Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги - комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» в умовах стаціонару без його згоди. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] 21 вересня 2020 року о 23 годині 50 хвилин був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» на підставі відомостей про його неадекватну, агресивну поведінку, що надійшли від лікаря-психіатра КНП «Люботинська ЦРЛ» Гончаренко А.О. і фельдшера [PERSON] , які зробили висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у нього агресивних дій і висловлювань на адресу батька та рідних, відмовою від прийому підтримуючого лікування та госпіталізації, що зумовлює його небезпеку для себе та оточуючих та суттєву шкоду здоров`ю оточуючих внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. На підставі вказаних відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» Логвиненко С.В. у приймальному відділенні о 23 годині 50 хвилин 21 вересня 2020 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 22 вересня 2020 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі: заступника директора з медичних питань лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О.М., в.о. завідувача 6 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії Логвиненко Т.В., завідувача 6 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії Парасюка С.В., яка також підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] , оскільки останній страждає на шизофренію параноїдний тип перебігу з 2009 року, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих у разі ненадання йому психіатричної допомоги, наявність психічного розладу підтверджує психічний стан, потребує медичної допомоги, яка можлива тільки в умовах психіатричного стаціонару у зв`язку з соціальною небезпекою, агресивними тенденціями в поведінці. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2020 року відкрито провадження по справі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня № 1» лікар-психіатр Логвиненко Т.В., яка приймала участь в режимі відеоконференції з приміщення КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня № 1», підтримала заяву у повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». \~ \~ \~ \~Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. \~ \~ \~ \~Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] , відмовився приймати участь у судовому засіданні та надавати будь-які пояснення, повідомивши про свою незгоду з госпіталізацією. \~ \~ \~ \~Представник особи, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] адвокат Толстова О.О. у судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації [PERSON] , враховуючи його незгоду. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] був направлений на стаціонарне лікування до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» лікарем-психіатром КЗ «Люботинська міська лікарня» Гончаренком О.О. на підставі направлення про госпіталізацію. 21 вересня 2020 року [PERSON] госпіталізований до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Як вбачається зі змісту висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеного заступником директора з медичної частини лікарем-психіатром вищої категорії [PERSON] , завідувачем 14 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії Парасюком С.В. та в.о. завідувача 6 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії Логвиненко Т.В. 22 вересня 2020 року, [PERSON] страждає важким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу; стан хворого обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога; [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару. Під час огляду: орієнтований вірно, напружений, злобний, висловлює агресивні помисли на адресу батька і брата, себе хворим не вважає, лікування не потребує, критика до свого стану відсутня, у відділенні категорично відмовляється від здачі аналізів, обстеження, прийомі ліків та їжі, погрожує усім великими неприємностями. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України\~передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на\~Конституції України\~і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я»,\~Закону України «Про психіатричну допомогу»\~та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої\~статті 339 ЦПК України\~за умов, визначених\~Законом України «Про психіатричну допомогу»,\~заява представника закладу з надання психіатричної допомоги\~про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою\~статті 340 ЦПК України\~у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:\~вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою\~статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною,\~представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації\~направляє до суду\~за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги\~заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку\~на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге,\~психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою;\~воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Судом встановлено, що [PERSON] , починаючи з 2009 року неодноразово лікувався в психіатричній лікарні у зв`язку з наявністю у нього психічного розладу, що підтверджується: випискою епікризом з історії хвороби №6632/2009 рік (період стаціонарного лікування з 11 грудня 2009 року по 14 грудня 2009 , діагноз шизоїдний розлад особистості); випискою епікризом з історії хвороби №2123/2010 рік (період стаціонарного лікування з 16 березня 2010 року по 16 квітня 2020 року, діагноз шизофренія, параноїдна форма, нападоподібно-прогредієнтна течія); випискою епікризом з історії хвороби №3579/2011 рік (період стаціонарного лікування з 29 серпня 2011 року по 20 вересня 2011 року, діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервна течія); випискою епікризом з історії хвороби №2355/2017 рік (період стаціонарного лікування з 06 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервна течія). Отже, з наданих заявником документів вбачається, що [PERSON] є психічно хворою особою, яка неодноразово проходила лікування в умовах психіатричного закладу. Судом встановлено, що на підставі відомостей, які надійшли від лікаря-психіатра КНП «Люботинська ЦРЛ» [PERSON] , [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №1» Логвиненко С.В. та комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі: заступника директора з медичних питань лікаря-психіатра вищої категорії Піддубко О.М., в.о. завідувача 6 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії Логвиненко Т.В., завідувача 6 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії Парасюка С.В., які підтвердили обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] . Про наявність агресивних тенденцій у поведінці [PERSON] також свідчать заява його брата - [PERSON] від 21 вересня 2020 року та рапорт старшого дільничого офіцера поліції Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Ткаченка О.М. від 21 вересня 2020 року. Судом під час розгляду заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] не було встановлено порушення процедури госпіталізації [PERSON] та звернення до суду з даною заявою, встановленої Законом України «Про психіатричну допомогу». В судовому засіданні представником психіатричного закладу також доведено, що психічний розлад хворого [PERSON] на даний час слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеним заступником директора з медичної частини лікарем-психіатром вищої категорії [PERSON] , завідувачем 14 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії Парасюком С.В. та в.о. завідувача 6 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії Логвиненко Т.В. 22 вересня 2020 року, відповідно до якого [PERSON] страждає важким психічним розладом у формі шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу; стан хворого обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. У суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] важкого психічного розладу, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчить, що [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару, внаслідок гострого психіатричного розладу, який зумовлює його небезпеку для себе і оточуючих (агресія, погрози) та суттєву шкоду його здоров`ю і небезпеку оточуючих внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Отже, в ході судового розгляду судом встановлено наявність підстав для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачених\~статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», досліджені в ході судового розгляду докази свідчать про наявність у [PERSON] гострого психічного розладу, у зв`язку з чим обстеження та лікування хворого можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. На підставі викладеного,

Outcome: approved