Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Адвокат Ширай А.А. в інтересах [PERSON] звернувся до ГУНП в Чернігівській області про скасування арешту на автомобіль марки ГАЗ 33021, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що 09.11.2019 року близько 19 год. 00 хв. у м. Чернігові по вул. Шевченка в районі буд. № 157, сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення між автомобілем марки ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобілем марки «Subaru Impreza Outback» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної ДТП отримала тілесні ушкодження пасажир автомобіля марки «Subaru Impreza Outback» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] . За фактом вказаної ДТП, 10.11.2019 року було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270010006883, за ч. 1 ст. 286 КК України. 09 листопада 2019 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди було виявлено та вилучено автомобіль марки ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] . 14 листопада 2019 року ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова накладено арешт на автомобіль марки ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] . Зберігання автомобіля ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] проводиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Головного управляння Національної поліції в Чернігівській області за адресою. : м. Чернігів провулок Вокзальний, 17. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві приватної власності, [PERSON] . 21.02.2020 року слідчим слідчого відділення Чернігівського відділу поліції ГУНГІ в Чернігівській області Онищенко В.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12019270010006883, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та направлено копію постанови про закриття кримінального провадження для притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова водій [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. При закритті вказаного кримінального провадження, питання скасування арешту, накладеного на речовий доказ, а саме автомобіль ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] вирішено не було. [PERSON] не є учасником кримінального провадження, а тому позбавлений процесуального права щодо оскарження постанови про закриття кримінального провадження в частині вирішення питання речових доказів на підставі ч. 6 ст. 284 КПК України. Із закриттям вказаного кримінального провадження втратилась легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Таким чином, на даний час, на належне Позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим порушені майнові права щодо розпорядження власністю. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача - адвокат Ширай А.А. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд судового засідання без її участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.07.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ГУГП в Чернігівській області, [PERSON] про закриття провадження у справі та клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача прокуратури Чернігівської області відмовлено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали закритого кримінального провадження №1201927001000683, суд дійшов наступного висновку: Судом встановлено, що 09.11.2019 року близько 19 год. 00 хв. у м. Чернігові в районі будинку 157 по вул. Шевченка, трапилася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки ГАЗ 33021 реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по вул. Шевченка, зі сторони в`їзду в м. Чернігова у напрямку вул. Кільцева та не впоравшись з керуванням, здійснив наїзд на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «Subaru Impreza Outback», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по вул. Шевченка зі сторони вул. Кільцева в напрямку виїзду з м. Чернігова. В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «Subaru Impreza Outback» реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження та КШМД була доставлений до ЧМЛ № 1 з діагнозом : ЗЧМТ, СГМ, пошкодження зв`язок шийного відділу хребта, забій лівого колінного суглобу. За фактом вказаної ДТП, 10.11.2019 року відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270010006883, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 листопада 2019 року накладено арешт на майно [PERSON] , а саме автомобіль марки «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та перебуває у його власності (а.с.6-8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.5). Постановою слідчого СВ Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області, [PERSON] від 21.02.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019270010006883 від 10.11.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.78-79 закритого к.п.). Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 18.03.2020 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.9-10). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає. Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра більше восьми років потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час. Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Аналогічний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 72/2904/17-ц. Таким чином, враховуючи, що арешт на автомобіль марки «ГАЗ 33021», реєстраційний номер [NUMBER] , було накладено в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого було внесено 10.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270010006883, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України відповідно до постанови слідчого СВ Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області, Онищенко В.В. від 21.02.2020 року, на даний час вказаний транспортний засіб на праві власності належить [PERSON] , вказаний арешт порушує його права як власника нерухомого майна, вирішити спір інакше, а ніж у судовому порядку неможливо, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved