Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 22.01.2020 в сумі 252045,00 грн, з яких основна сума боргу за договором позики становить 156085,00 грн, відсотки за користування позикою - 93651,00 грн та інфляційні втрати 2309,00 грн. В обґрунтування позову вказав, що 22.01.2020 між сторонами був укладений договір позики, оформлений написаною відповідачем власноруч борговою розпискою, за умовами якого остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 187085,00 грн та зобов`язалась їх повернути до 28.02.2020, проте, станом на час звернення до суду з позовною заявою відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала. Крім того, розписка містить умови, що у разі прострочення повернення боргу відповідач зобов`язується сплачувати 10% в місяць. Відповідачем здійснено єдиний платіж 29.02.2020 у сумі 31000,00 грн. Будь-яких контактів щодо повернення залишку боргу відповідач уникає, що стало підставою звернення до суду. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено по справі підготовче засідання. Справу ухвалою суду від 26.11.2020 призначено до розгляду по суті. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечила та просила в їх задоволенні відмовити. Зазначила, зокрема, що кошти в борг у позивача вона не отримувала, а вказана розписка була написана під примусом позивача внаслідок звинувачення її, як найманого працівника, у недостачі товару. 02.03.2021 на адресу суду надійшла чергова заява відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою; судове засідання без її участі просить не проводити; медичні документи зобов`язується надати в судове засідання. Вирішуючи, в черговий раз, питання відкладення судового засідання, суд звертає увагу на наступне. Згідно з ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. У рішеннях від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Так, суд вважає за необхідне зазначити, що 09.11.2020, 20.01.2021 відповідачем було подано до суду заяви, у яких остання просила відкласти розгляд справи у зв`язку їз хворобою; медичні документи зобов`язувалась надати в наступних судових засіданнях. Разом з тим, вкотре звертаючись із заявою аналогічного змісту відповідач жодних підтверджуючих документів про стан свого здоров`я не подає. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач реалізувала своє право на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких доказів на підтвердження зазанчених у заяві про відкладення розгляду справи на подала, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності останньої. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 22.01.2020 [PERSON] взяла в борг 187085,00 грн у громадянина [PERSON] , які зобов`язалася повернути до 28.02.2020, про що свідчить складена нею розписка. Окрім того, розписка містить умови, що в разі прострочення повернення боргу [PERSON] зобов`язується сплачувати відсотки - 10 % в місяць. Згідно розписки від 29.02.2020 вбачається, що позивач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 31000,00 грн. Однак, відповідач решту отриманої позики не повернула, залишок позики становить 156085,00 грн. В позовній заяві міститься розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків за час прострочення, згідно з яким станом на 28.08.2020 сума індексу інфляції за час прострочення становить 2309,00 грн, 10 % за користування позикою за період з 28.02.2020 по 28.08.2020- 93651,00 грн. Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики за договором позики, оформленого розпискою з урахуванням інфляційних втрат та відсотків. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У той самий час, за змістом частин першої та другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, який підтверджує факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 22.01.2020 відповідач отримала від позивача позику в розмірі 187085,00 грн, які повинна була повернути до 28.02.2020. Згідно розписки від 29.02.2020 вбачається, що позивач отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 31000,00 грн. Залишок позики становить 156085,00 грн. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що відповідає приписам ч. 1 ст. 526 ЦК України. В обгрунтування своїх вимог позивач надає суду боргову розписку. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, а тому, суд при вирішенні порушеного у заяві питання виходить із фактичних обставин справи та наявних матеріалів й доказів. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо стягнення процентів за користування коштами та інфляційних збитків, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розписки за користування коштами відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу відсотки з розрахунку 10 відсотків щомісячно. У відповідності до розрахунку, наведеного у позовні заяві, заборгованість відповідача перед позивачем у частині процентів за користування коштами становить 93651, 00грн. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача процентів за користування коштами також підлягає задоволенню. Водночас, судом здійснено розрахунок розміру інфляційних збитків з врахуванням діючих індексів інфляції у період з 28.02.2020 по 28.08.2020 та суми боргу в розмірі 156085,00, який склав 2029,10 грн та, за висновком суду, підлягає стягненню з відповідача. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2517,65 грн.

Outcome: partial