Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 1. 28.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], 1977 року народження, відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15.08.2003 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2007 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2007 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/ 4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач з самого народження не проявляв інтересу до дитини, не піклувався про нього, не займався вихованням сина. [PERSON] є інвалідом дитинства, якому необхідна щоденна допомога у вигляді ліків, курортному лікуванні, посиленому харчуванні. Проте, відповідач, ігноруючи проблеми сина, є боржником по сплаті аліментів, сума заборгованості якої станом на 01.07.2017 року становить 82478 грн. 24 коп. Дитина на теперішній час навчається в 7-му класі Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 58. Позивач приділяє належну увагу вихованню дитини, відвідуючи батьківські збори та підтримуючи постійний контакт з класним керівником. В той же час, відповідач за час навчання сина з класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Між відповідачем та дитиною немає жодного емоційного звязку, відповідач не бажає займатися вихованням і лікуванням дитини, проводити з ним вільний час, а також купувати необхідні для дитини речі. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. 2. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі і прийняття справи до розгляду від 24.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, у справі на 21.02.2018 року о 08 год. 30 хв. призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копія даної ухвали суду від 24.01.2018 року була направлена та отримана учасниками справи, що підтверджено долученими до матеріалів справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. 3. Ухвалою суду від 21.02.2018 року закрите підготовче засідання по справі та справу призначено до судового розгляду на 04.04.2018 року на 09 год. 00 хв., про що повідомлено учасників справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками сторін у справі та повідомленням про вручення поштового відправлення третій особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з відповідним вихідним. 4. 21.02.2018 року судом було направлено на адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, лист, в якому висловлено прохання про надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1977 року народження, відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 5. 04.04.2018 року у звязку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі розгляд справи було відкладено до 11.05.2018 року до 08 год. 30 хв., що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 04.04.2018 року, про що повідомлено належним чином учасників справи шляхом направлення за місцем їх реєстрації та місцезнаходження повісток про виклик до суду поштовим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду. 6. 04.04.2018 року до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. ІІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у справі. 7. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що відповідач не виконує свої батьківські обовязки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, відсторонився від будь-якого спілкування з сином, до 2018 року взагалі не бачив сина, його фізичним і психічним здоровям не займається і не цікавиться, жодних спроб побачитися з ним не вчиняє, матеріальної підтримки не надає 8. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, пояснив, що не бачив сина близько 14 років, у нього зявилася друга сімя і він займається нею. 9. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради 04.04.2018 року звернувся через канцелярію суду з заявою від 19.03.2018 року, в якій просив розглядати справу без участі представника Департаменту, при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 10. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження останнього серії [NUMBER], виданого 19.02.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, м. Харків, відповідний актовий запис №140. 11. 24.04.2007 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, про що 24.04.2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №387 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], копія якого додана до матеріалів справи. 12. З копії медичного висновку №58 про дитину інваліда віком до 18 років від 07.09.2015 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], має захворювання, що виникло внаслідок перенесеної нейроінфекції на фоні органічної патології ЦНС, гіперкінетичний синдром, атактичний с-м (стійкі рухові порушення), складна дизартрія; ЗПРРЮ нічний енурез. 14. Факт наявності у [PERSON], [INFO], аналогічного захворювання також підтверджується копією корінця до вказаного медичного висновку. 15. Згідно довідки КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» від 29.06.2017 року №477, [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом з народження, під час звернення до лікарні дитину завжди супроводжувала мати [PERSON] та під час визову додому дільничого лікаря-педіатра з хлопчиком також завжди знаходилася мати. 16. 08.02.2007 року на виконання рішення Московського районного суду від 23.01.2007 року, яке набрало законної сили 03.06.2007 року, у справі №2-971/07р. було видано виконавчий лист, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ј часток з усіх видів його доходу, щомісяця, починаючи з 17.10.2003 року і до повноліття дитини. 17. Проте, аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] відповідачем [PERSON] не сплачувалися, внаслідок чого станом на 01.07.2017 року виникла заборгованість у розмірі 82478,24 грн., на підтвердження чого надана копія довідки про розмір заборгованості по аліментах за громадянином [PERSON], видана головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС Індустріального та Немишлянського районів м. Харків ГТУЮ у Харківській області. 18. Відповідно до характеристики [PERSON], 2003 року народження, виданої директором Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №58 Харківської міської ради, [PERSON] є учнем 7-В класу, навчається у школі з першого класу, за час навчання зарекомендував себе як дисциплінований та працелюбний учень, стриманий і товариський. Мати [PERSON] [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, регулярно відвідує батьківські збори, підтримує постійний контакт із класним керівником, контролює сина, цікавиться навчальним процесом. При цьому, батько дитини [PERSON] за час навчання сина в школі з класним курівником та вчителями не спілкувався, батьківські збори та позакласні заходи не відвідував. 19. Актом обстеження умов проживання від 19.03.2018 року, складеним заступником начальника сектору забезпечення реалізації прав дітей Павленко Г.М. та головним спеціалістом цього сектору Сахно С.В., підтверджується, що умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за якою проживає разом з матірю [PERSON], є задовільними: дитина займає окрему кімнату, обладнану необхідними меблями, в наявності є сучасна побутова техніка і спортивне приладдя. 20. З копії заяви неповнолітнього [PERSON] від 28.02.2018 року вбачається, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав його батька [PERSON], та те, що до 7 років він думав, що його батько помер, але пізніше мама сказала, що він просто не спілкується з ними; батька бачив лише один раз в соціальних мережах. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неїбатьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON], і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу вцілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Позиція суду. 21. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та поясненнями сторін по справі підтверджується, що на протязі майже всього життя дитини відповідач [PERSON] свідомо ухилявся від виховання сина [PERSON], матеріальної допомоги не надавав, його розвитком та досягненнями не цікавився. Більш того, весь цей час не відвідував сина, не бачився з ним. 22. Окрім, іншого, в судовому засіданні під час дослідження матеріалів справи та заслуховування пояснень учасників справи знайшло підтвердження, що відповідач [PERSON] не цікавиться психічним і фізичним здоровям дитини. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків. 23. Про зазначене свідчить, зокрема, те, що відповідач [PERSON]: - за час навчання сина [PERSON] в школі з класним курівником та вчителями не спілкувався, батьківські збори та позакласні заходи не відвідував; - аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не сплачував, внаслідок чого станом на 01.07.2017 року виникла заборгованість у розмірі 82478,24 грн.; - жодного разу не супроводжував сина у лікарні та не перебував з ним під час виклику лікаря-педіатра додому. 24. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку позивача, так як і не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. При цьому, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обовязків по утриманню та вихованню сина. Суд зауважує, що навіть протягом розгляду справи в суді відповідачем не було вчинено відповідних дій, при цьому, відповідач пояснив причини їх не вчинення, що полягають у наявності у нього іншої сімї, якою він і займається. 25. Крім цього, позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою, в той час як відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за іншою адресою, що також свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона не проживає з ним протягом майже всього свого життя, так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дитиною. 26. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] забезпечений належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності окремої кімнати, обладнаної необхідними меблями, та сучасної побутової техніки і спортивного приладдя для дитини. 27. Разом з тим, суд констатує, що, надана відповідачем [PERSON] у судовому засіданні згода на задоволення позову є фактичною згодою на позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], що, разом з тим, підтверджує і його усвідомлене байдуже ставлення до дитини. 28. Суд, також, враховує, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] є гарною матірю, про що, зокрема, свідчить приділення з її боку уваги здоровю, розвитку і вихованню сина. Так, було встановлено, що [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, регулярно відвідує батьківські збори, підтримує постійний контакт із класним керівником, контролює сина, цікавиться навчальним процесом, завжди супроводжує дитину в лікарні та знаходиться з нею під час виклику додому дільничного лікаря-педіатра. 29. Крім цього, суд бере до уваги письмову заяву [PERSON], в якій він пояснив те, що до 7 років він думав, що його батько помер, але пізніше мама сказала, що він просто не спілкується з ними; батька бачив лише один раз в соціальних мережах, - що ще раз підтверджує те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків та взагалі не цікавиться життям свого сина. 30. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). 31. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 32. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародногозаконодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тому, враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обовязків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору слід повністю покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved