Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення, надання безперешкодного доступу до квартири [ADDRESS] та зобов`язання відповідача [PERSON] надати ключі від вхідних дверей спірної квартири. Вимоги позивача обґрунтовані такими обставинами. 16.12.2015 позивач прийняв належну йому частину спадщини померлого батька, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , зареєструвавши за собою право власності на цю частину вищевказаної квартири. Власником інших 5/6 частин квартири є його сестра - відповідач [PERSON] , яка проживає в даній квартирі разом з їх матір`ю - відповідачем [PERSON] Спірна квартира є зареєстрованим місцем проживання позивача. Після смерті батька позивач неодноразово намагався вселитися до спірної квартири, проте відповідачі чинять йому перешкоди у проживанні та користуванні належною йому часткою, не надають ключі від вхідних дверей та не надають можливості вселитися до квартири разом із сім`єю, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися з відповідною заявою до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. В судовому засіданні позивач пояснив, що конфлікт з матір`ю виник у нього після його одруження, тому він разом зі своєю дружиною у 2001 р. пішов зі спірної квартири, а у 2003 р. віддав ключі від квартири батькові. Проживати разом з батьками у спірній квартирі не мав можливості, оскільки виникали постійні сварки та скандали, так як мати не сприйняла його одруження. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, подали відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що позивач не проживає у спірній квартирі 20 років, ніяких стосунків з ними не підтримує, після смерті батька до спірної квартири не приходив, ключі не просив. Зазначали, що у серпні 2018 р. позивач з метою створення конфлікту навмисно викликав поліцію, прийшовши до будинку, хоча ніяких перешкод у користуванні квартирою йому ніхто ніколи не чинив. Відповідач [PERSON] , допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що після одруження позивач пішов жити до дружини, віддав ключі від квартири батьку та припинив спілкування з родиною, в квартирі не проживає 20 років, всі витрати по квартирі несе дочка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач постійно влаштовує скандали та сварки, веде себе неадекватно, зневажає її та матір, тому вони не можуть йому довіряти і бояться його намірів. Підтвердила, що позивач вже 20 років не проживає в спірній квартирі. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 12.11.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 19.03.2019 (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 19.03.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 11.09.2019 (а.с. 39). 02.09.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду відзив на позов (а.с. 49-52). 09.09.2019 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с. 67-72). 11.09.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2019 (а.с. 82-84). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Спірним жилим приміщенням є трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., яка належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та його дружині [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 29.10.2007 згідно з розпорядженням (наказом) від 29.10.2007 № 48099 (а.с. 53). [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] право на спадкування усього належного йому майна одержали спадкоємці за законом першої черги - дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . Діти спадкодавця прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а його дружина відмовилась від спадщини на користь дочки, у зв`язку з чим відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спірної квартири, а позивачу [PERSON] - на 1/6 її частину (а.с. 5). Згідно з договором дарування від 12.02.2016 [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/2 частину спірної квартири (а.с. 57). Відтак на час розгляду справи співвласниками спірної квартири є відповідач [PERSON] , якій належить 5/6 її частин (1/6+1/6+1/2), та позивач [PERSON] , якому належить 1/6 її частина. Право власності позивача [PERSON] на 1/6 частку та відповідача [PERSON] на 5/6 часток спірної квартири зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-10). Згідно з даними довідки ОСББ «Ревуцького, 27» від 28.08.2019 № 015, виданої на підставі акту про кількість фактично проживаючих осіб та витягу з Інформаційної системи Реєстр територіальної громади м. Києва, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача та відповідачів (а.с. 58). З пояснень сторін вбачається, що у спірній квартирі фактично проживають лише відповідачі, а позивач за місцем своєї реєстрації не мешкає з 2001 року, що також підтверджується актами про кількість фактично проживаючих осіб від 27.10.2006, 19.01.2009, 02.04.2010, 24.03.2016, 02.09.2016, 01.08.2018, 15.08.2019 (а.с. 59-65). 07.08.2018 позивач звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявами з приводу конфлікту з відповідачами щодо спадщини, які були зареєстровані у Журналі єдиного обліку за № 58282, 59260. За результатами розгляду звернень позивача складено висновок, затверджений начальником Дарницького УП ГУ НП у м. Києві 31.08.2018, відповідно до якого звернення позивача не містить ознак кримінального правопорушення, та йому рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 11). IV. Зміст спірних правовідносин, оцінка суду, норми права та мотиви їх застосування. За приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частин 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За обставинами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] володіють на праві спільної часткової власності спірною квартирою, 5/6 часток якої належить відповідачу [PERSON] , а 1/6 частка - позивачу. Жила площа квартири складає 41,10 кв.м., а отже на долю позивача припадає в користування 6,7 кв.м. жилої площі. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач стверджує, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні та користуванні належною йому частиною квартири, до квартири не пускають, ключі не надають, чим порушують його права. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано висновок дільничного офіцера поліції Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві Рябова Г.В. від 31.08.2018, складений за результатами розгляду його звернення щодо конфлікту з приводу житла. Згідно з даним висновком в ході перевірки було встановлено, що у заявника у травні 2018 р. виник конфлікт з матір`ю та сестрою з приводу розподілу майна, яке перейшло у спадщину після смерті батька, у зв`язку з чим йому рекомендовано вирішувати питання в порядку цивільного судочинства. Разом з тим вказаний висновок не містить посилання на конкретні обставини вчинення відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою, а лише констатує наявність між ними конфлікту. Інших доказів, які б підтверджували, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у вселенні до квартири та у користуванні нею, суду не надано. Водночас судом встановлено, що між сторонами існує тривалий і стійкий особистісний конфлікт, який виник ще у 2001 році, у зв`язку з чим позивач добровільно, з власної волі, залишив спірну квартиру,оскільки не бажав проживати разом з відповідачами в одному приміщенні, і з того часу мешкаєза іншою адресою, у 2003 р. на вимогу батька він віддав ключі від квартири, вселитися у квартиру ні до смерті батька, ні пізніше, не намагався, його особисті речі та інше майно у квартирі відсутні, участі в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг він не приймає. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення його права на користування спільним майном, а відтак відсутні і підстави для його судового захисту в обраний позивачем спосіб. Більше того, за внутрішнім переконанням суду, яке базується на оцінці сукупності встановлених обставин, а саме: існуючого між сторонами тривалого і глибокого конфлікту; розмірів та конструктивних особливостей спірної квартири; незначного розміру частки позивача у праві власності на неї, вселення позивача у квартиру, у якій він не проживає вже майже двадцять років, не лише не вирішить існуючий спір, а й призведе до його загострення та виникнення нових спорів. За таких обставин суд не розцінює вселення як ефективний спосіб захисту прав позивача та засіб вирішення існуючого між сторонами спору, а зважаючи на те, що частина квартири не є єдиним спадковим майном, звертає увагу сторін на те, що вони не позбавлені права ставити питання про поділ спадщини у спосіб, який би виключав спільне користування нею. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір на відповідачів не покладається . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed