Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» (надалі також «КП «ЄРЦ», «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 1533, 23 грн., стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у [PERSON] перед КП «ЄРЦ», як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги в сумі 1533,23 грн. Як зазначили представники Позивача, відповідно до норм чинного законодавства України та рішень органів місцевого самоврядування КП «ЄРЦ» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зобовязане їх надавати, а споживач, [PERSON], в свою чергу, зобовязана їх оплатити у разі, якщо вона фактично користується ними. 11 листопада 2015 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 34) та поштовим конвертом з кореспонденцією суду, яка направлялася на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». ( а.с.51). Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представників Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Як підтверджується матеріалами справи, Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує. Згідно Рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «ЄРЦ» з 01 листопада 2011 року для житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська визначено виконавцем послуг: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. ( а.с.5). Будинок, який знаходиться за адресою: вул. Пулюя, 1 в м. Івано-Франківську, в якому проживає Відповідач, яка є власником квартири №103, віднесено до переліку будинків, щодо яких Позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі обєкта з управління в управління (на баланс) 01.04 2012 року, що підтверджується Актом приймання-передачі, довідками КП «ЄРЦ» ( а.с.25). На підставі Рішення Івано-Франківської міської ради від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «Єдиний розрахунковий центр» після прийняття будинку № 49 по вул. Галицька на баланс 01 листопада 2011 року почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затверджених Рішенням Івано-Франківської міської ради № 383-14 від 15 вересня 2011 року (зі змінами та доповненнями). ( а.с. 5-24) Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Позивачем здійснено публікацію суті житлово-комунальної реформи та Договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в офіційному виданні «Західний курєр» від 29 вересня 2011 року та на сайті www.domivka.if.ua. Відтак, на підставі вищевикладеного, КП «ЄРЦ» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку № 1 по вул. Пулюя в м. Івано-Франківську, в якому в квартирі № 103 проживає [PERSON] Факт надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку, в якому проживає Відповідач, підтверджується наданими представником Позивача договорами та угодами з підрядними організаціями щодо надання окремих видів послуг, актами приймання-передачі послуг, актами перевірки надання послуг . Доказів, які б спростовували факт надання Позивачем послуг стосовно будинку № 49 по вул. Галицька в м. Івано-Франківську, Відповідачем [PERSON] не надано. В той же час, як встановлено [PERSON], отримуючи від КП «ЄРЦ» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Відповідач не оплачувала вартість даних послуг, у звязку з чим, як вбачається з довідки про розрахунок за надані послуги в квартиру Відповідача за період з квітня 2012 р. по липень 2015р., заборгованість [PERSON] становить 1533,23 грн. (а.с.26). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості Відповідача за надані послуги, Відповідачем [PERSON] не надано, а [PERSON] таких доказів не встановлено. Враховуючи вищезазначене, КП «ЄРЦ» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 1533,23 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного [PERSON] України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні Відповідача укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак як зазначив представник позивача, відповідач щодо укладення такого договору не зверталася. На підтвердження факту надання Позивачем послуг будинку, в якому проживає Відповідач, представником Позивача надано докази укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями, докази складання актів перевірки належності послуг, актів приймання-передачі послуг, а також докази нарахування таких послуг, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 1533,23 грн. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, стягненню з [PERSON] підлягає сплачена КП «ЄРЦ» сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved