Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Корнієнко А.А. звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , яка народилась у м. Білогірськ, АР Крим, Україна та встановити дані про батьків: мати - [PERSON] , [INFO] , громадянка України; батько - [PERSON] , [INFO] , громадянин України. В обґрунтування заяви адвокат Корнієнко А.А. зазначив наступне. Документи, що підтверджують факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , видані органом на території не підконтрольній Україні. Ірпінський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовив у проведенні державної реєстрації народження дитини, оскільки документи пред`явлені для реєстрації народження дитини, видані на тимчасово окупованій території та є недійсними на території України. В зв`язку з чим, представник заявників - адвокат Корнієнко А.А. звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження в судовому порядку для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документа - свідоцтва про народження. Ухвалою судді Святошинського районного суд м. Києва від 12.11.2020 року відкрито провадження у справі. В судове засідання адвокат Корнієнко А.А. не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути заяву без його участі, викладені доводи підтримує у повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи - Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що факт народження [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2016 року, виданого Білогорським районним відділом ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, про що зроблено актовий запис №148 та копією медичного документа від 14.03.2016 року. Враховуючи, що м. Білогірськ, АР Крим є тимчасово окупованою територією та те, що вищезазначений документ виданий на цій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 25.09.2020р. відмовлено у проведенні державної реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.03.2016 року, виданого Білогорським районним відділом ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, про що зроблено актовий запис №148. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. За змістом ч.4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно із ч.1 ст.17 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 -VІІ у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. При ухваленні рішення, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), щодо так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, і суд приймає до уваги доказ -свідоцтво про народження. Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З урахуванням зазначеного суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved