Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.01.2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є її матір`ю. Після розірвання шлюбу між батьками позивачки в 2015 році, вона та її брат залишилися проживати разом з батьком, який самостійно піклувався та матеріально забезпечував дітей. [PERSON] участі у вихованні дітей не приймала, коштів на їх утримання не надавала. На даний час [PERSON] навчається на другому курсі Київського національного університету технологій та дизайну, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідачка добровільно дочці матеріальну допомогу не надає. Крім того, [PERSON] навчається на контрактній основі, у зв`язку з чим її батько [PERSON] поніс додаткові витрати у вигляді оплати вартості навчання та проживання в гуртожитку на загальну суму 64800,00 грн., 50 % від яких, як вказує позивачка, зобов`язана сплатити відповідачка. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягувати з[PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до завершення навчання 30.06.2023 року та додаткові витрати викликані особливими обставинами у розмірі 32400,00 грн. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. 21.01.2021 року ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, відповідачці встановлено строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05 лютого 2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що на даний час вона не працює, самостійного заробітку, заощаджень у вигляді депозитних рахунків в банках та інших фінансових установах не має, об`єктів нерухомості та транспортних засобів у власності не має, також зазначила, що за рахунок спільних сімейних коштів допомагає своїй матері [PERSON] , яка є пенсіонеркою, тому відповідачка не має можливості сплачувати аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, а просить визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., або в розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку. 10.02.2021 року від позивачки надійшла відповідь на відзив відповідачки [PERSON] , в якому зазначила, що вона не погоджується з доводами відповідачки, оскільки остання є здоровою та працездатною особою, яка має можливість працювати та надати допомогу, інших дітей відповідачка не має, разом зі своїм чоловіком отримує значні доходи від власного пункту приймання чорних та кольорових металів. 10.02.2021 року від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення, в яких зазначає, що на даний час він самостійно несе фактичні витрати на утримання своєї доньки, в місяць це становить 7533,33 грн.. Вважає, що запропонований відповідачкою розмір аліментів в сумі 1500 грн. в місяць не достатній для належного розвитку та утримання дитини, тому просить задовільнити позов в повному обсязі. 15.02.2021 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява про виклик свідків та призначення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від \- 25 лютого 2021 року в задоволенні заяви відмовлено за необргунтованістю. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від \- 25 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду у спрощеному (письмовому) позовному провадженні на 25 лютого 2021 року на 16 год. без повідомлення учасників справи. Враховуючи, що від сторін у справі інших клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] у свідоцтві про народження від 18.06.2002 року серії [NUMBER] , виданому відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області (а.с. 4). Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2015 року по справі № 583/1420/15-ц, провадження № 2/583/641/15 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). В довідці квартального комітету «Восьма сотня» від 12.01.2021 року зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , яка на даний час зареєстрована в м. Києві, де навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну (а.с. 8). Договором про навчання за № 599067502.08.2019 року від 02 серпня 2019 року укладеного між Київським національним університетом технологій та дизайну в особі ректора та [PERSON] підтверджується, що загальна вартість освітньої послуги за навчання [PERSON] становить 88000 грн., форма навчання денна, освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр, спеціальність дизайн (а.с.32). Відповідно до повідомлення від 06.08.2019 року [PERSON] наказом від 06.08.2019 року № 245 зарахована студенткою першого курсу факультету дизайну Київського національного університету технологій та дизайну (а.с. 10). Згідно договору найму від 01.09.2019 року № 45-17-19 проживання [PERSON] у гуртожитку коштує 5200,00 грн. на навчальний рік (а.с. 11). З довідки Київського національного університету технологій та дизайну від 11.01.2021 року вбачається, що [PERSON] є студентом групи БДр5-19 денного відділення 2 курсу факультету дизайну Київського національного університету технологій та дизайну, закінчує університет 30.06.2023 року (а.с. 33). З довідки за № 00008 від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в гуртожитку № 7, 2211(-) [ADDRESS] з 01.09.2019 року по 30.06.2021 року, загальна сума за проживання 10400 грн. (а.с. 34) Факт проживання в гуртожитку також підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА за № 43771177 від 08.10.2019 року (а.с.36). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. За приписами ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно вимог ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд зазначає, що положення ст. 199 СК України не містять жодних обмежень щодо стягнення аліментів на користь повнолітніх сина чи дочки, які продовжують навчання, оскільки підставою для стягнення з відповідача аліментів є об`єктивна неможливість повнолітньої дочки, сина фінансово себе забезпечити у зв`язку з навчанням. За приписами ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; та у п. 20 зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Положеннями СК України встановлено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання на платній основі в м. Київ, навчання за рік становить 22000 грн., проживання за рік становить 5200 грн., а також щомісячні потреби позивачки на придбання продуктів харчування, одягу, на проїзд. Як вбачається з матеріалів справи, матеріально допомагає позивачці батько. Суд бере до уваги те, що відповідачка є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, хоч офіційно і ніде не працює, однак, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, проживає з чоловіком у зареєстрованому шлюбі, а тому має можливість матеріально утримувати свою повнолітню доньку,яка продовжує навчання.Належних, допустимих, переконливих доказів, які б це спростовували або свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги, відповідачка суду не надала. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Натомість, позивачкою не доведено в установленому законом порядку, що відповідачка взмозі надавати матеріальну допомогу саме в такому розмірі як ј частина від усіх видів заробітку, яка офіційно не працює та стабільного заробітку не має. При цьому суд також враховує доводи відповідачки, викладені у відзиві, яка погоджується на часткове задоволення позову, хоч, на думку суду запропонований нею розмір аліментів буде недостатнім. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини, виходячи із встановленого ст. 199 СК України обов`язку обох батьків утримувати повнолітніх дочку, сина у зв`язку з навчанням, оскільки матеріалами справи доведена потреба позивачки у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та можливість відповідачки надавати таку допомогу повнолітній дочці на час її навчання. Доводи відповідачки, викладені у відзиві про те, що за рахунок спільних коштів із своїм чоловіком, вона допомагає своїй матері не є переконливими для суду та свідчать про спроможність відповідачки допомагати своїй дочці, яка продовжує навчання. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки аліменти у визначеному нею розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку. В ч. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, положеннями СК України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку і не передбачено мінімального гарантованого розміру аліментів для інших соціальних і демографічних груп, які мають право на одержання аліментів. Враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою працездатною особою, яка продовжує навчання і має право на одержання аліментів до його закінчення, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку чинним законодавством України, не передбачено встановлення для неї мінімального гарантованого розміру аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання та проживання в гуртожитку суд виходив з такого. В обґрунтування своїх вимог позивачкою подані довідки за № 00008 від 04.02.2021 року та за № 04/02/21 від 04.02.2021 року (а.с.34,35), якими підтверджується факт оплати послуг за навчання та проживання в гуртожитку [PERSON] , а саме платіжне доручення № @2PL396359 від 28.08.2019 року - 5200 грн., оплата за гуртожиток [PERSON] , платіжне доручення №@2PL380618 від 27.08.2020 року - 5200 грн., оплата за гуртожиток [PERSON] , платіжне доручення № @2PL999415 від 14.08.2019 року - 11000 грн., оплата за навчання [PERSON] , платіжне доручення № @PL095485 від 12.06.2020 року - 11000 грн., оплата за навчання [PERSON] , платіжне доручення № @2PL380608 від 27.08.2020 року - 11000 грн., оплата за навчання [PERSON] , платіжне доручення №@2PL229836 від 22.01.2021 року, це також підтверджується наданими позивачкою квитанціями про оплату проживання в гуртожитку та навчання, а саме: дублікат чеку за № 0.0.1448248761.1 від 27.08.2019 року в сумі 5200 грн. - оплата за гуртожиток, платник - [PERSON] ; дублікат квитанції за № 0.0.01815805635.1 від 26.08.2020 року в сумі 5200 грн. - оплата за гуртожиток, платник - [PERSON] ; дублікат чека за № 0.0.1732330973.1 від 12.06.2020 року в сумі 11000 грн. - оплата за навчання, платник - [PERSON] ; дублікат квитанції за № 0.0.1966792805.1 від 22.01.2021 року в сумі 11000 грн. - оплата за навчання, платник - [PERSON] ; дублікат квитанції за № 0.0.1434080883.1 від 13.08.2019 року в сумі 11000 грн. - оплата за навчання, платник [PERSON] ; дублікат квитанції за № 0.0.1815803066.1. від 26.08.2020 року в сумі 11000 грн. - оплата за навчання, платник - [PERSON] , однак суд не приймає їх до уваги виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 та в постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року справа № 622/373/16-ц провадження № 61-1717 св 18. На переконання суду витрати у вигляді оплати вартості проживання в гуртожитку та витрати у вигляді оплати за навчання не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, а є витратами на навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну, що регулюється ст.199 СК України, тому виходячи із відсутності правових підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Висновок суду. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки аліментів на користь дочки у розмірі 1/5 частини щомісячно від всіх видів її заробітку та доходів, до закінчення позивачкою навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років, що відповідатимебалансу інтересів обох сторін. В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial