Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, протягом останнього року спільного проживання відповідач поводився агресивно по відношенню до позивача, застосовуючи до неї фізичне та психологічне насилля, свідками якого були їх діти. Всі намагання позивача налагодити стосунки не призвели до результату, на даний момент вони мешкають окремо, шлюбні відносини не підтримують. Позивач разом з дітьми мешкають у батьків позивача, куди неодноразово приїжджав відповідач та силою намагався забрати дітей. Під час спільного проживання відповідач нехтував своїми батьківськими обовязкакми щодо виховання дітей, жодного разу не з?явився у дитячому садочку, який відвідує його син, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач не працює, перебуває на обліку в УСЗН та отримує допомогу на утримання дитини до трьох років, її донька перебуває на грудному годуванні. Зважаючи на малий вік дітей (чотири та один рік), забезпеченість житлом, допомогу її батьків, а також той факт, що відповідач не працює, власного житла не має, просила визначити місце проживання дітей разом з нею. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. До судового засідання сторони та третя особа не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, наполягала на задоволенні вимог позовної заяви, не заперечувала проти розгляду справи заочно. Надала суду клопотання з проханням про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки її єдиним доходом є матеріальна допомога на утримання дитини в сумі 860 грн. на місяць. Від третьої особи надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника, просили при винесенні рішення врахувати вимоги висновку органу опіки та піклування, згідно з яким місцем проживання малолітніх дітей вважати місце проживання їх матері. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з`явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 21.08.2019 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 20.09.2019 року, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Крім того, на підставі даної ухвали, клопотання позивача задоволено та її звільнено від сплати судового збору. 20.09.2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду по суті на 13.00 год. 18.10.2019 року. Через неявку відповідача розгляд справи відкладений на 11.00 год. 15.11.2019 року. В судовому засіданні 15.11.2019 року у зв`язку із неявкою відповідача, що був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року (а.с. 3). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Позивач [PERSON] , разом з дітьми: [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2018 року народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] з 15.05.2019 року (а.с. 6). Будинок в якому мешкає позивач разом з дітьми, за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу будинку належить батьку позивача [PERSON] (а.с. 12, 13, 14). Позивач [PERSON] , з 01.03.2019 року по 05.04.2021 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, в УСЗН Слов?янської міської ради з грудня 2018 року отримує допомогу при народженні 1-ї дитини в сумі 860 грн. (а.с. 10. 11). Дитина [PERSON] , [INFO] , станом на 06.06.2019 року відвідує КЗ ДНЗ № 8 « Орлятко », батько дитини - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, святкові заходи та батьківські збори не відвідує (а.с. 8). Малолітня [PERSON] , [INFO] , згідно з довідкою КНП Словянської міської ради «Центр первинної медико-соціальної допомоги», станом на 22.05.2018 року перебуває на грудному годуванні (а.с. 7). Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку, в журналі єдиного обліку Словянського ВП за № 15469 зареєстрована заява [PERSON] за фактом спричинення їй 15.05.2019 року тілесних ушкоджень її чоловіком [PERSON] (а.с. 9). За висновком органу опіки та піклування Слов?янської міської ради № 29/03-1690 від 20.09.2019 року, вирішено питання щодо доцільності проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с. 45). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов?язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень ст.ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сімє?ю , крім випадків коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною, по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Із системного тлумачення Конвенції про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», норм Сімейного кодексу України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов?язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи малолітній вік дітей, матеріальний стан позивача, забезпечення житлом, ставлення до дітей, їх утримання та виховання, з урахуванням того, що відомості про власне житло, постійний дохід відповідача відсутні, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання дітей разом з матір?ю не суперечить інтересам дітей, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В порядку ч.3 ст.136 ЦПК України на підставі клопотання, позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь держави. На підставі ст.51 Конституції України, Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 150, 155, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved