Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Кредитна спілка «Мікрокредит» звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору та стягнення суми заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено Кредитний договір № 415 (надалі - Кредитний договір). При цьому, в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором, позивачем укладено з [PERSON] Договір поруки № 415 від 15 жовтня 2013 року. Згідно умов Кредитного договору відповідачу [PERSON] надано кредит в розмірі 5 995 грн. 00 коп. строком до 15 жовтня 2015 року. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 72 відсотків річних. Також, відповідно до Кредитного договору [PERSON] зобов'язана повертати частини кредиту та сплачувати відсотки шляхом внесення щомісячного платежу не пізніше 30 числа кожного місяця та у розмірах не менше, ніж вказані в графіку повернення платежів (Таблиця № 1). Проте, відповідачі свої зобов'язання перед позивачем не виконують і станом на 19 травня 2014 року мають заборгованість в зальному розмірі 10 920 грн. 63 коп., у зв'язку з чим позивач просить розірвати Кредитний договір та солідарно стягнути з відповідачів вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ст.ст. 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 жовтня 2013 року між Кредитною спілкою «Мікрокредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 415 (а.с. 6). Згідно п.п. 1.1, 3.2, 5.1 Кредитного договору [PERSON] надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 5 995 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 15 жовтня 2015 року і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 72 % річних. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Кредитного договору [PERSON] зобов'язана проводити сплату нарахованих відсотків і погашати частини кредиту щомісячно не пізніше 30 (тридцятого) числа вказаного в графіку платежів та сумами не меншими ніж вказані в графіку платежів (п. 3.3 Кредитного договору) . Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується Видатковим касовим ордером від 15 жовтня 2013 року (а.с. 9). Однак, [PERSON], після отримання кредитних коштів, не виконала зобов'язань, визначених Кредитним договором, порушила умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно умов п. 3.5 Кредитного договору у випадку прострочення відповідачем термінів платежів, зазначених у Таблиці № 1 (графік платежів), позивач має право стягувати з відповідача пеню в розмірі 1 % від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані відсотки за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. При цьому, у п.п. 2.1 Кредитного договору, серед іншого, передбачено, що позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць. Як встановлено в судовому засіданні, в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором та відповідно до його умов, зазначених в п.п. 4.1, позивачем укладено Договір поруки № 415 від 15 жовтня 2013 року з [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 21 березня 2013 року позивачем направлено відповідачам листи за № 21/03-2014-6 та № 21/03-2014/7 з вимогами погасити заборгованість по кредиту та пені до 31 березня 2014 року (а.с. 12-15). Однак, вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідачі залишили без уваги. У зв'язку з порушенням відповідачами зобов'язань за Кредитним договором, станом на 19 травня 2014 року сума заборгованості з боку відповідачів становила 10 920 грн. 63 коп. та складається з: основної суми боргу - 5 995 грн. 00 коп.; процентів за користування кредитом - 2 128 грн. 63 коп.; пені - 2 797 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 8), перевіреними у судовому засіданні. Крім того, невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору (п. 1 ст. 611 ЦК України). Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даному випадку порушення умов договору щодо неповернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, враховуючи суму отриманих коштів та розмір заборгованості, суд розцінює як істотне, яке може бути підставою для розірвання договору згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України. Беручи до уваги наведене та те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов Кредитної спілки «Мікрокредит» до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору та стягнення суми заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати у сумі по 243 грн. 60 коп. з кожного, які сплачено позивачем за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, виходячи із позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 611, 625, 629, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved