Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.04.2017 року о 00 год. 15 хв. на перехресті вул. Січових Стрільців та пр. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі, [PERSON] (далі - Відповідач -1), керуючи автомобілем «Хонда», д/н [NUMBER] , проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Субару», д/н [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофору, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Протиправність дій Відповідача підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2017 року, в якій вина [PERSON] у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилася у порушені водієм п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху, доведена повністю, проте, у зв`язку з порушенням строку притягнення до адміністративної відповідальності провадження у справі було закрите. Далі позивач зазначає, що оскільки, в результаті даної ДТП йому було заподіяно матеріальної шкоди, то він з метою захисту своїх порушених прав звернуся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про відшкодування завданої дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, а саме, вирішено стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 159\~666 грн. 32 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп., а також стягнути судові витрати у розмірі 2230 грн. 00 коп. Під час примусового виконання вказаного рішення суду виявилось, що боржник за виконавчим провадженням офіційно не працевлаштований, жодного доходу не має, добровільно сплачувати шкоду не бажає. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції [PERSON] мав у власності нерухоме майно, зокрема, 1/3 частку власності квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На думку Позивача, Відповідач-1, достовірно знаючи, що він спричинив матеріальну шкоду позивачу і відносно нього буде відкрито виконавче провадження, з метою ухилення від відповідальності та сплати грошових коштів 26.01.2018 року (у той час, як в суді першої інстанції розглядалася цивільна справа) подарував належу йому 1/3 частку власності квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , своєму рідному брату - [PERSON] (далі Відповідач -2). У зв`язку\~з вищевикладеним,\~ позивач\~просить суд\~визнати Договір\~дарування,\~укладений між[PERSON] та [PERSON] , недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 39375523 від 26.01.2018 року 13.14.35, та стягнути судові витрати по справі. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В такій заяві представник позивача зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.12.2019 року вирішено витребувати у\~Приватного нотаріуса\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області Кретової\~Наталії Борисівни\~ (місце\~знаходження:\~ [ADDRESS] ) оригінал або належним чином завірену копію нотаріальної справи відносно Договору дарування від 26.01.2018 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний номер 170. Ухвалою суду від 03.02.2020 року вирішено залучити до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору\~- [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 04.02.2020 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Кретова Наталія\~Борисівна,\~ [PERSON] ,\~про визнання\~договору дарування\~недійсним вирішено\~ повернути заявнику, разом із всіма додатками. Ухвалою суду від 29.06.2020 року заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог на\~предмет спору:\~Приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Кретова Наталія\~Борисівна,\~ [PERSON] ,\~про визнання\~договору дарування\~недійсним вирішено\~ повернути заявнику повторно, разом із всіма додатками. Відповідачі у судове засідання\~\~ не з`явилися,\~\~про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, ніяких заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, [PERSON] , також, у судове засідання\~\~ не з`явилися,\~\~про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, ніяких заяв чи клопотань від таких учасників справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, що 30.04.2017 року о 00 год. 15 хв. на перехресті вул. Січових Стрільців та пр. Дмитра Яворницького у м. Дніпрі, [PERSON] (далі - Відповідач -1), керуючи автомобілем «Хонда», д/н [NUMBER] , проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Субару», д/н [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофору, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Протиправність дій Відповідача підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2017 року, в якій вина [PERSON] у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилася у порушені водієм п. 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху, доведена повністю, проте, у зв`язку з порушенням строку притягнення до адміністративної відповідальності провадження у справі було закрите. Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 159\~666 грн. 32 коп., моральну шкоду у розмірі 2\~000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 2230 грн. 00 коп. Матеріалами справи також підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.07.2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018 року залишено без змін (а.с. 11-13). Судом встановлено, що 17.09.2018 року на виконання вказаного судового рішення Ленінським районним\~судом м.\~Дніпропетровськапозивачеві, як стягувачу, було видано виконавчі листи. Судом також встановлено, що вказані виконавчі документи було пред`явлено стягувачем до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г., який відкрив виконавчі провадження № 59545274 та № 59545276. Матеріалами справи підтверджено, що постановами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. від 17.10.2019 року виконавчі листи по вказаних виконавчих провадженнях № 59545274 та № 59545276 були повернуті позивачеві, як стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем не було виявлено майна боржника, відповідача по справі, на яке можна звернути стягнення (а. с. 15,16). Таким чином, судом встановлено, що вказане судове рішення про стягнення із відповідача матеріальної та моральної шкоди набуло чинності у встановленому законом порядку, звернуто до примусового виконання, але фактично не виконано через відсутність у відповідача майна, на яке можна звернути стягнення, у зв`язку із чим сума спричиненої шкоди боржником позивачеві не відшкодовано. Одночасно із цим, судом встановлено, що відповідачам на праві спільної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 6/440-04 від 15.11.2004 року, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, належала квартира [ADDRESS] (а.с. 60). Речове право на вказане нерухоме майно, а саме право власності на 1/3 частину такої квартири за кожним співвласником - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 28.12.2004 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6060348 (а.с. 61). Згідно довідки про склад сім`ї № 1797 від 26.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] є рідними братами (а.с. 63). Також судом встановлено, що 26.01.2018 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування часток квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59). Вказаний договір було посвідчено 26.01.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною за реєстровим № 170. Згідно п.1 вказаного договору [PERSON] , та [PERSON] , як дарувальники передали безоплатно у власність одарованому [PERSON] 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59). Оскільки позивач вважає, що даний договір дарування є фіктивним, адже, на думку такої сторони, було укладено відповідачами навмисно, задля уникнення відповідачем -1 виконання рішення суду про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч.1 та 5 ст.203 ЦК, що, за правилами ст.215 цього кодексу, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК). Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої палати ВС, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст.234 ЦК, так і інша, наприклад, передбачена в ст.228 ЦК. Суд зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого брата після пред`явлення до нього позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, суд враховує, що: 1) відповідач [PERSON] відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення шкоди; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у вказаного відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) у законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема: у банкрутстві (ст.20 закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.92 №2343-XII); при неплатоспроможності банків (ст.38 закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI); у виконавчому провадженні (ч.4 ст.9 закону «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 №1404-VIII). Будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинне бути виконане належним чином, а тому кожний кредитор управі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому всі боржники мають на меті добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що укладання, після пред`явлення до нього позову майнового характеру, відповідачем [PERSON] договору про безоплатне відчуження належної йому на праві приватної власності 1/3 частки квартири, близькому родичу має всі ознаки фраудаторного правочину, а відтак повинен бути визнаний недійсним в цій частині з наведених вище підстав. Разом із цим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання спірного договору дарування недійсним у повному обсязі, оскільки дарувальник [PERSON] , яка передала безоплатно у власність одарованому [PERSON] належну їй на праві власності 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , не є боржником перед позивачем по справі. Відтак в суду відсутні підстави стверджувати, що правочин в цій частині є фіктивним, порушує публічний порядок та вчинявся на шкоду позивачеві. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, та визнання недійсним договору дарування,\~укладеного між[PERSON] та [PERSON] , серія та номер: реєстраційний номер 170, виданого 26.01.2018 року, видавник: [PERSON] , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу в частині укладання такого договору між [PERSON] та [PERSON] , та скасування за останнім права власності на 1/3 частку такого нерухомого майна. Суд зауважує, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилися, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надали, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, за змістом\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені нею і документально підтверджені судові витрати, \~а саме: судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп., по 768 грн. 40 коп. з кожного відповідача окремо. На підставі викладеного,

Outcome: partial