Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У листопаді 2015 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала предмет позову та остаточно заявила такі вимоги: визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя автомобіль Nissan Maxima, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] , вклад в банку, що зберігався на депозитному рахунку в АТ «Ощадбанк», на загальну суму 80 000 грн., вклад в банку, що зберігався на на депозитному рахунку в ПАТ «БТА Банк», на загальну суму 200 000 грн.; стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля та Ѕ частину вкладів в сумі 40 000 грн. і 100 000 грн. відповідно. Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлені до поділу автомобіль і грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, однак враховуючи, що відповідач розпорядився цим майном без згоди позивача, позивач має право на відповідну компенсацію його вартості. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на такі обставини. Рішенням суду про розірвання шлюбу сторін встановлено, що вони припинили ведення спільного господарства з 01.06.2015. 07.04.2015, тобто в період перебування сторін у шлюбі та ще до моменту припинення їх шлюбно-сімейних відносин, відповідач відчужив автомобіль в інтересах сім`ї та за усною згодою позивача. В період перебування сторін у шлюбі відповідачем дійсно було відкрито два депозитні рахунки в АТ «Ощадбанк»на суму 80 000 грн. та ПАТ «БТА Банк» на суму 200 000 грн.Проте ще під час шлюбу, а саме 06.04.2015, відповідач зняв депозит в АТ «Ощадбанк»з метою використання коштів на потреби сім`ї, перш за все на власне лікування. Щодо коштів на депозитному рахунку в ПАТ «БТА Банк», то джерелом їх походження є спадщина, яка залишилась після смерті матері відповідача, а відтак ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягають поділу. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.. ?01.12.2015 суд (під головуванням судді Коренюк А.М.) постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху (т. 1 а.с. 20). ?17.12.2015 позивачем подано виправлену позовну заяву та оригінал квитанції про сплату судового збору (т. 1 а.с. 24). ?29.12.2015 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду на 17.02.2016 (т. 1 а.с. 37). ?17.02.2016 відкладено розгляд справи на 06.04.2016 (т. 1 а.с. 43-44). ?06.04.2016 відповідачем подано заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 46-51). ?06.04.2016 представником позивача подано заяву про витребування доказів (т. 1 а.с. 66-68). ?06.04.2016 суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про витребування доказів та оголосив перерву до 07.04.2017 (т. 1 а.с. 69-72). ?06.04.2016 представником позивача подано заяву про перенесення судового засідання (т. 1 а.с. 76). ?07.04.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 18.04.2016 (т. 1 а.с. 79-80). ?18.04.2016 представником позивача подано заяву про зупинення провадження у справі, письмові пояснення, клопотання про повернення до стадії з`ясування обставин справи та клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 88-89, 96, 101-102, 103-104). ?18.04.2016 перенесено розгляд справи на 19.04.2016 (т. 1 а.с. 84). ?19.04.2016 перенесено розгляд справи на 16.05.2016 (т. 1 а.с. 105). ?16.05.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 30.05.2016 (т. 1 а.с. 114). ?30.05.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 05.07.2016 (т. 1 а.с. 120). ?05.07.2016 представником позивача заявлено відвід судді в усній формі. ?05.07.2016 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді та ухвалено постанову про притягнення представника позивача до адміністративної відповідальності за неповагу до суду (т. 1 а.с. 132, 133). ?27.07.2016 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог та заявлене усне клопотання про об`єднання справ (т. 1 а.с. 142-144, 145-146). ?27.07.2016 суд постановив ухвали про відмову у задоволенні клопотання про об`єднання справ (протокольну) та про залишення без руху заяви про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 147-148) та оголосив перерву до 01.08.2016.. ?01.08.2016 представником позивача подано заяву про виправлення недоліків і квитанцію про сплату судового збору та клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 151-153, 157-158). ?02.08.2016 прийнято заяву про уточнення позовних вимог та у зв`язку з неявкою позивача оголошено перерву до 29.09.2016 (т. 1 а.с. 160-161). ?29.09.2016 представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 167-168). ?29.09.2016 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі (т. 1а.с. 173). ?12.05.2017 представником позивача подано заяву про відновлення провадження у справі (т. 1 а.с. 176). ?05.10.2017 представником позивача подано заяви про об`єднання позовних вимог в одне провадження та про відвід судді (т. 1 а.с. 199-204, 209). ?05.10.2017 суд постановив ухвалу про задоволення заяви про відвід судді (т. 1 а.с. 198). ?06.10.2017 справу передано в провадження судді Цимбал І.К. (т. 1 а.с. 213). ?28.11.2017 розгляд справи перенесено на 10.01.2018 (т. 1 а.с. 219). ?05.01.2018 представником позивача подано заяву про об`єднання справ в одне провадження та клопотання про виклик свідків і витребування доказів (т. 2 а.с. 1-3, 11-12, 13-15). ?10.01.2018 представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи та заперечення на клопотання про об`єднання справи (т. 2 а.с. 22, 23). ?10.01.2018 суд постановив протокольну ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження і замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, задовольнив клопотання про витребування доказів, частково задовольнив клопотання про виклик свідків, відмовив у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та відклав підготовче засідання на 24.01.2018 (т. 2 а.с. 25-28. 30-31). ?24.01.2018 представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 35). ?24.01.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.04.2018 (т. 2 а.с. 40-42, 43). ?02.03.2018 справу передано до провадження судді Гальонкіної Ю.С. (т. 2 а.с.54, 55). ?24.04.2018 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 56). ?24.04.2018 розгляд справи перенесено на 30.05.2018 (т. 2 а.с. 61). ?30.05.2018 позивачем подано клопотання про витребування доказів та заяву про зміну предмету позову (т. 2 а.с. 64, 65-68). ?30.05.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13.06.2018 (т. 2 а.с. 69-70). ?13.06.2018 суд постановив ухвалу про залишення без руху заяви про зміну предмету позову та оголосив перерву до 10.07.2018 (т. 2 а.с. 72-73, 74-75). ?11.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду на 12.11.2018 (т. 2 а.с. 80). ?12.11.2018 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі (т. 2 а.с. 92). ?12.11.2018 представником позивача подано клопотання про виклик свідків (т. 2 а.с. 97-98). ?12.11.2018 суд замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, надав стороні позивача додатковий строк для усунення недоліків заяви про зміну предмету позову та оголосив перерву до 07.12.2018 (т. 2 а.с. 99-100). ?21.11.2018 представником позивача подано заяву про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову та клопотання про призначення експертизи (т. 2 а.с. 105-106, 108-113, 114-117). ?07.12.2018 представником відповідача подано заперечення на клопотання позивача про виклик свідків, а представником позивача - заяву в порядку ст. 93 ЦПК України (т. 2 а.с. 120-121, 122-124). ?07.12.2018 суд прийняв заяву про зміну предмету позову, відмовив у задоволенні клопотань про призначення експертизи та про виклик свідків, відмовив у прийнятті заяви в порядку ст. 93 ЦПК України, встановив сторонам додатковий строк для подання заяв по суті справи, закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 12.03.2019 (т. 2 а.с. 125-127). ?02.01.2019 представником відповідача подано відзив (т. 2 а.с. 129-133). ?12.03.2019 представником позивача заявлене усне клопотання про призначення експертизи. ?12.03.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, заслухав вступні промови учасників справи та оголосив перерву до 08.07.2019 (т. 2 а.с. 137-138). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 15.08.1990 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. В період шлюбу сторони набули у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 21.07.1995, та автомобіль Nissan Maxima, 2005 р.в., д.н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕВ -6 УДАІ в м. Києві 06.11.2012 (т. 1 а.с. 9). Також в період шлюбу сторін відповідачем [PERSON] відкривались в банківських установах депозитні рахунки, на яких розміщувались грошові кошти на договірних засадах на визначений строк зберігання. Так, 09.01.2014 відповідач уклав з ПАТ «БТА Банк»договір банківського вкладу № 028 35 01-05-18/914, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку грошові кошти в сумі 200 000 грн. на строк до 14.01.2015 (т. 1 а.с. 52). 04.06.2014 відповідач уклав з АТ «Ощадбанк» договір № 780655 про вклад «Комбінований», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку грошові кошти в сумі 80 000 грн. (т. 1 а.с. 60). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2015 шлюб сторін розірвано (Т. 3 а.с. 8). Вказаним рішенням встановлено, що з 01.06.2015 сторони не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбних стосунків, а їх шлюб існує лише формально. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2018 у цивільній справі № 753/10951/16, яке набрало законної сили 22.10.2018, здійснено поділ набутої сторонами у шлюбі квартири шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ її частину (т. 2 а.с. 93-96). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів) (частина 1 статті 58 Сімейного кодексу України). Відповідач визнає той факт, що автомобіль Nissan Maxima та грошові кошти в сумі 80 000 грн., що були внесені на депозитний рахунок в АТ «Ощадбанк», є спільним майном подружжя, а відтак вказана обставина доказуванню не підлягає (частина 1 статті 82 ЦПК України). Водночас відповідачем оспорюється спільність грошових коштів в сумі 200 000 грн., які були внесені на депозитний рахунок в ПАТ «БТА Банк», і при цьому суду надані докази, які доводять, що ці грошові кошти були набуті відповідачем в порядку спадкування після смерті матері. Так, з нотаріально засвідченої заяви [PERSON] - мешканки с. Кам`янки Ізмаїльського району Одеської обл., яка долучена долучена до матеріалів справи як письмовий доказ, вбачається, що з 2004 р. вона здійснювала догляд за матір`ю відповідача [PERSON] , яка через похилий вік не могла справлятися з щоденними домашніми справами. [INFO] [PERSON] померла, організацією поховання займалась вона разом з відповідачем, який ніс усі витрати, пов`язані з похованням. Пізніше відповідач установив пам`ятник на могилі матері. Після смерті матері відповідача залишився спадок, що складається з будинку і земельної ділянки у с. Кам`янка та грошових коштів в сумі 248 000 грн., які зберігалися вдома у покійної. Як заявила [PERSON] , їй відомо, що дочки покійної [PERSON] і [PERSON] , які проживають у Росії, відмовилися від своїх часток у спадщині на користь брата (т. 1 а.с. 58). Згідно з даними довідки виконкому Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської обл. від 12.02.2016 № 381 [PERSON] дійсно доглядала за [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 1 а.с. 59). Громадянки Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт наявності в будинку матері на момент її смерті готівкових грошових коштів в сумі 248 000 грн. та домовленість про передачу цих коштів їх брату [PERSON] після приїзду останнього у м. Курчатов Курської обл. до сестри [PERSON] в кінці грудня 2013 р. - на початку січня 2014 р., що зафіксовано у їх нотаріально засвідчених заявах (т. 1 а.с. 53-54, 55-56). За даними Державної прикордонної служби України [PERSON] . 28.12.2013 виїхав з України через пункт пропуску Волфіне та повернувся в Україну через той же пункт пропуску 08.01.2014 (т. 1 а.с. 57). Отже зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 200 000 грн. були внесені відповідачем на депозитний рахунок наступного дня після повернення його від сестри ( [INFO] ), при цьому ні до вказаної дати, ні після, такі значні суми на депозитні рахунки сторонами не вносилися, а доказів наявності у подружжя на вказану дату спільних коштів в зазначеному розмірі позивачем не надано, суд вбачає підстави для визнання цих коштів особистою приватною власністю відповідача. Згідно положень частини 1 статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частина 2 статті 65 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. З системного аналізу наведених норм сімейного законодавства, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, вбачається, що поділу в натурі підлягає лише майно, яке є в наявності на момент такого поділу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї. З наведеного можна зробити висновок, що у разі відчуження майна у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює. З матеріалів справи вбачається, що заявлене до поділу майно, яке суд визнав об`єктами права спільної сумісної власності, вибуло з власності сторін ще в період їх зареєстрованого шлюбу, а саме: депозитний рахунок в АТ «Ощадбанк», на якому знаходилися спільні кошти подружжя в сумі 80 000 грн., було закрито 06.04.2015 (т. 1 а.с. 60), а автомобіль Nissan Maximaвідповідач відчужив за договором про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 07.04.2015 № 183627 (т. 1 а.с. 62). Сторона позивача посилається на те, що відповідач спочатку приховав спільні кошти на депозитних рахунках, а пізніше самовільно їх зняв і розпорядився на власний розсуд, а продаж автомобіля здійснив без згоди позивача, використавши отримані кошти у власних інтересах, без урахування інтересів дружини. Позиція ж відповідача зводиться до того, що кошти з депозитного рахунку були зняті, а автомобіль проданий, під час шлюбу сторін та ще до моменту припинення між ними шлюбно-сімейних відносин. При цьому продаж автомобіля відбувся за усною згодою відповідача, а грошові кошти було використано на поточні потреби сім`ї, в тому числі на лікування відповідача, придбання одягу, електронної техніки та на продовження ремонтних робіт у їх спільному помешканні. Даючи оцінку наведеним аргументам сторін, суд враховує, що рішенням суду про розірвання шлюбу сторін встановлено, що їх шлюбно-сімейні відносини припинені з 01.06.2015 і доказів, які б спростовували вказану обставину, суду не надано. Суду також не надано належних доказів, які б підтверджували відсутність згоди позивача на відчуження спільного майна та використання грошових коштів всупереч інтересам сім`ї. За приписом частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак зважаючи на те, що відчуження спільного майна відбулося в період зареєстрованого шлюбу сторін і ще до фактичного припинення їх шлюбних відносин, суд вважає встановленим, що кошти з депозитного вкладу та кошти, виручені від продажу автомобіля, увійшли до спільного бюджету сім`ї сторін та були використані в їх інтересах. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації часток сум вкладів в банківських установах та вартості відчуженого автомобіля. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed