державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад (у редакції чинній на момент подачі позову). Положеннями статей 6, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час надання [PERSON] та [PERSON] дозволу на приватизацію) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 року №2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет). Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (далі - Інструкція №43). Тобто на час вирішення питання про передачу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] у власність та затвердження акту про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акту затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акту, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01.01.2002 року. Відповідно до п. 1 розділу Х «Прикінцевих положень ЗК України» 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] набув право на спадкування усіх їх прав та обов`язків, що належали останнім, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування слід визнати за [PERSON] . На підставі викладеного

Outcome: approved