Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 28.10.2005 року по 19.02.2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . До часу розірвання шлюбу їх родина була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Ще до моменту розірвання шлюбу відповідачка покинула родину, місце її мешкання позивачу невідоме, цікавості до доді дитини не проявляє, незважаючи на те, що позивач не перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною. На теперішній час між позивачем та відповідачем залишається юридично невизначеним питання про місце проживання дитини, існує спір. Відповідачка формально не визнає за позивачем право на проживання разом з дитиною, а відсутність у позивача судового рішення про визначення місця проживання дитини разом з позивачем стає перешкодою для вирішення різних побутових питань. Вважає, що інтересам його сина буде найкраще відповідати проживання разом з ним, оскільки він належним чином виконує свої батьківські обов`язки його виховання, піклується про його фізичний і духовний розвиток, виховує сина в атмосфері турботи та любові, має достатній дохід для утримання дитини, має позитивні характеристики, інших дітей на утриманні не має. Натомість відповідач власного житла не має, ймовірно проживає зі співмешканцем, постійного доходу не має, мешкає за рахунок співмешканця та повнолітньої дньки на утримання якої отримує аліменти до закінчення нею навчання. [PERSON] , 2009 року народження висловлює категоричне бажання мешкати разом з позивачем. Просив суд визначити місцем проживання його малолітнього сина [PERSON] , 2009 року народження разом з батьком. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. До судового засідання сторони та третя особа не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі у підготовчому засіданні, наполягав на задоволенні вимог позовної заяви. Від представника третьої особи надійшла заява з проханням розглянути справу у підготовчому засіданні без участі представника, позов підтримав. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі у підготовчому засіданні, з вимогами позовної заяви погодилась. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 10.09.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 08.10.2019 року, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. В підготовчому засіданні 08.10.2019 року у зв`язку заявленими сторонами клопотаннями про розгляд справи без їх участі, а також у зв`язку з визнанням відповідачем позову, судом постановлено розглядати дану справу у підготовчому судовому провадженні з ухваленням рішення в порядку статей 197-200 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2005 року. 19 лютого 2018 року шлюб між ними розірваний на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області (а.с. 12, 14). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). [PERSON] має у приватній власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстрований він, його син [PERSON] , 2009 року народження та колишня дружина [PERSON] , 1980 року народження (а.с. 15, 16, 17-19). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] , будинок [ADDRESS] обладнаний пічним опаленням, водопостачанням та центральним електропостачанням. В наявності м?які меблі, шафа для одягу, телевізор, пральна машина-автомат, холодильник та інша побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, обладнана ліжком, шафою для одягу, письмовим столом. [PERSON] , 2009 року народження сезонним одягом та продуктами харчування забезпечена в достатній кількості. В будинку створені умови для проживання та розвитку дитини, санітарно-гігієнічні умови задовільні (а.с. 20). Згідно з актом фактичних обставин проживання особи без реєстрації від 28.08.2019 року встановлено, що [PERSON] , 1980 року народження за адресою: [ADDRESS] не мешкає з лютого 2018 року до теперішнього часу, місце її перебування невідоме (а.с. 24). [PERSON] , 1962 року народження перебуває на обліку в Покровському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області та отримує пенсію за віком, розмір якої станом на вересень 2019 року становить 8459,47 грн. Крім того, у ФСС України в Донецькій області Мирноградському МВ УВД ФССУ в Донецькій області [PERSON] отримує щомісячну суму страхової виплати, розмір якої станом на серпень 2019 року складає 3126,70 грн. (а.с. 22). [PERSON] перебуває у лавах Українського реєстрового козацтва Донецької області, за місцем служби характеризується позитивно, неодноразово відмічений козацькими грамотами (а.с. 26, 28, 29, 30). Згідно з побутовою характеристикою [PERSON] характеризується позитивно, на обліку у лікарей психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 25, 27). За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради № 029 від 04.10.2019 року, вирішено питання щодо доцільності проживання малолітнього [PERSON] в родині батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що роз`яснено батькам (а.с. 32-33, 34, 35). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень ст.ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові № 215/4452/16-ц від 18.03.2019 року дійшов висновку, що презумпція на користь матері в справах щодо дітей, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сімєю , крім випадків коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною, по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Із системного тлумачення Конвенції про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», норм Сімейного кодексу України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальний стан позивача, забезпеченість його власним упорядкованим житлом, позитивні відгуки, які його характеризують у побуті та за місцем служби, стан його здоров?я, ставлення до дитини, до її утримання та виховання, з урахуванням того, що відповідач власного житла не має, постійного доходу не має, разом з сином не мешкає, оскільки пішла з родини добровільно, а також надала добровільну згоду на проживання дитини у родині батька, крім того, враховуючи думку дитини, яка висловила категоричне бажання проживати разом з батьком, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечить інтересам дитини, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.51 Конституції України, Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 150, 155, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved