Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

На підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 5932, позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 142 про склад сім`ї від 02.01.2020 року у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано троє осіб, позивач по справі [PERSON] , відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] . Згідно інформації наданої з Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальних громади Краматорської міської ради від 29.01.2020 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2017 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки після продажу даної квартири у продавця [PERSON] припинилося право власності на неї, тобто останній, як її попередній власник фактично втратив право користування нею. Ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартирі), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Така ж норма міститься у ст. 405 ЦК України. Відтак, право членів сім`ї власника квартири користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є ; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Тобто, оскільки після продажу даної квартири у продавця [PERSON] припинилося право власності на неї, [PERSON] , як член його родини теж фактично втратила право користування нею. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житлом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved