Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

І. Суть спору 26.09.2019року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 07.10.2008року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що спільне сімейне життя з відповідачем у них не склалося, на даний час вони не підтримують фактичних шлюбних відносин, тривалий час разом не проживають. Діти проживають разом із нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей. Зазначає, що відповідач є працездатний, працює за кордоном (в Республіці Польща на будівництві), його середньомісячний дохід становить близько 5000злотих на місяць, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на своє утримання в розмірі 2000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. ІІ. Позиція учасників справи 20.12.2019року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень покликається, зокрема, на те, що позивачка стверджує, що її діти не від нього, тому вона забрала їх за своїм місцем проживання, позивачка дозволяє собі принижувати його честь та гідність. Крім того, зазначає, що на даний час він сплачує аліменти на утримання дітей та не працює, у зв`язку із тим, що змушений доглядати за своєю матір`ю, у якої значно погіршився стан здоров`я. В судовому засіданні 09.01.2020року позивачка [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. В судове засідання 11.02.2020року позивачка не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, вважає необґрунтованими. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Климишин Т.Ф. в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 13.11.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Сторони по справі з 07.10.2008року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] ; копіями свідоцтв про народження дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] . В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] не працевлаштований. Крім того, згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.08.2019року у цивільній справі 448/354/19, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] стягуються в користь позивачки [PERSON] аліменти, у твердій грошовій сумі, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень щомісячно, та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше як по 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.03.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. V. Застосоване судом законодавство. У відповідності до положень ч.1 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Так, відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 статті 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. ЦПК України встановлено, що: відповідно до\~положень ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); згідно положень\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є, зокрема, можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Однак, в ході розгляду справи із наявних матеріалів справи та наданих сторонами доказів судом не встановлено можливості відповідача, як платника аліментів, для надання матеріальної допомоги своїй дружині, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох річного віку. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] не працевлаштований, немає будь-якого доходу. Крім того, згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.08.2019року з відповідача стягуються в користь позивачки аліменти на утримання дітей. В свою чергу, позивачкою не надано суду доказів, що відповідач здатен надавати їй матеріальну допомогу. Покликання позивачки на те, що відповідач має дохід не підтверджені жодними доказами, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, позивачка не навела належних доказів необхідності стягнення аліментів у визначеному нею розмірі (по 2000 грн. щомісячно) та того, що матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти саме у такому розмірі. При цьому, обставини щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дружині повністю заперечуються останнім, тому такі відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, потребують доведення, однак доказів на їх підтвердження в ході розгляду справи позивачкою суду не надано, з чого суд робить висновок про відсутність таких обставин. Допитана в судовому засіданні матір позивачки [PERSON] , підтвердила обставини того, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання дітей, тобто її внуків, у визначеному судом розмірі і такі сплачуються вчасно. Дані кошти цілковито траться на утримання дітей, а вона (свідок) в свою чергу допомагає донці з придбанням продуктів, оскільки проживають разом, і не більше. Допитаний в судовому засіданні батько відповідача [PERSON] , підтвердив обставини окремого проживання його сина та невістки і їхніх дітей. Також пояснив суду, що його син офіційно непрацевлаштований, що в свою чергу змушує його, як батька допомагати синові матеріально, і навіть, інколи давати йому кошти на сплату аліментів, щоб його внуки мали грошове забезпечення. Такі показання свідків слугують підтвердженню того, що відповідач цілковито позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу дружині у вигляді аліментів на її утримання, а відповідно і спростовують твердження позивачки, що відповідач зобов`язаний її утримувати. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, показання свідків, відсутність доказів щодо можливості відповідача надавати допомогу на утримання дружини, до досягнення дитиною трьох років, суд вважає, що наявність передбачених ст.84 СК України підстав для стягнення з відповідача аліментів позивачка суду не довела, не встановлено таких і в ході розгляду даної справи, а тому виходячи із меж заявлених позовних вимог і доказів, поданих учасниками справи, принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак і про необхідність відмови у задоволенні позову. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то у зв`язку із залишенням позову без задоволення, такий відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на сторони не покладається.

Outcome: dismissed