Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Керівник Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів. Свої вимоги мотивує тим,що Немирівською місцевою прокуратурою вивчено стан дотримання інтересів держави у сфері відшкодування шкоди заподіяної водним біоресурсам. Установлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 009758 від 27.06.2019, складеного держінспектором ОНПС у Вінницькій області Лісовим Д.О., [PERSON] на річці П.Буг в межах Ладижинського водосховища біля с. Новоселі вка Немирівського району Вінницької області здійснював незаконний вилов водних живих біоресурсів, а саме: виду карась в кількості 10 шт., виду окунь в кількості 7 шт., виду короп в кількості 13 шт., виду лящ в кількості 2 шт., забороненими знаряддями лову, а саме: сіткою розміром вічка 50*50 мм висотою 2,5 м, довжиною 70 м. Таким чином, [PERSON] , грубо порушуючи п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства» та ст. 17, 27, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», здійснював вилов водних живих біоресурсів забороненими знаряддями лову. Унаслідок здійснення незаконного вилову, [PERSON] вилучив із природного середовища водні живі біоресурси: виду карась в кількості 10 шт., виду окунь в кількості 7 шт., виду короп в кількості 13 шт., виду лящ в кількості 2 шт. У подальшому постановою Немирівського районного суду від 01.08.2019 (справа № 140/1879/19) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Зазначена постанова [PERSON] не оскаржувалась та 12.08.2019 набрала законної сили. Відповідно до ст. ст. 3-5 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», об`єкти тваринного світу (в тому числі риби, ссавці, членистоногі, молюски, тощо) знаходяться під охороною держави та належить до природних ресурсів загальнодержавного значення. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у , визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. В інших випадках любительське і спортивне рибальство здійснюються на праві спеціального використання об`єктів тваринного світу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно до цього та інших законів. Відповідно до ч.1 ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ», для добування об`єктів тваринного світу забороняються виготовлення, збут, капканоподібних знарядь лову, електроловильних систем (електровудок), електрогону, петель, самоловів, самострілів, вибухових речовин, пташиного клею та монониткових (волосінних) сіток (крім тих, що призначені для промислового лову), а також інших засобів, заборонених законом. Ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» визначено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» (далі Постанова), затверджено такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) цінних видів водних біоресурсів у водних об`єктах України. На підставі указаної Постанови, держінспектором з ОНПС у Вінницькій області здійснено розрахунок шкоди заподіяної [PERSON] внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Згідно зі ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, перераховуються на рахунок місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища за місцем заподіяння екологічної шкоди. Так, відповідно до розрахунку шкоди до протоколу № 009758 від 27.06.2019, загальна сума завданої [PERSON] шкоди внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів становить 4607 грн. Однак, станом на 08.05.2020 [PERSON] шкоду в добровільному порядку не відшкодував. Відповідно до п. 17 «Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998, застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. Згідно з пп.8 п.4 «Положення про Державну екологічну інспекцію України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 (далі - Положення про Державну екологічну інспекцію України), Державна екологічна інспекція України відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Відповідно до п. 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження і безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Згідно з п.1 «Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції», затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 №230, державна екологічна інспекція у Вінницькій області є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується та відповідно до п.9 пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, окрім іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Також згідно ч. 3-5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. За змістом п. п. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому ч. З ст. 23 зазначеного Закону визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З огляду на вказане, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 (справа № 926/1111/15), 13.11.2018 (справа № 910/2989/18), 17.01.2019 (справа № 923/241/18), 21.01.2019 (справа № 909/516/18), погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави. Крім того, відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду. 27.06.2019 [PERSON] на річці П. Буг в межах Ладижинського водосховища біля с. Новоселівка Немирівського району Вінницької області здійснював незаконний вилов водних живих біоресурсів забороненим знаряддям лову, а саме сіткою, чим заподіяв державі збитки у розмірі 4607 грн. Відповідно до наданої Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області інформації від 27.04.2020, неподання позову про стягнення з [PERSON] шкоди до суду викликано відсутністю коштів на рахунках інспекції для оплати судового збору. Отже, Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області з часу завдання [PERSON] шкоди (27.06.2019) належні заходи для стягнення заподіяних державі збитків, у тому числі шляхом подання позовної заяви до суду, не вживались, що свідчить про її бездіяльність, не виконання повноважень, визначених Положенням про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції від 07.04.2020, та пасивну позицію щодо захисту порушених законних інтересів держави. Виходячи з системного аналізу ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. 4, 10 ЦПК України, судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану, що відповідає гарантуванню принципу рівності. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.2005) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, як випливає зі змісту постанови Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі №11/446, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи, яка фінансується з бюджету. Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18 та від 26.02.2019 у справі № 905/803/18. У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 Верховний Суд дійшов до висновку, що нездійснення суб`єктом владних повноважень упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом є підставою для подання прокурором до суду позовом в інтересах держави. Аналіз положень ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у них істотно відрізняються. Захищати інтереси держави насамперед повинні уповноважені органи,а прокурор виконує фактично субсидіарну роль у разі наявності відповідних підстав. Враховуючи тривалу бездіяльність та пасивну позицію органу місцевого самоврядування щодо вжиття будь-яких заходів, у тому числі досудового відновлення порушених інтересів, можливість захисту інтересів держави у судовому порядку взагалі може бути втрачено зі спливом строків позовної давності. Таким чином, прокурор у даному випадку не виступає альтернативним суб`єктом звернення до суду за захистом порушених інтересів територіальної громади, а у зв`язку із бездіяльністю органу місцевого самоврядування захищає порушені інтереси держави. Згідно положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України не передбачено необхідність доведення наявності умислу посадових осіб на невиконання чи неналежне виконання своїх посадових обов`язків. Крім того, вищевказаним законодавством не передбачено, що не здійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави, має бути пов`язано виключно з умисними діями чи бездіяльністю посадових осіб уповноважених органів. Виникнення у прокурора підстав для представництва інтересів не пов`язано також із притягненням до відповідальності посадових осіб органу, який не здійснює чи неналежним чином здійснює захист інтересів держави. Крім того, за змістом Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів державні не наділені повноваженнями щодо притягнення чи ініціювання притягнення відповідних посадових осіб уповноважених органів до відповідальності. Також, Закон України «Про прокуратуру» та положення ЦПК України не містять жодної норми, яка б зобов`язувала прокурора надавати докази неналежного здійснення органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, своїх повноважень щодо захисту інтересів держави та доказів неможливості такого звернення самостійно. Прокурор повинен лише обґрунтувати наявність підстав для представництва. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційного Суду України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17). Отже, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України дають прокурору право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, у чому саме полягає їх порушення. В судове засідання прокурор Немирівської місцевої прокуратури не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити. Представник Державної екологічної інспекції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку: Ухвалою суду від 25.08.2020 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом повідомленням (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказана ухвала суду разом з позовною заявою повернулася до суду за закінченням терміну зберігання 24.09.2020 року. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 27.06.2019 року о 05.40 год. [PERSON] здійснював вилов риби в річці П. Буг в районі с. Новоселівка Немирівського району Вінницької області забороненим знаряддям лову (сіткою), чим наніс збитки рибному господарству виловом цінних видів риб. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 01.08.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу з конфіскацією знаряддя лову «сітки», яка набрала законної сили 12.08.2019 (справа №140/1879/19). Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про справі наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно - правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, здійсненими на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», розмір шкоди нанесеної [PERSON] становить 4 607,00 грн. З інформації Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 25.09.2019 за №3718/07 слідує, що [PERSON] пропонувалось добровільно відшкодувати заподіяну шкоду в розмірі 4 607,00 грн. Однак, станом на 27.04.2020 в добровільному порядку шкоду не відшкодовано. Відомостей про відшкодування шкоди на момент розгляду справи матеріали справи не містять. Згідно ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу. Згідно ст. 27 Закону України «Про тваринний світ» та ст. 26 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Відповідно до п. 4.6. Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України №19 від 15.02.1999, одній особі дозволяється вилов не більше 3 кг риби за одну добу перебування на водоймі загального користування. Згідно із ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» шкода заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В постанові Верховного Суду від 10.01.2019 (справа №541/307/17) зазначено, що громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Згідно п. 17 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1126 від 18.07.1998, застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування у повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства. Згідно із ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Враховуючи те, що постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 01.08.2019 (справа №140/1879/19) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП (яка набрала законної сили 12.08.2019), особою завдано матеріальну шкоду в розмірі 4 607,00 гр., відповідач добровільно шкоду не відшкодував, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved