Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 12 вересня 1998 року по 14 січня 2020 року вона перебувала з [PERSON] (далі - Відповідач) у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуте спірне майно, у тому числі: автомобіль марки «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , який зареєстрований на відповідача[PERSON] . Далі позивач зазначає, що кошти, які були витрачені на придбання автомобіля були фактично зароблені нею, [PERSON] , оскільки у період перебування у шлюбі основним джерелом існування сім`ї були її доходи від діяльності, як фізичної особи-підприємця. Відповідач реальних доходів не мав, вихованням дітей сторони займались сумісно, але переважно час на відвідування ними секцій, шкільних зборів та купівля речей були на позивачеві. Також, позивач зазначає, що на теперішній час, спільні з відповідачем діти, проживають разом із нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні, оскільки відповідач припинив виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей з того часу, як почав проживати окремо від неї та дітей, а саме з 01.04.2019 року. На думку позивача такі дії уявляють собою обставину, що має істотне значення під час поділу майна. У зв`язку із наявністю такої обставини, та беручи до уваги те, що діти проживають разом з нею, та повністю перебувають на її утриманні, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за нею,[PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частини автомобіля марки «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , а за відповідачем, [PERSON] , у порядку спільного майна подружжя права власності на 1/3 частину вищевказаного автомобіля, залишивши автомобіль за відповідачем, стягнувши з відповідача на користь позивача вартість належної позивачу частки. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву (а.с.38-39), в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилався на відсутність обставин, які б обумовлювали наявність можливості відступлення від засад рівності часток. Посилання позивача на той факт, що з нею проживають діти, не може слугувати вирішальним під час розподілу спірного автомобіля, оскільки на утримання дітей він сплачує аліменти за рішенням суду, а твердження про те, що нібито розмір аліментів, який вона отримує на утримання їх дітей недостатній для їх фізичного та духовного розвитку, однак може стверджувати перед судом, що позивачу завжди мало грошей, скільки б їх не було. При таких обставинах, відповідач вважає, що він приймає участь у вихованні дітей не менш ніж позивач, з якою проживають діти. А тому, наведені позивачем доводи про те, що необхідно відійти від рівності розподілу спільного майна подружжя не ґрунтуються на документах, фактах та доказах. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з огляду на їх недоведеність та безпідставність. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12 вересня 1998 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.13). Судом також встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , власником автомобіля є [PERSON] (а.с.12). Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду від 14.01.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення набуло чинності у встановленому законом порядку. Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2020 року по справі 205/7688/19 було стягнуто із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини, сина - [PERSON] у розмірі 1500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на користь позивача [PERSON] . Вказане рішення також набуло чинності у встановленому законом порядку. Так само, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2019 року по справі 205/8164/19 було стягнуто із відповідача на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина [PERSON] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до закінчення навчання дитиною, але не пізніше досягнення [PERSON] 23-річного віку. Вказане рішення також набуло чинності у встановленому законом порядку Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони добровільно не домовилися про порядок поділу майна. Позивач вважає, що кошти, які були витрачені на придбання автомобіля були фактично зароблені нею, [PERSON] , а спільні з відповідачем діти, проживають разом із нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні, оскільки відповідач припинив виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання дітей з того часу, як почав проживати окремо від неї та дітей, а саме з 01.04.2019 року. Оскільки стороною відповідача заперечуються вищевказані обставини позивача, і між сторонами відсутня згода про поділ спільного майна подружжя у вигляді названого автомобіля, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Однією з підстав набуття права спільної сумісної власності виступає факт укладення (реєстрації) шлюбу. Стаття 60 Сімейного кодексу України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. З огляду на наведене, суд доходить висновку що спірний автомобіль марки «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки був набутий сторонами під час перебування у шлюбі. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з цих положень чинного законодавства, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 та 1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. За неможливістю такого виділу у зв`язку з неподільністю речі (ч.2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. Частиною 1 статті 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною 2 статті 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. В даному випадку доказів можливості поділу вказаного спірного об`єкту рухомого майна в натурі суду сторонами не представлено. Приймаючи до уваги викладене, та виходячи з аналізу зазначених норм у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358 ЦК України, право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому для отримання такої компенсації необхідною умовою є відповідне волевиявлення співвласника. Відповідно до ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному із подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення одним з подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд зауважує, що у разі не вчинення дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. В даному випадку жодна із сторін не вчинила дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинила дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні. Більш того, суду не доведена актуальна вартість такого майна, адже позивачем, з її слів, така вартість майна була визначена орієнтовно, без проведення відповідного експертного товарознавчого дослідження. Не дивлячись на роз`яснення судом право на проведення в межах даної справи відповідної експертизи на предмет визначення дійсної вартості автомобіля, жодна із сторін таке клопотання не заявила. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 зазначеної норми передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частина 3 цієї ж норми матеріального закону передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, звертаючись до суду із вимогою про відступлення від засад рівності часток, позивач повинна була довести суду наявність обставин, що мають істотне значення, або обставину того, що розмір аліментів, які вона одержує, є недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Такий висновок суду ґрунтується на вимогах ч.1 ст.12 ЦПК України згідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ст.ст.76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку судом встановлено, що з відповідача у судовому порядку на утримання малолітньої дитини, сина - [PERSON] були стягнути аліменти у розмірі 1500 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на користь матері. І відповідач, хоча і має заборгованість за таким видом стягнення, але періодично здійснює її погашення. На переконання суду, сторона позивача не надала жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, або обставини того, що розмір аліментів, які вона одержує, є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування малолітньої дитини. З огляду на наведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме: поділу нерухомого майна у вигляді автомобіля марки «Ford Fiesta», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова (шасі) - [NUMBER] , шляхом визнання права власності на 1/2 частину такого автомобіля за кожною із сторін, із наступним припиненням права спільної сумісної власності сторін на таке майно, а в задоволенні решти позовних вимог, зокрема щодо вимоги про відступлення від засади рівності часток під час поділу такого майна, відмовити через їх недоведеність. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, в порядку розподілу судових витрат по справі суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial