Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг з теплопостачання, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі - 55281,66 грн., за період з 01.02.2013 року по 30.11.2020 року, 3 % річних у сумі - 1389,85 грн., та інфляційні витрати у сумі - 2695,40 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно закону України «Про житлово - комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг КП «ХТМ» та споживачами, які отримують ці послуги. Посилаючись на те, що за період 01.02.2013 року по 31.11.2020 року відповідач, який є власником житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] , не у повному обсязі оплачував вартість наданих позивачем послуг за вказаною адресою, у зв`язку із чим за вказаний період утворилась заборгованість на загальну суму - 55281,66 грн., просив стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, на яку також нараховані 3 % річних та інфляційні втрати. Представник позивача Кондратюк І.В., будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила провести у її відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від відповідача до суду також не надходило. За правилами ч. 1 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (надалі Правила). Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України, власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладений певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті фактично отриманих/спожитих житлово-комунальних послуг, якому водночас кореспондує право вимоги кредитора оплати наданих послуг. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є власником житлового приміщення - квартири, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3-4). Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, за адресою: [ADDRESS] , за якою відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача [PERSON] , вбачається, що загальна сума заборгованості з оплати наданих послуг, за період з 01.02.2013 року по 30.11.2020 року, становить - 55 281,66 грн. Отже, відповідач, як власник квартири, який зобов`язаний утримувати житлове приміщення, та сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами, не у повному обсязі сплачував вартість наданих позивачем послуг за спірний період, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в сумі - 55 281,66 грн., у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму боргу нараховані інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі - 2695,40 грн., та три проценти річних від простроченої суми, у розмірі - 1389,85 грн. Отже, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати вартості наданих послуг, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим позов у цій частині також підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, стосовно того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав жодних доказів на спростування доводів та вимог позивача. Натомість з представлених позивачем письмових доказів вбачається, що відповідач належним чином зобов`язання не виконував, у визначені строки оплату наданих послуг не здійснював, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, яка до теперішнього часу в добровільному порядку не сплачена, з огляду на що, суд, вирішуючи спір за наявними матеріалами справи, задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі - 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved