Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона являється співвласником Ѕ частини житлового будинку, котрий розташований в [ADDRESS] . Іншим співвласником Ѕ частини вищевказаного будинку є відповідач по справі [PERSON] .. Вказує, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано у 2016 році. З 2002 року даний будинок вона з відповідачем придбали на підставі договору купівлі-продажу. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач надалі проживав і продовжує проживати в даному будинку. З травня місяця 2016 року по даний час вона здійснює оплату всіх комунальних послуг та витрат пов`язаних з утриманням будинку. Відповідач в свою чергу не витрачає жодних коштів на утримання будинку, хоча як співвласник зобов`язаний оплачувати комунальні послуги, брати участь в утриманні будинку, тощо. Стверджує, що факт оплати комунальних послуг підтверджується квитанціями, в котрих прізвище платника зазначено відповідача, оскільки особові рахунки на будинок за газ, електрику, тощо відкриті на прізвище відповідача. Покликається на те, що за період з травня місяця 2016 року по лютий місяць 2020 року нею, позивачкою [PERSON] було сплачено комунальних послуг на загальну суму 15483,59 грн., з яких 1517 грн. 92 коп. сплачені кошти за вивіз ТПВ; - 3209,09 грн. за спожитий газ та 10756 грн. - за спожиту електроенергію. Таким чином із відповідача як співвласника підлягає стягненню сума у розмірі 7741, 79 грн. (15483,59 грн./2). З огляду на вищенаведене, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] , грошові кошти пов`язані з утриманням будинку у розмірі 7741,79 грн. Окрім цього, просила стягнути з останнього понесені нею витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. ІІ. Позиція учасників справи В судовому засіданні позивачка [PERSON] , та її представник-адвокат Савка Т.В. позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Дуда І.П. проти позову заперечили, покликаючись на відзив, котрий міститься в матеріалах даної цивільної справи. У вказаному відзиві зазначено, що відповідач незважаючи те, що є співвласником даного будинку позбавлений права вільно володіти, користуватись та розпоряджатись таким, оскільки позивачка замінила всі замки до дверей та не пускає відповідача у вказаний будинок. Також не відповідає твердження позивачки в частині того, що з травня місяця 2016 року і по даний час така здійснює оплату всіх комунальних послуг та інших послуг по утриманні будинку, оскільки у відповідача збереглись квитанції про оплату комунальних послуг на суму 1890,63 грн. Вказують, що позивачкою не додано обґрунтованого розрахунку сум, які на думку позивачки підлягають стягненню з відповідача. По деяких квитанціях поданих позивачкою сплив строк позовної давності. До позовної заяви долучено квитанцію про сплату послуг за розподіл газу, однак в матеріалах справи відсутній чек чи квитанція про оплату даного рахунку, тощо. З огляду на наведені обставини просили у задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі 27.05.2020 року відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16.06.2020 року від представника відповідача адвоката Дуди І.П. на адресу суду надійшов відзив по даній справі. 24.06.2020року через канцелярію суду позивачкою подано збільшення позовних вимог, однак в судовому засіданні така попросила дану заяву не брати до уваги та не розглядати її по суті. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи, застосоване законодавство та висновки суду. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що з 15 липня 1989 року по 31 серпня 2016 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у вищезгаданому шлюбі згідно договору купівлі-продажу від 01.10.2002 року [PERSON] , було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15 травня 2019 року здійснено поділ вищевказаного житлового будинку. Визнано за сторонами по справі по Ѕ вказаного житлового будинку. Слід зазначити те, що позивачкою [PERSON] за період з травня місяця 2016 року по лютий місяць 2020 року було сплачено послуг по утриманню будинку на загальну суму 15483,59 грн., з яких 1517 грн. 92 коп. - кошти за вивіз ТПВ; - 3209,09 грн. за спожитий газ та 10756 грн. - за спожиту електроенергію. Згідно з довідкою від 05.03.2020 року, доданою до даної справи позивачкою [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані сторони по справі, зокрема позивачка [PERSON] , і відповідач [PERSON] , а також їхні діти: дочки [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. За змістом частини першої статті 321 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до статті 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у КпШС, а також Сімейному кодексу України. Згідно зі статтею 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням з будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позиція викладена в Постановах Верховного Суду України, а саме: в постанові Верховного Суду по справі № 712/10644/16-ц від 06 травня 2019 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду де зазначено, що відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Окрім того, в Постанові Верховного Суду по справі № 199/5747/16-ц від 18 липня 2018 року зазначено: «Згідно зі статтею 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім. членом його сім`ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до колісного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. За таких обставин, можна зробити висновок про те, що позивачка [PERSON] сплативши з травня місяця 2016 року по лютий місяць 2020 року витрати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання та обслуговування будинку, виконала солідарний обов`язок за відповідача [PERSON] .. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц провадження №1-26462св, у відповідності до якої боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частина четверта статті 544 ЦК України). Аналіз норм законодавства дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Окрім того, в іншій постанові Верховного суду 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц (провадження №61-2066св19) зазначав, що не проживання відповідачки у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України). Оскільки витрати на будинок є важливим елементом і необхідністю його утримання в належному стані безвідносно до того чи проживає співвласник у будинку, а між співвласниками не вирішено питання про його поділ (виділ) в натурі, не узгоджено порядок користування будинком, не поділено особовий рахунок на газопостачання, електропостачання тощо, тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні зі [PERSON] , витрат на утримання будинку у зв`язку з не проживанням у ньому співвласників. Разом з тим, будь-яких належних доказів перешкоджання позивачкою [PERSON] у проживанні відповідачу [PERSON] у будинку до суду надано не було (наявність відповідного судового спору про вселення тощо). Так суд, вважає, що придбання вказаного будинку в період перебування у шлюбі зобов`язує кожного з зареєстрованих в ньому осіб нести витрати на утримання будинку пропорційно частці у праві власності, які підтверджуються правовстановлюючими документами. Враховуючи те, що відповідачу належить Ѕ частина частки у праві спільної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , він повинен компенсувати позивачці [PERSON] , половину понесених витрат на утримання спільного майна та витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що доводи відповідача та його представника наведені такими в судовому засіданні та відзиві на позов, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, однак суд їх приймає до уваги лише частково, з огляду на таке. Оскільки порядок користування вказаним будинком між сторонами не встановлювався, відповідач [PERSON] , ніякої заяви до компетентних установ та організації про свою відсутність не повідомляв, тому з огляду на діюче законодавство та положення статті 541 ЦК України, суд дійшов висновку, що зобов`язання з оплати витрат на управління, утримання та збереження вказаного будинку є солідарними, що в свою чергу слугує підставою для частково задоволення позову, виходячи з наступного. Стосовно заявленого стороною відповідача клопотання про застосування строків позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України строк позовної давності становить 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-7цс14 від 21.05.2014 року за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] , понесених витрат на утримання будинку за період з 22.06.2016 року по 27.04.2017 року (виходячи з дати реєстрації позовної заяви 27.04.2020 року), що становить 1595,86 грн. (понесені витрати за вивезення ТПВ, газу та енергії), не підлягає задоволенню з підстав пропуску позивачкою [PERSON] , строку позовної давності до суду, клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом за час розгляду справи позивачкою [PERSON] не заявлялось. Між тим, нарахування такої комунальної послуги як вивіз твердих побутових відходів здійснюється на кількість зареєстрованих осіб у будинку (квартирі), а тому суд вважає, що в цій частині вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачка [PERSON] , просить стягнути половину нарахованої суми з вивозу ТПВ, то суд розглядає заявлену вимогу саме в цих межах. Тобто з відповідача [PERSON] , на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню плата за вивіз твердих побутових відходів, однак з врахуванням кількості зареєстрованих у даному будинку осіб (4 осіб), а також як було зазначено вище із врахуванням строку позовної давності, сума яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки становить 375 грн., про що нижче проведений розрахунок. Розрахунок витрат на послуги за вивезення ТПВ: 106,88грн. +120 грн. +26,52 грн. +104 грн. +156 грн. +102,67 грн. +167,69 грн. +202,80 грн. +202,80 грн.+264 грн. + 46,50 грн. (комісії) = 1499,86 грн. Сума яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 375 грн. (1499,86/4). Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи, зокрема квитанції надані позивачкою [PERSON] , та провівши відповідні розрахунки, суд прийшов до переконання, що позивачка [PERSON] , фактично деякі суми не підтвердив належними та допустимими доказами, зокрема до матеріалів справи долучено квитанцію на суму 343,86 грн. в рахунок сплати послуг за розподіл газу, однак у матеріалах даної цивільної справи відсутній чек чи квитанція про оплату даного рахунку позивачкою. Також, у позовній заяві позивачкою зазначено суму в розмірі 115 грн., за послуги з електропостачання, однак перевіривши дану суму слід зауважити, що за період з квітня місяця 2017 року по квітень місяць 2020 року сума оплати в розмірі 115 грн. в розрахунках абонента відсутня, що також підтверджується інформацією з офіційного сайту Info. loe. Всі решту квитанції додані стороною позивача, зокрема квитанції про оплату комунальних послуг за вивезення ТПВ, оплату послуг за газопостачання, оплату послуг з електропостачання, за період з квітня місяця 2017 року по квітень місяць 2020 року, за виключенням квитанції про оплату вищевказаних послух строк позовної давності по яких сплив, а також сум, котрі зазначені позивачкою, однак по таких квитанції відсутні, в розумінні вимог ЦПК України є належними та допустимими доказами, та суд приймає такі до уваги. Розрахунок витрат на послуги з газопостачання: 396,69 грн. +175,16 грн. + 118,28 грн. + 111,33 грн. + 76,53 грн. + 125.25 грн. +125,90 грн. +288.20 грн. + 343,90 грн. + 34,45 грн. (комісії) = 1795,69 грн. Сума яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] становить 897,85 грн. (1795,69/2) Розрахунок витрат на послуги за електропостачання: 273,83 грн. + 270,55 грн. + 378,96 грн. + 338,64 грн. + 300 грн. +278, 16 грн. + 113,46 грн. + 288,59 грн. +161,72 грн. + 259,16 грн. +274,81 грн. +241, 21 грн. +217,69 грн. +165,86 грн. + 338,64 грн. + 241, 20 грн. + 249,60 грн. + 294,96 грн. + 263, 04 грн. + 258 грн. + 192,29 грн. + 249,34 грн. + 274, 54 грн. + 283, 20 грн. + 283, 20 грн. + 274, 80 грн. + 216 грн. + 216 грн. + 216 грн. + 197, 50 грн. + 335, 30 грн. + 291, 60 грн. + 380, 60 грн. + 65 грн. (комісії) = 8683, 45 грн. Сума яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , становить 4341,73 грн. (8683,45/2). За приписами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а тому з відповідача в користь позивачки слід стягнути суму коштів, що включає витрати на вивіз ТПВ, за спожитий газ і електроенергію на загальну суму 5614, 58 грн., що складається з: - 375 грн. (витрати за вивезення ТПВ) + 897, 85 грн. (витрати за оплату послуг з газопостачання) + 4341, 73 грн. (витрати за оплату послуг за електроенергію). V. Судові витрати Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до позовної заяви позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які складаються із витрат пов`язаних із сплатою судового збору на суму 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу на суму 4650 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги позивачки [PERSON] , були задоволені частково, зокрема задоволено вимоги у відсотковому співвідношенні = 72,5%, тому з відповідача [PERSON] , після проведених розрахунків підлягає стягненню на користь позивачки витрати пов`язані зі сплатою судового збору на суму 609,58 грн. (840,80?72,5%/100), а також витрати на професійну правничу допомогу на суму 3371,25 грн. (4650?72,5/100).

Outcome: partial