Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 30.12.2015 року на праві приватної власності йому належить будинок за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку, крім нього зареєстровані також відповідачі [PERSON] , [PERSON] , який доводяться позивачу відповідно колишньою дружиною та донькою. Відповідачі зареєстровані у спірному будинку, але фактично за місцем реєстрації не мешкають з 30.05.2019 року, їх особистих речей у будинку немає. Позивач несе всі обов`язки по сплаті комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у будинку осіб. Оскільки, через реєстрацію відповідачів у належному йому будинку, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, він вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на ст.71 ЖК УРСР, просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Додатково пояснив, що з дружиною вони не проживають з травня 2019 року. [PERSON] , це його колишня дружина, [PERSON] - їх донька, речей відповідачів у будинку немає. Вони вирішили всі майнові питання, він віддав їм будинок, але відповідачі не погоджуються виписатися з будинку. Представник позивача [PERSON] вважає, що правовідносини врегульовані не ст.405 ЦК України, а ст.71 ЖК України. Відповідачі більше 6 місяців не проживають у будинку та вивезли всі речі. Просить застосувати ст.71 ЖК України, тому що це їм зручніше. При підготовці позову до суду ним враховано практику, зокрема й касаційного суду, де були рішення про застосування ст.71 ЖК України до аналогічних правовідносин. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 21.12.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 21.01.2020 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). 21.01.2020 на підставі ухвали судді підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 13.00 год. 17.02.2020 року з викликом свідків. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 30 грудня 2005 року, позивачу [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку, крім позивача також зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-19, 20, 21, 22). З 17 лютого 1995 року по 22 липня 2019 року [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с. 8, 11-12). Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка є відповідачем (а.с. 9, 10). 17 грудня 2019 року, представником координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда Пушкар Т.І., в присутності [PERSON] , за участі сусідів [PERSON] , [PERSON] , складений акт, згідно з яким [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 30 травня 2019 року (а.с. 23). Вказані обставини та факт непроживання відповідачів у спірному будинку без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач це його сусід, тобто поруч з ним мешкають його батьки. У батьків буває кожен день, відповідачі - це дружина та донька позивача. Відповідачі не мешкають з позивачем з травня 2019 року. Позивач його друг, він знає, що той розірвав шлюб. Він допомагав перевозити речі: меблі, побутову техніку, особисті речі відповідачів на м-н «Східний» м.Мирноград, відповідачі виїжджали добровільно. З тих пір відповідачів у спірному будинку не бачив. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач - це його сусід. Відповідачів знає, це також колишні його сусіди, раніше вони мешкали з позивачем. Не мешкають з позивачем приблизно з травня 2019 року. Йому невідомо, добровільно чи примусово вони виїхали. Він багато часу проводить у смт.Новоекономічне, але у теперішній час вони 100% з позивачем не мешкають. V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Посилання представника позивача на ст.71 Житлового кодексу УРСР як на підставу позбавлення відповідачів права на користування житлом, не може заслуговувати на увагу, оскільки дана стаття регулює відносини щодо державного та комунального майна, тоді як відносини у даній справі між власником та членами сім`ї власника регулюються цивільним законодавством, а саме ст.405 Цивільного кодексу України. Як з`ясовано в судовому засіданні, відповідачі не мешкали за місцем реєстрації з 30 травня 2019 року, тобто на час розгляду справи судом не сплинув однорічний строк, передбачений статтею 150 Житлового кодексу УРСР, після якого відповідачів можна визнати такими, що втратили право на житло, а тому суд вважає позовної вимоги позивача безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 71, 150, 156 ЖК України,

Outcome: dismissed