Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

На підставі договору № Z62.200.74129 від 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачеві строком на 12 місяців кредит у розмірі 12 078 гривень зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Відповідач порушила умови кредитного договору, не повернула отриманий кредит, нараховані відсотки та комісію, в результаті чого станом на 24 листопада 2017 року допустила прострочену заборгованість на загальну суму 23 170 гривень 19 копійок, яку Банк просить стягнути із [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, у позовній заяві просила у зв'язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, розглянути позов у її відсутності (а.с. 4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. 14 грудня 2017 року в канцелярії суду зареєстровано заяву відповідача про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог (а.с. 21). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що на підставі кредитного договору № Z62.200.74129 від 19 липня 2016 року (а.с. 5-7) Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Предметом договору є кредит, який відповідач отримала на поточні потреби у сумі 12078 гривень, включаючи витрати на страховий платіж строком на 12 місяців (п.п. 1.1., 1.2 Договору). Пунктом 2.1 Кредитного Договору визначено, що позичальник зобов'язувалася повертати кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 12 щомісячних внесках включно до 19 числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів на транзитний рахунок № [NUMBER], з якого проводиться погашення заборгованості за договором. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Меморіальними ордерами № Z62.200.74129 та № Z62.200.74129.1 від 19 липня 2016 року (а.с. 10) стверджується, що ПАТ «Ідея Банк» повністю виконав свої зобов'язання перед [PERSON] та надав останній кредитні кошти в сумі 12 078 гривень. У свою чергу [PERSON] свого зобов'язання по поверненню кредиту не виконала і станом на 24 листопада 2017 року її заборгованість перед ПАТ «Ідея Банк» по простроченому боргу становить 6 114 гривень 34 копійки (а.с. 12). Однією з істотних умов укладання кредитного договору, яка має бути чітко виписана в договорі та на яку суд повинен звертати увагу, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит. Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, що за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки. Пунктом 1.3 Договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує Банку проценти в розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту. Розрахунком заборгованості за договором кредиту (а.с. 12), що визначений станом на 24 листопада 2017 року, стверджується, що заборгованість [PERSON] по прострочених та строкових процентах складає 3562 гривні 21 копійку. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Позивач ставить вимогу про стягнення з боржника [PERSON] пені в сумі 13 493 гривні 75 копійок. Пеня за порушення грошового зобов'язання, як вбачається з п. 2.2 Договору, передбачена у п. 3.3 цього Договору. Так, відповідно до п. 3.3.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за Договором, Банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за Договором. Наявність і розмір пені позивачем зазначено у довідці-розрахунку заборгованості станом на 24.11.2017 (а.с. 12). Відповідач не заперечила розмір пені, визнала позов у повному об'ємі, а тому суд прийшов до висновку, що в цій частині позов також підлягає до задоволення. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Таким чином грошова вимога позивача є законною, обґрунтованою вимогами цивільного законодавства та умовами Договору, а тому підлягає до задоволення. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1600 гривень судових витрат.

Outcome: approved