Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Керівник Самбірської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину; до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова». В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON], 09.03.2018 року біля 21 год. 00 хв., в с. Лановичі Самбірського району, Львівської області, будучи в стані алкогольного сп'яніння перебуваючи по місцю свого проживання [INFO], на ґрунті ревнощів до своєї дружини [PERSON], яка на той момент перебувала на тимчасових роботах в [PERSON], розпочав сварку із своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], та маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками рук по обличчі та інших частинах тіла малолітнього сина [PERSON]С, заподіявши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. Відповідно до ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - закрито у зв'язку із відмовою потерпілого та його законного представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Як вбачається з листа Комунальної міської дитячої клінічної лікарні м.Львова від 22.01.2019 року за №74, неповнолітній [PERSON] [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні в період часу з 11.03.2018 року по 19.03.2018 року. Вартість лікування хворого [PERSON] становить 4 841 грн. 57 коп. Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету, які станом на день пред'явлення позову відповідачем не відшкодовані. З огляду на те, що зазначений вище заклад охорони здоров'я відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять саме із місцевого бюджету, відтак Самбірська місцева прокуратура вважає за необхідне звернутися з вказаним позовом в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров'я на лікування потерпілих від злочину. Прокурор Денис Н.Я. в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила його задовольнити. Представник позивача [PERSON] міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позову в повному обсязі просив задовольнити; розгляд даної справи проводити у відсутності представника. Представник третьої особи на стороні позивача КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» у судове засідання не зявився, подано заяву про проведення розгляду справи у відсутності представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та згідний на його задоволення. Заслухавши пояснення осіб, які зявились, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.05.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - закрито у зв'язку із відмовою потерпілого та його законного представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 09.03.2018 року біля 21 год. 00 хв., в с. Лановичі Самбірського району, Львівської області, будучи в стані алкогольного сп'яніння перебуваючи по місцю свого проживання [INFO], на ґрунті ревнощів до своєї дружини [PERSON], яка на той момент перебувала на тимчасових роботах в [PERSON], розпочав сварку із своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], та маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками рук по обличчі та інших частинах тіла малолітнього сина [PERSON]С, заподіявши йому тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. (а.с. 6). Із листа Комунальної міської дитячої клінічної лікарні м. Львова від 22.01.2019 року за №74, відомо, що неповнолітній [PERSON] [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні в період часу з 11.03.2018 року по 19.03.2018 року. Вартість лікування хворого [PERSON] становить 4 841 грн. 57 коп., а саме 1 день перебування у відділенні невідкладної хірургічної допомоги - 616 грн. 51 коп., та 7 днів в нейрохірургічному відділенні - 4 225 грн.06 коп. (1 ліжкодень коштує 603,58 грн.). Лікування хворого проводилося за рахунок коштів міського бюджету м. Львова, виділених установі. Витрати не відшкодовані. (а.с. 7). Вказаний вище лікувальний заклад належить до комунальних закладів, що перебувають у власності територіальної громади міста Львова, а тому кошти затрачені на лікування потерпілих підлягають до зарахування саме на рахунок міського бюджету. Таким чином, внаслідок вчиненого злочину заподіяно матеріальну шкоду комунальним закладам охорони здоров'я, що перебувають у власності позивача, а саме - [PERSON] міської ради, через понесені місцевим бюджетом витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину. Згідно з ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, що вчинила злочини, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Крім цього, відповідно до вимог п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993. Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено підстави звільнення від доказування та передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Окрім цього, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. За своїм змістом, звільнення від кримінальної відповідальності характеризується трьома моментами: 1) не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду не постановляється); 2) до винного не застосовується покарання; 3) через відсутність обвинувального вироку звільнена від кримінальної відповідальності особа вважається такою, що не має судимості. Разом з тим, звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину, а тому вказана підстава звільнення від кримінальної відповідальності визнається нереабілітуючою. Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 19.09.2017 по справі № 914/1856/16. Отже, звільнення [PERSON]ЇІ. від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням свідчить про те, що така особа вчинила злочин та є винною в його вчиненні, однак звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, що не звільняє останнього від відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілого від вчиненого ним кримінального правопорушення. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної [PERSON] Крим і обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно з законом і перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я. Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав та свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. На органи прокуратури, відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та вимог ст. 56 ЦПК України покладено представництво інтересів держави в суді випадках і в порядку, що визначені законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Так, як встановлено Самбірською місцевою прокуратурою, ні в ході досудового розслідуванні, ні під час судового провадження в Самбірському міськрайонному суді, ні після винесення ухвали суду, закладами охорони здоров'я та [PERSON] міською радою не вжито жодних заходів щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілих від злочину, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави у цій сфері. Комунальна міська дитяча клінічна лікарня є комунальним закладом, засновником якого є [PERSON] міська рада, та який фінансуються за рахунок міського бюджету. Відповідно до ч. 3 ст.128 КПК України, на прокурора покладено обов'язок пред'являти цивільний позов в інтересах держави про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди. Згідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (надалі Порядку), затвердженого постановою КабінетуМіністрівУкраїни №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Як вказано у п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із врахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що шкода в розмірі 4\~841 (чотири тисячі вісімсот сорок одна) гривня 57 коп. заподіяна позивачу з вини [PERSON], а тому її слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved