Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж Тернопільміськтеплокомуненерго звернулось в суд із уточненими позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2008р. по 25.02.2010р. у квартирі №6 будинку №11 по вул Лучаківського в м. Тернополі, посилаючись на те, що відповідачі користувались наданими послугами у вказаний період, однак в добровільному порядку не погашають заборгованість за отримані послуги. Просить стягнути із відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 3681,41 грн., а також судові витрати по справі. Позовні вимоги також обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 26.02.2010р. звернулась до позивача із заявою про зафіксування факту відключення квартири від системи теплопостачання будинку, у звязку із влаштуванням у квартирі автономного опалення. 12.03.2010р. спеціалістом КП «ТМТКЕ» проведено обстеження квартири відповідача та складено акт про відєднання квартири від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. З часу звернення відповідачки (26.02.2010р.) плата за опалення та гарячу воду відповідачам не нараховується. Також позивач посилається на те, що відповідачами у вересні 2013 року сплачено на рахунок позивача одну копійку боргу, що на думку позивача, свідчить про визнання відповідачами свого боргу та є підставою для переривання позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, надали суду письмові заперечення та усні пояснення, згідно яких позивач, на думку відповідачів неправомірно нараховував плату за свої послуги з 10.11.2008р., так як із цього числа в квартирі працювала система автономного опалення та гарячого водопостачання. А також стверджують, що позивач пропустив без поважних причин строк позовної давності, так як звернувся до суду через більше, ніж три роки. Просять застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю. Сплату у вересні 2013 року однієї копійки на рахунок позивача заперечують. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 19.04.2002р. Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до додатку №6 до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №796 від 21.06.2007р., будинок №11 по вул. Лучаківського включений до переліку житлових будинків, які будуть відключені від централізованої системи теплопостачання. 26.02.2010р. [PERSON] звернулась до КП «ТМТКЕ» із письмовою заявою про зафіксування факту відключення квартири від системи теплопостачання будинку, у звязку із влаштуванням у квартирі автономного опалення. 12.03.2010р. спеціалістом КП «ТМТКЕ» проведено обстеження квартири відповідача та складено акт про відєднання квартири від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. Листом від 15.03.2010р. директор КП «ТМТКЕ» повідомив [PERSON] про те, що нарахування за теплопостачання [ADDRESS] буде припинено починаючи з 26.02.2010р. Згідно повторної виписки з особового рахунку 533702 ([PERSON], вул. Лучаківського, 11/6), нараховано за період з 01.11.2008р. по 01.10.2010р. за опалення 5204,38 грн., за воду 337,41 грн., а всього 5541,79 грн. Відповідно до тієї ж виписки у серпні, вересні 2014р. зроблено перерахунок з урахуванням того, що надання послуг припинилось з 26.02.2010р. та віднято від нарахованої суми 1568,89 грн. Також віднято сплачені суми (660,00 грн. в листопаді, грудні 2008 року і 0,01 грн. у вересні 2013 року) та додано заборгованість, яка існувала до 01.11.2008р. (368,52 грн.). Таким чином, заборгованість відповідачів станом на день звернення позивача до суду складала 3681,41 грн. = (5204,38+337,41-1568,89-660,01+368,52). Одночасно слід зазначити про те, що виписка містить застереження, що оплату за період з 01.11.2008р. до 01.01.2014р. зараховано на погашення залишку, що існував на 01.11.2008р. Із реєстру ТВБВ №10019/08 ТОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» за 27.09.2013р. вбачається, що 27.09.2013р. на рахунок позивача було сплачено 0,01 грн. (по особовому рахунку 533702 ([PERSON], вул. Лучаківського, 11/6)). Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи, однак необхідність відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском строку для звернення з позовом до суду без поважної причини. При цьому, суд виходив із наступних мотивів. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із нормами ст.160 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до вимог ст.162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до положень, викладених у п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, відповідачі, згідно з вимогами ст.ст. 160, 162 Житлового кодексу України, зобовязані своєчасно вносити плату за надані послуги по затверджених у встановленому порядку тарифах. Відповідачем не простовано належними та допустимими доказами наявність заборгованості в розмірі 3681,41 грн. перед позивачем. Проте, відповідачами до ухвалення рішення зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач просить стягнути заборгованість за період до 26.02.2010р. Адміністрування нарахувань та оплат за послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання проводиться саме позивачем. Таким чином, строк позовної давності розпочався з 01.03.2010р., так як нарахування та оплата за вищевказані послуги здійснюється щомісячно. Позивач звернувся до суду 18.08.2014р., тобто більше ніж через три роки. Суд відхиляє посилання позивача про те, що сплатою однієї копійки у вересні 2013 року відповідачі визнали свою заборгованість, з огляду на наступне. По перше, позивачем не доведено первинними бухгалтерськими документами того, що дана копійка сплачена саме одним із відповідачів по справі. Зазначене в реєстрі ТВБВ №10019/08 ТОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» в графі «квартиронаймач» прізвище та ініціали «[PERSON]В.» саме по собі не доводить того, що копійку заплатила саме [PERSON] Більше того, не зрозуміло про яку [PERSON] йдеться: про [PERSON] чи, як було зазначено позивачем у первинній позовній заяві [PERSON]. По друге, вищезгаданий реєстр не містить призначення платежу. А відтак, твердження представника позивача про те, що дана копійка сплачувалась саме на погашення заборгованості за період з 01.11.2008р. по 25.02.2010р. є лише припущенням. Окрім того, дана копійка була сплачена у вересні 2013 року, тобто після спливу трирічного строку. І також слід зазначити, що виписка містить застереження, що оплату за період з 01.11.2008р. до 01.01.2014р., у який також увійшла одна копійка сплачена у вересні 2013 року, зараховано на погашення залишку, що існував на 01.11.2008р. Таким чином, це суперечить твердженню представника позивача про те, що сплатою копійки відповідачі визнали заборгованість за період з 01.11.2008р. по 25.02.2010р. Будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності стороною позивача суду не надано. Таким чином, позивачем пропущено без поважних причин строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Так як, рішення ухвалено не на користь позивача, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed