Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON].) в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2 951,75 грн. та судові витрати в розмірі 1 600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок знаходиться на балансі позивача. Відповідач користується усіма послугами, однак відмовляється приймати участь в утриманні вказаного будинку та не оплачує у встановленому законом порядку комунальні платежі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справ за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено справу до судового розгляду на 26.12.2017 року. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як визначено у ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, зважаючи на значення справи для сторін, визначив необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 26.12.2017 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 29.01.2018 року. 29.01.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 02.03.2018 року. 02.03.2018 року у зв'язку з перебуванням судді у відпустці, справу було знято з розгляду та призначено на 14.03.2018 року. 14.03.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 20.04.2018 року. 20.04.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 10.05.2018 року. 10.05.2018 року у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято з розгляду та призначено на 31.05.2018 року. 31.05.2018 року у зв'язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні, справу було знято з розгляду та призначено на 17.07.2018 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 29.08.2018 року. 29.08.2018 року у зв'язку із неявкою учасників судового процесу та відсутністю доказів про те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено до 22.10.2018 року. 22.10.2018 року у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, справу було знято з розгляду та призначено на 07.11.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки, до суду повернувся конверт без вручення відповідачу із відміткою за закінченням встановленого строку зберігання, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач відповідно до п. 16 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» є балансоутримувачем буд. [ADDRESS], надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуючій території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат утримання будинку та прибудинкової території. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 № 1221 та від 30.04.2015 № 442. Відповідач не сплачує в установленому законом порядку кошти за утримання будинку та прибудинкової території та за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку із чим, у нього виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.05.2015 року по 01.06.2017 року в розмірі 2 951,75 грн. Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст. 24 ЖК України, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону, споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Таким чином, згідно із наведеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як визначено у ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не виконує належним чином зобов'язання перед позивачем, чим порушує норми чинного законодавства, у зв'язку із чим за період з 01.05.2015 року по 01.06.2017 року за ним рахується заборгованість, що становить 2 951,75 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 9). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження виконання вказаних зобов'язань відповідач не надав. Оскільки, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати ним суми заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги, то позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 2 951,75 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, позивачем понесені в якості судових витрат лише витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №322683 від 03.08.2017 року та платіжним дорученням № 322676 від 02.11.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 600,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved