Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось в суду із зазначеним позовом та просило стягнути з [PERSON] 26 180 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 21 серпня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW» (мотоцикл) державний номерний знак «б/н» на автодорозі Снятин-Тязів у напрямку м. Івано-Франківська, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини праворуч, де здійснив наїзд на дерево. Внаслідок ДТП пасажир [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер. Відповідно до вироку Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2018 року винним у настанні ДТП визнано [PERSON] . На момент настання ДТП відповідач не мав договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 26 180 грн. Таким чином до позивача перейшло право зворотної вимоги до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача. 01 липня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, позовні вимоги не визнає, оскільки [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що обвинувачений [PERSON] сплатив їй 35 300 грн., але вона має до нього претензії і бажає отримати 500 000 грн. на утримання дітей до їх повноліття. Після настання ДТП він добровільно відшкодував потерпілій [PERSON] шкоду, зокрема на проведення похорону, на утримання її малолітніх дітей. Починаючи з вересня 2016 року до квітня 2018 року щомісяця на вказаний [PERSON] адрес відправлялись електронні перекази грошових коштів, загальний розмір яких складає 35 300 грн., тому підстав для стягнення немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав з підстав наведених в позові, просив позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Третя особа в судові засідання не з`являлась про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причину неявки суд не повідомила, жодних письмових пояснень від неї не надходило.. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2018 року по справі № 353/1105/16-к, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Як встановлено у вироку 21 серпня 2016 року водій [PERSON] керуючи незареєстрованим у встановленому порядку мотоциклом марки «BMW» рухався автодорогою «Снятин-Тязів» у напрямку м. Івано-Франківська, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини праворуч де здійснив наїзд на дерево. У результаті порушення водієм [PERSON] ПДР, пасажир його мотоцикла [PERSON] отримав тілесні ушкодження та помер. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні ДТП є встановленою. Оскільки на момент заподіяння шкоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпіла [PERSON] 03.12.2018 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, зокрема 5300 грн. витрат на поховання. Також 19.02.2019 року МТСБУ видано довідку № 2 про розмір відшкодування шкоди з фонд захисту потерпілих та розраховано розмір шкоди на утримання в сумі 20 880 грн. 01 березня 2019 року МТСБУ перерахувало потерпілій [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 5300 грн. та 20 880 грн., відповідно до платіжних доручень від 01 березня 2019 року № 935607 та № 935608. Відповідно до пп. а п. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з ст. 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи положення ст. 27 вказаного Закону позивач виплати потерпілій витрати на поховання 5300 грн. та відшкодування у зв`язку із втратою годувальника 20 880 грн. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, за аналізом наведених правових норм, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Як вбачається із інформації, яка надана «Укрпошта» на запит відповідача, від його імені справді на адресу потерпілої [PERSON] щомісяця перераховувались грошові кошти, загальна сума яких 35 300 грн. 01.02.2019 на адресу МТСБУ надійшла заява від потерпілої про долучення документів для регламентної виплати. Зокрема, в розписці вказано «…я [PERSON] получила від [PERSON] грошові кошти за моральний ущерб у сумі 35 000 грн.» Отже, із вироку та розписки вбачається, що [PERSON] добровільно виплатив потерпілій моральне відшкодування, але це не позбавляє потерпілої права звернутись до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування, що вона і зробила. Тому безпідставним є твердження відповідача, що він відшкодував потерпілій кошти витрачені на поховання та на кошти на утримання у зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 26 180 грн. виплаченого страхового відшкодування в користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 27, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 1191 ЦК України,

Outcome: approved