Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як органу опіки та піклування звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Одеська місцева прокуратура № 1, Служба у справах дітей Одеської міської радипро відібрання дитини та передання дитини у сім`ю родички, та просить суд постановити рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері - [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , в сім`ю родички - гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , до вирішення органом опіки та піклування у встановленому законодавством порядку питання про влаштування дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з надходженням 18.09.2020 року до служби у справах дітей Одеської міської ради телефонного повідомлення від Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеси ГУНП в Одеській області про те, що на дитячому майданчику за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушка,26 жінка б`є свою малолітню дитину, відповідно до пункту 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорсткого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 585, працівником служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з працівником органу Національної поліції та представником закладу охорони здоров`я було проведено оцінку рівня безпеки дитини та встановлено рівень безпеки дитини, як «дуже небезпечно». Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що постраждалою дитиною є малолітній [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина була негайно направлена до КНП « Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» для проведення та документування результатів медичного обстеження дитини та надання необхідної медичної допомоги. Відповідно до довідки №22539 від 18.09.2020 року, виданої лікарем КНП « Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», та повідомлення Генерального директора цього закладу охорони здоров`я від 21.09.2020 року № 872/23-с дитині встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до вимог ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Як вбачається з повідомлення відповідного підрозділу органу Національної поліції, гр. [PERSON] на дитячому майданчику наносила тілесні ушкодження малолітньому сину, а саме: наносила удари кулаками по голові, ногами по спині, кидала його об землю. Це підтвердили перехожі, які викликали працівників поліції та бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги. Родина на обліку в службі у справах дітей не перебуває. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.09.2020 року №106 малолітній [PERSON] , [INFO] , поставлений на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. 22 вересня 2020 року до служби у справах дітей Одеської міської ради звернулась родичка гр. [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , із заявою про тимчаосве влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.09.2020 року №379/01р «Про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері - гр. [PERSON] » малолітнього відібрано. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 23.09.2020 року №149/1р «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] », дитину влаштовано в сім`ю родички - гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та покладено на вказану особу відповідальність за здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток дитини, її догляд і лікування. Строк дії вказаного наказу визначено до остаточного вирішення питання про форму влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] . 14.12.2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі відкрито, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. У судове засідання 12.02.2021 року сторони не з`явилися. Від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Від служби у справах дітей Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Одеська місцева прокуратура № 1 у судове засідання не з`явилась. За таких обставин судом прийнято рішення розглядати справу у відсутність сторін, повідомлених належним чином про дату та час судового засідання. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України , при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення 12.02.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що постраждалою дитиною є малолітній [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Також, відповідно до Відповідно до довідки №22539 від 18.09.2020 року, виданої лікарем КНП « Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», та повідомлення Генерального директора цього закладу охорони здоров`я від 21.09.2020 року № 872/23-с дитині встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.09.2020 року №106 малолітній [PERSON] , [INFO] , поставлений на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Згідно з Відповідно до розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.09.2020 року №379/01р «Про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері - гр. [PERSON] » малолітнього відібрано. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 23.09.2020 року №149/1р «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] », дитину влаштовано в сім`ю родички - гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та покладено на вказану особу відповідальність за здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток дитини, її догляд і лікування. Строк дії вказаного наказу визначено до остаточного вирішення питання про форму влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що невжиття відповідачем [PERSON] заходів щодо виховання дітей та забезпечення їх належними умовами проживання, харчування та розвитку, її безвідповідальне ставлення до дитини, створює ризик для життя та здоров`я малолітної дитини- [PERSON] , [INFO] , а тому суд прийшов до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачки. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавить відповідачки права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Також суд дійшов висновку про покладанням на гр. [PERSON] , [INFO] ., яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідальність за здоров`я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток, догляд і лікування у відношенні дитини - [PERSON] , [INFO] , до вирішення органом опіки та пілкування у встановленому законодавством порядку питання про влаштування дитини. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.п.2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1, 2 ст. 170, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved