Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

КП «Теплокомуненерго» звернулось до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних, оскільки остання, користуючись послугами що надаються підприємством, оплату за використану теплову енергію здійснювала не у повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на суму 11679,29 грн. Вимоги мотивував тим, що між сторонами виникли цивільні права і обов'язки, відповідно до ст. 11 ЦК України, про що свідчить відкритий особовий рахунок № [NUMBER]. Споживач не звертався до підприємства з письмовою заявою про відключення централізованого опалення, користувався тепловою енергією, яку постачає підприємство, за адресою [ADDRESS], але не в повному обсязі сплачував за неї. У судове засідання представник позивача не з'явився. При цьому, у матеріалах справи міститься заява, де останній повністю підтримуючи позовні вимоги КП «Теплокомуненерго» просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, але представник надала заперечення на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позову та стягнути судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги. Пояснила, що придбала квартиру в [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 2.09.2010, з часу придбання квартири своєчасно сплачує комунальні послуги, в тому числі оплату теплової енергії, про що надала копії квитанцій. Вказала, що вказаний борг утворився ще до придбання квартири, про який вона не знала. Відповідно до договору купівлі-продажу, продавець стверджує, що на момент укладення договору вказана квартира не має комунальних боргів. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засідання матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] відповідно особового рахунку [NUMBER] є абонентом КП «Теплокомуненерго» і як споживач, використовує теплову енергію для побутових потреб. Згідно з чинним законодавством та ЗУ «про житлово-комунальні послуги», між позивачем та відповідачем склались договірні відносини по наданню населенню послуг з централізованого опалення, відповідно до яких відповідач повинен вчасно вносити плату за використану теплову енергію. За змістом ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. [PERSON] придбала квартиру в [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу 2.09.2010 року. Пункт 5 вказаного договору свідчить про те, що продавець в особі представника стверджує, що на момент укладення цього договору вказана квартира не має комунальних боргів. Відповідно до розрахунку заборгованості, борг в розмірі 11679,27 грн. розрахований з березня 2011 року по лютий 2014 року, в тому числі борг в розмірі 10629,11 грн. існує на момент початку розрахунку, тобто на березень 2011 року. Враховуючи вищевикладене, те, що [PERSON] придбала квартиру відповідно до договору купівлі-продажу без комунальних боргів, із розрахунку заборгованості, який надав позивач, не можливо становити з якого часу виник борг за спожиту теплову енергію, суд вважає що позов не підлягає задоволенню за не доказаністю вимог. Також, суд вважає відмовити відповідачеві в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги в розмірі 1000 гривень з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як убачається з постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.14 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). У справи міститься угода про захист та надання правової допомоги від 11.09.2015, укладена між адвокатом Перемот О.Г. та [PERSON], предметом якого є надання останній правової допомоги, квитанція №646736 від 18.09.2015 року у сумі 1000 грн. за надання правової допомоги. Із акту приймання виконаних робіт вбачається, що оплата праці адвоката здійснена за ознайомлення з документами, підготовки до судового засідання, правове обґрунтування - 2 години, участь у судових засіданнях суду першої інстанції - 1 година. Відповідно до матеріалів справи, розгляд відбувався без участі представника відповідача, тому нарахування за участь у судових засіданнях є безпідставною. В зв'язку з тим, що оплата проводилася за надання правової допомоги в цілому, суд не може виокремити суму за дві години роботи адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed