Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Керівник Знамʼянської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Кіровоградської обласної лікарні Кіровоградської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього на користь Кіровоградської обласної лікарні Кіровоградської обласної державної адміністрації шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, а саме витрати на лікування потерпілого, у сумі 5184 грн. 66 коп. Позов мотивува в тим, що у вечірній час 01.05.2016 року [PERSON] прибув до одного з перехресть по [ADDRESS] де під час конфлікту із [PERSON], [PERSON], діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень [PERSON], наніс останньому удар кулаком в область носа. Від удару потерпілий [PERSON] впав на землю лівим боком тулубу, після чого [PERSON], доводячи до кінця свій злочинний намір, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень [PERSON], наніс останньому близько 10-ти ударів ногами в область голови та тулубу. Внаслідок протиправних дій [PERSON], [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця в лівій підочній ділянці, рани в тімʼяній ділянці голови, закритої тупої травми грудної клітки, синців в ділянці 9-11 ребер, переломів 9-го та 10-го ребер по задній піхвовій лінії справа, часткового пневмогемотораксу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 26 від 13.06.2016 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості по тривалості розладу здоровʼя. У звязку з заподіянням тілесних ушкоджень, потерпілий [PERSON] з 11.05.2016 року по 24.05.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Кіровоградській обласній лікарні. Загальна тривалість лікування становила 13 ліжко-днів, а вартість одного ліжко-дня у тора кальному хірургічному відділенні становить 398 грн. 82 коп. Ухвалою Олександівського районного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито, у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 184 КПК України), а обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності. При цьому, цивільний позов у кримінальному провадження в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину процесуальним прокурором не заявлявся. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав вказуючи на те, що він у добровільному порядку відшкодовував йому витрати на лікування. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Ухвалою Олександівського районного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито, у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 184 КПК України), а обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності (а.с. 7). Згідно довідки від 05.03.2018 року № 1164/01-16/06, виданої Кіровоградською обласною лікарнею, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні в тора кальному хірургічному відділенні з 11.05.2016 року по 24.05.2016 року, тобто 13 ліжко-дні, вартість якого становить 398 грн. 82 коп. (розшифровка вартості 1-го ліжко-дня міститься у довідці). Вартість лікування по фактичним витратам, без вартості медикаментів, придбаних хворим за власні кошти, всього склала 5184 грн. 66 коп. (а.с. 8). Відповідно до листа, адресованого начальнику Олександрівського відділу Знамʼянської місцевої прокуратури Кіровоградської області від 11.04.2018 року № 1871/04, Кіровоградська обласна лікарня не зверталася з позовною заявою до суду про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], тому просила їх звернутися до суду із відповідною позовною заявою (а.с. 29). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний звʼязок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовʼязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровʼя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровʼя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровʼя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровʼя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровʼя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровʼя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 3 вищезазначеного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровʼя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Таким чином, обовʼязок винної особи відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, тому невідшкодування [PERSON] до бюджету, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Закриття ухвалою суду кримінального провадження відносно [PERSON] (відповідача по даній справі) по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у звʼязку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, свідчить про наявність нереабілітуючої обставини стосовно обвинуваченого для закриття провадження. Отже, кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] необхідно стягнути з відповідача на користь закладу охорони здоровʼя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що він оплачував потерпілому лікування і відповідно надавав для цього усі необхідні кошти, але така оплата лікування повʼязана з придбанням медикаментів, можливо з придбанням продуктів харчування під час перебування на стаціонарному лікування тощо, і ніяк не повʼязана з оплатою ліжко-днів, кошти на які витрачалися з державного бюджету і про вартість таких ліжко-днів не було відомо як потерпілому [PERSON], так і відповідачу [PERSON] Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду прокурор звільнений був від сплати судового збору, тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved