Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якою зазначила, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] кожна є власниками по 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка володіла 5/6 частин вказаного житлового будинку. Окрім цього, третя особа [PERSON] є власником 1/12 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Тобто вона володіє ? частину житлового будинку. 1/12 часткою, що залишилася, володіє відповідач [PERSON] , який став власником цієї частки після смерті матері [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої входить 1/4 частка житлового будинку [ADDRESS] . Враховуючи, що [PERSON] володіє незначною часткою (1/12) просила визнати за нею право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] . Зазначила, що вартість зазначеної частки внесена нею на депозитний рахунок судової адміністрації. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. 16 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 02 березня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначено до розгляду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що власниками житлового будинку [ADDRESS] є: 1/2 частина - третя особа [PERSON] , 5/6 частини - позивач [PERSON] , 1/12 частин - відповідач [PERSON] . Вартість житлового будинку відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна становить 68510,00 грн. Вартість 1/12 частини житлового будинку, яка належить відповідачу [PERSON] становить 5709,17 грн. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області внесені грошові кошти у розмірі 5709,17 грн., що підтверджується квитанцією від 02 вересня 2020 року № B16H-92B1-95HP-P4B0. Загальна площа житлового будинку становить 52,7 кв. м., житлова - 38,6 кв.м., 1/12 частина житлового будинку становить 3,22 кв.м. житлової площі, шо є незначною частиною. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до вимог ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.01.2016р. № 6-2925цс16. Враховуючи незначну частку, якою володіє відповідач [PERSON] , внесення позивачем на депозитний рахунок вартості цієї частки, неможливості спільного користування житловим будинком сторонами, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Позивач у позові просив судові витрати покласти на нього. Підчас звернення до суду позивачем сплачено судовий збір. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved