Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

із позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 2350.16 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 6640 гривень і відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5000 гривень у суд звернулася [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON]. Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року працювала в кафе-барі «[INFO]» у приватного підприємця [PERSON] При влаштуванні на роботу написала заяву про прийняття на роботу та про звільнення, але дату не вказувала. Трудовий договір із нею не укладався, із січня 2014 року до 19 лютого 2014 року заробітна плата їй не виплачувалася. 19 лютого 2014 року вийшла на роботу згідно графіку, тоді ж її повідомлено про звільнення. За грудень 2013 року - лютий 2014 року заробітна плата складала 80 гривень у день, а тому розмір заборгованості з урахуванням індексації складає 2350.16 гривень. На день пред'явлення позову відповідач затримала їй розрахунок по заробітній платі на 83 дні, тобто з 14 лютого 2014 року по 7 липня 2014 року, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 6640 гривень. Такі події позначилися на стані її здоров'я, тому оцінює моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON], підтримавши позовні вимоги, пояснила, що з 18-19 листопада 2013 року проходила стажування барменом у ФОП [PERSON], а з 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року працювала без укладення трудового договору. Заробітна плата складала 80 гривень у день, кошти за 29 відпрацьованих днів у розмірі 2320 гривень не виплачені. У зв'язку із невиплатою заробітної плати зазнала моральних переживань, що позначилося на стані її здоров'я. Відповідач ФОП [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явилася. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] із 20 листопада 2013 року та впродовж трьох місяців працювала барменом у ФОП [PERSON] без укладення трудового договору. 19 лютого 2014 року [PERSON] повідомлена про те, що не працює. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] із 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року працювала у ФОП [PERSON] При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що із 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року позивач [PERSON] працювала барменом у кафе-барі «[INFO]» у ФОП [PERSON] Із акту перевірки № 25-01-020/0332 додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, проведеної 28 березня 2014 року Територіальної Державної інспекції з питань праці у Чернігівській області, виходить, що на підставі заяви [PERSON] від 10 лютого 2014 року наказом № 11 вона була прийнята барменом на роботу до ФОП [PERSON] До початку роботи [PERSON] не була ознайомлена з умовами праці, режимом роботи, оплатою праці, чим порушено вимоги ст. 29 КЗпП України. Згідно графіку роботи на лютий 2014 року робоча зміна [PERSON] встановлювалася на 11, 12, 13 та 14 лютого. Трудовий договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] не був зареєстрований Чернігівським міським центром зайнятості. Згідно письмових пояснень ФОП [PERSON] договір у центрі зайнятості планували зареєструвати протягом семи днів, однак не встигли, оскільки [PERSON] написала заяву на звільнення. На підставі заяви [PERSON] від 16 лютого 2014 року ФОП [PERSON] було видано наказ № 12 про її звільнення з роботи за власним бажанням. Із листопада 2013 року до січня 2014 року в графіках роботи, табелях обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжних відомостях прізвище [PERSON] відсутнє. У табелі за лютий 2014 року навпроти прізвища [PERSON] поставлена робота 11, 12, 13 та 14 лютого по 10 годин. В порушення ст. 30 Закону України «Про оплату праці» у розрахунковій відомості за лютий 2014 року відсутнє прізвище [PERSON], нарахування їй заробітної плати та відрахування з неї страхових внесків за відпрацьований час. Виплата заробітної плати [PERSON] за чотири робочі дні при звільненні документально не встановлена, що є порушенням ст. 116 КЗпП України. Згідно письмових пояснень ФОП [PERSON] за відпрацьовані дні гроші [PERSON] взяла сама. Щодо видачі медичної книжки [PERSON], то ФОП [PERSON] письмово пояснює, що після звільнення вона не приходила, медичну книжку не забрала. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON], вивчивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи і відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає частковому задоволенню. Факт роботи позивача [PERSON] у період із 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року в кафе-барі «[INFO]» у ФОП [PERSON], якою допущене порушення трудових прав працівника, що полягає у невиплаті заробітної плати за виконану роботу, підтвердився. Тому, з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати в розмірі 2320 гривень (29 відпрацьованих днів х 80 гривень), а із врахуванням індексу інфляції - всього 2350.16 гривень. Разом із тим, у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення із ФОП [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 6640 гривень необхідно відмовити, оскільки [PERSON] із письмовою вимогою до відповідача про проведення розрахунку не зверталася, і тому підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, відсутні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу [PERSON] заподіяно моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, яких зазнала вона внаслідок неправомірних дій відповідача, пов'язаних із невиплатою заробітної плати. Враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, суд вважає, що ФОП [PERSON] необхідно відшкодувати на користь позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 500 гривень моральної (немайнової) шкоди. Такий розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, із відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 420 гривень судових витрат.

Outcome: partial