Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Компанія ?Вода Донбасу„» про поновлення на роботі. В обґрунтування вимог зазначив, що з 02.10.2017 року по 11.07.2019 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду енергомеханічної служби. Наказом відповідача № 97-к від 11.07.2019 року він був звільнений з посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров?я. Підставою для звільнення є довідка до акту огляду МСЕК та витяг з протоколу засідання профкому. Довідкою МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, нічні зміни, психо-емоційні перенавантаження. Дана довідка видана на підставі рішення ЛКК від 13.11.2018 року, тобто протягом майже восьми місяців відповідач вважав, що стан здоров`я позивача відповідав виконуваній роботі та не перешкоджав йому виконувати роботу. Які зміни здоров`я позивача настали у липні 2019 року в наказі не сказано. Крім того, в оскаржуваному наказі не зазначені основні показники важкості праці, а саме фізичне динамічне навантаження, стереотипні робочі рухи, статичне навантаження, переміщення у просторі. Будь-яких досліджень умов праці, проведених з використанням критеріїв Гігієнічної класифікації праці відповідачем не здійснювалось. Твердження відповідача, що позивач виконує саме важку працю нічим не підтверджено. Вважає вказаний наказ необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Просив скасувати наказ про його звільнення та поновити його на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду енергомеханічної служби. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог та пояснив суду, що за період роботи між довідкою ЛКК та звільненням, нічних змін не було. Нічних змін у нього на роботі взагалі не було. МСЕК він не проходив. На висоті він не виконував робіт, допуску до цих робіт у нього не було і до ЛКК, ці роботи на висоті він взагалі не виконував. На засідання профкому він не викликався та присутній не був. Все пішло з того, що начальник [PERSON] вирішив його звільнити, так як він відмовився працювати у того вдома. Його не викликав директор та не повідомляв, що буде засідання профкому. Представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що необхідно було провести атестацію робочого місця та відповідно вияснити, чи важка у позивача праця, чи ні. Повідомлення на виклик на профком не витримує ніякої критики, доказів вручення цього повідомлення позивачу не надано. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши про це письмовий відзив, де зазначила, що 02.10.2017 позивача було призначено у ЕМС д. водовідводу електрослюсарем 4 розряду, 17.12.2018 позивача було призначено у ЕМС д. водовідводу електромонтером 4 розряду. Рішенням ЛКК від 13.11.2018 за станом здоров`я позивачу протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, нічні зміни, психо-емоційне навантаження. Підґрунтям для звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою МСЕК. Інші медичні документи, що свідчать про неможливість виконувати роботу за станом здоров`я, без встановлення групи інвалідності, зумовленої стійким порушенням функцій організму, не можуть бути підставою для звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Отже, висновок ЛКК чи лікаря про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу не є документом, на підставі якого можна звільняти працівника у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі чи займаній посаді за станом здоров`я. За наявністю такого медичного висновку у роботодавця виникає обов`язок перевести працівника, за його згодою, на легшу роботу (ст. 170 КЗпП України). Залишати працівника працювати у попередніх умовах праці не можна у зв`язку з тим, що це може спричинити погіршення стану здоров`я. При цьому не має значення, справляється працівник з роботою чи ні. Станом на дату звільнення, Мирноградське ВУВКГ КП «Компанія ?Вода Донбасу„» не мало вільних посад у штатному розписі, які мали б відповідати вимогам ЛКК від 13.11.2018. Законом визначено, що звільнення допускається тільки у разі, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, не протипоказану за станом здоров`я. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що є постанова КМУ, де є перелік професій з важкою працею. Вона не може відповісти, чи є у позивача дозвільний документ для робіт на висоті. Наразі вона не може сказати, чи є довідка МСЕК. Умови праці позивача є важкими та пов`язані з дуже відповідальною роботою. У них немає окремої реєстрації щодо повідомлень на виклик на профком. При звільненні позивача вони розглядали вільні посади тільки Мирноградського ВУВКГ, а не всього підприємства КП «Компанія ?Вода Донбасу„». Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 06.08.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 09.00 год. 05.09.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач з 02.10.2017 року по 11.07.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду енергомеханічної служби (а. с. 7-11). Наказом відповідача № 97-к від 11.07.2019 року він був звільнений з посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров?я (а. с. 13). В обґрунтуванні наказу зазначається, що підставою для звільнення позивача стала довідка до акту огляду МСЕК № 4768/13, витяг з протоколу засідання профкому КП «Компанія ?Вода Донбасу„» № 39 від 10.07.2019 року (а. с. 12, 14). [PERSON] з приводу перенесеного ішемічного інсульту знаходився на лікуванні в Мирноградський ЦМЛ з 12.08.2018 року по 27.08.2018 року (листок непрацездатності серії АДК № 886497), з 31.08.2018 року по 30.09.2018 року (листок непрацездатності серії АДК № 886655), з 02.10.2018 року по 22.10.2018 року (листок непрацездатності серії АДК № 887263), з 24.10.2018 року по 13.11.2018 року (листок непрацездатності серії АДК № 887666) (а. с. 35, 36, 37, 38). З довідки ЛКК про стан здоров?я № 4768/13 на підставі рішення ЛКК від 13.11.2018, [PERSON] протипоказана важка фізична праця, праця в підземних умовах, нічні зміни, психо-емоційні перенавантаження (а. с. 14). Згідно виписки з протоколу № 39 засідання профкому МВУВКГ від 11.07.2019, у зв`язку з довідкою до акту огляду МСЕК № 4768/13, протоколу № 216, дана згода на звільнення за ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров`я електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду енергомеханічної служби дільниці водопостачання [PERSON] (а. с. 32). Згідно подання Мирноградського виробного управління водопровідно-каналізаційного господарства «Компанія ?Вода Донбасу„» від 11.07.2019, адміністрація Мирноградського ВУВКГ КП «Компанія ?Вода Донбасу„» просить первинну профспілкову організацію надати згоду на звільнення за ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров`я електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду енергомеханічної служби дільниці водопостачання [PERSON] V. Оцінка суду. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений абз. 7 ч. 1 ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги, зокрема ч. 2 ст. 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (постанова ВСУ від 18.10.2017, справа № 6-1723цс17). З відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача вбачається, що позивачу перед звільненням було запропоновано переведення на іншу посаду тільки в Мирноградському ВУВКГ КП «Компанія ?Вода Донбасу„», а не на всьому підприємстві. Крім цього, за змістом ч.ч. 1-3 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. В матеріалах справи відсутня письмова заява позивача про розгляд подання про звільнення без його участі, а також його повідомлення по час та місце розгляду цього подання. Як пояснив в судовому засіданні позивач, його ніхто не повідомляв про розгляд профспілкою подання про його звільнення. Також суд зауважує, що подання про звільнення та його розгляд проведені в один день, а саме 11.07.2019, що за відсутності письмової заяви працівника про розгляд подання без його участі, є порушенням ч. 3 ст. 43 КЗпП України. Крім цього, згідно наказу про звільнення від 11.07.2019 № 97-к, виписки з протоколу № 39 засідання профкому МВУВКГ від 11.07.2019, підставою для звільнення є довідка до акту огляду МСЕК, однак зазначеної довідки до акту медико-соціальної експертної комісії, на підтвердження правомірності звільнення, суду не надано. Таким чином відповідачем не дотримані вищезазначені вимоги закону при звільненні [PERSON] Встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, що тягне за собою відновлення порушених прав працівника, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимог щодо стягнення середнього заробітку позивачем не заявлено. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 51, 40, 43, 235 КЗпП України,

Outcome: approved