Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача У квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до [PERSON] з вимогами, які в подальшому зменшив (т.1 а.с.2-5, т.2 а.с.58-62, т.3 а.с.79-80) про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №30007Z25 від 02 лютого 2007 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №136 [PERSON] , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору дарування квартири, для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту №11113659000 від 02 лютого 2007 року в розмірі 7 680,27 доларів США - заборгованість по кредиту та процентах, 4 091,75 грн - пеня; встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненою суб`єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства; стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми сплаченого судового збору за подачу позову, апеляційної та касаційної скарги та суми витрат, понесених за проведення оцінки предмету іпотеки у розмірі 600,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №11113659000, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] 38 000,00 доларів США зі строком повернення кредиту не пізніше 01 лютого 2018 року. Виконання зобов`язань позичальника забезпечує укладений з [PERSON] договір іпотеки від 02 лютого 2007 року №30007Z25, за яким в іпотеку банку було передано належну відповідачу квартиру [ADDRESS] . Позичальник не виконував зобов`язання за кредитним договором, тому рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року у справі №750/3202/15-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 696,60 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 4 091,75 грн, яка утворилась станом на 20.03.2015 року. У зв`язку з частковим погашенням заборгованості по рішенню суду, станом на 29.03.2019 року заборгованість за кредитом становить 7 517,41 доларів США, за процентами - 162,86 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 4 091,75 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.07.2016 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2017 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.07.2016 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову. В іншій частині вказане рішення залишилося без змін. Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 11.03.2019 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. У встановлений строк відповідачем надано відзив (т.3 а.с.99-106), відповідно до якого просить відмовити у позові. Вказує, що не визнає факт укладення між банком та позичальником договору про надання кредиту, тому що сторони не досягли всіх істотних умов договору. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, що наданий банком, вважає, що у банка відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням статті 590 ЦК України. Вимога банку про дострокове погашення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. З часом повернення всього тіла кредиту, що зазначений в такій вимозі вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, пред`явивши до позичальника 15.10.2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені на 32 день з дня отримання такої вимоги, банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк дії кредитного договору. Вважає, що оскільки рішенням суду по справі №750/3202/15 з позичальника та поручителя на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 8 696,60 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 4 091,75 грн, то позивач реалізував своє право вибору, визначене в п. 9.1 Договору, обравши саме такий спосіб захисту своїх прав. Ухвалою суду від 13.05.2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - відмовлено. Ухвалою суду від 13.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представники позивача зменшені позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених у позові та заяві про зменшення позовних вимог. Крім того, вказали, що за час розгляду справи Верховним Судом змінився розмір заборгованості у зв`язку з відкритим виконавчим провадженням та частковим стягненням заборгованості з [PERSON] , [PERSON] через виконавчу службу. Станом на 24.09.2019 року залишок боргу за рішенням суду становить 7 137,91 доларів США. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що [PERSON] повністю сплатив борг по рішенню суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 02 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1113659000, за яким банк зобов`язувався надати [PERSON] кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту 38 000,00 доларів США, що еквівалентно 191 900,00 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит, сплатити проценти, комісії (пункт 1.1 кредитного договору); повернення кредиту погоджено здійснювати згідно з графіком, але в будь-якому випадку не пізніше 01 лютого 2018 року (підпункт 1.2.1 пункту 1.2 кредитного договору); за користуванням кредитом протягом 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 12,3 % річних, понад цей термін - 18,45 % річних (підпункти 1.3.1 та 1.3.3 пункту 1.3 кредитного договору) (т.1 а.с.6-13). На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 02 лютого 2007 року №30007Z25, згідно з умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,2 кв. м (т.1 а.с.14-18). Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 договору іпотеки у разі невиконання позичальником зобов`язання за договором, зазначеним в п. 1.3. цього договору (щодо використання кредиту за цільовим призначенням, сплата процентів за користування коштами та повернення кредиту) іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, зокрема, основну частину боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання або простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмета іпотеки та його реалізацію. У п. 5.4 договору іпотеки визначено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30-денний строк вимоги згідно з повідомленням, надісланим у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 15 жовтня 2014 року у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, банк направив [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 517,41 доларів США та простроченими процентами за користування коштами у розмірі 714,31 доларів США; [PERSON] вимогу у порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо усунення порушення кредитного договору, роз`яснено, що у випадку не усунення порушення на 31 день з дня отримання вимоги банк реалізує своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.47-52). Згідно з довідкою-розрахунком АТ «УкрСиббанк» розмір заборгованості за кредитним договором № 0011113659000 від 02.02.2007 станом на 20.03.2015 року становить: заборгованість за кредитом 7517,41 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1179,19 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом 4091,75 грн (т.1 а.с.19-28). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року у справі №750/3202/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2017 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 696,60 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 4 091,75 грн, яка утворилась станом на 20.03.2015 року (т.3 а.с.81-83, 85-87). Відповідно до звіту ТОВ з ІК «Верітекс» станом на 18.04.2016 року ринкова вартість об`єкта оцінки станом на дату оцінки склала (без ПДВ): 573 000 грн (т.2 а.с. 65-101). Зі звіту суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] вбачається, що станом на 13.07.2016 року оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки, що визначена з використанням порівняльного підходу складає: 604 762 грн 00 коп (т.2 а.с.111-131). Відповідно квитанції №6 від 13.08.2019 року [PERSON] сплатив 2 000 грн на погашення боргу згідно виконавчого провадження №55927355 (т.3 а.с.151). Згідно інформації Центрального та Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Чернігівського об`єднаного управління пенсійного фонду України вбачається, що здійснюється часткове погашення боргу за вищевказаним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова (т.3 а.с.108,110-111, 124). Згідно інформації Центрального та Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції станом на 21.08.2019 року залишок нестягнутої суми боргу з [PERSON] становить 8 379,07 доларів США, залишок нестягнутої суми боргу з [PERSON] становить 7 719,07 доларів США (т.3 а.с.165,167). Як вбачається із довідки - розрахунку станом на 04.09.2019 року заборгованість за кредитом №1113659000 від 02 лютого 2007 року становить 7 137,91 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 4 091,75 грн (т.3 а.с.163). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. АТ «УкрСиббанк» реалізувало право вимоги до позичальника та поручителя, з яких відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року присуджено стягнення заборгованості за кредитним договором. Дана обставина є доведеною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 зробила висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону України «Про іпотеку»). Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до п.1.3 Іпотечного договору іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають за кредитним договором №11113659000 від 02 лютого 2007 року. Відповідно до п.5.4 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого надпису нотаріуса після невиконання іпотекодавцем у 30-ти денний строк вимоги, згідно до повідомлення надісланого у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.5.4.1 Іпотечного договору реалізація предмета іпотеки, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором. Початкова ціна предмета іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі зазначеному в п.1.1 цього договору, або, за вимогою іпотекодержателя, визначається незалежними суб`єктами оціночної діяльності, призначеними іпотекодержателем. Відповідно до п.5.6 Іпотечного договору у випадку, якщо кредитний договір, зазначений в п.1.3 буде також забезпечений іншими видами забезпечення, іпотекодержатель вправі самостійно встановлювати черговість звернення стягнення на надане забезпечення за власним бажанням. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання - судовий та два позасудових (на підставі виконавчого напису нотаріуса чи згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Звертаючись за захистом свого порушеного права, позивач обрав судовий захист та наполягав на зверненні стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення публічних торгів. Доводи представників відповідача про те, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню за відсутності оригіналів доказів направлення банком листа претензії боржнику, в якій банк попереджав про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки не заслуговують на увагу, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, обов`язковість направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення визначена для позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. У даній справі позивачем обрано звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, тобто в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі №305/1362/15-ц. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З огляду на зазначені положення, суд не приймає до уваги надані позивачем та відповідачем звіти ТОВ з ІК «Верітекс» та суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] щодо ринкової вартості спірного об`єкта. Крім того, оцінювачі під дослідження не проводили обстеження квартири (т.2 а.с. 65-101, а.с.111-131). АТ «УкрСиббанк», з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, зазначало, що станом на 29.03.2019 року по кредитному договору № 1113659000 від 02.02.2007 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 7 517,41 доларів США, за процентами - 162,86 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 4 091,75 грн, розмір якої встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року у справі №750/3202/14-ц, з урахуванням часткового погашення боргу за рішенням суду. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, сума заборгованості з усіма складовими частинами станом на 20.03.2015 року встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 липня 2016 року у справі №750/3202/15-ц та не доказуються при розгляді зазначеної справи, а лише підлягають врахуванню розмір погашених коштів на виконання рішення суду. Заборгованість за вищевказаним рішенням суду боржниками не погашена в повному обсязі. Вирішуючи питання про встановлення розміру заборгованості на час розгляду справи, суд частково погоджується з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача станом на 04.09.2019 року (т.3 а.с.163), згідно якого заборгованість по тілу кредита становить 7 137,91 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 4 091,75 грн (т.3 а.с.163). Заяв про зменшення розміру заборгованості представником позивача не подавалось. Разом з тим, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 4 091,75 грн сплачена боржниками, про що свідчить інформація Центрального та Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 21.08.2019 року (т.3 а.с.165, 167). З огляду на вказане вище, підстави для визначення пені в сумі 4 091,75 грн, як складової загальної заборгованості за кредитом, відсутні. Довідку представника відповідача та третьої особи [PERSON] . від 05.09.2019 року про відсутність заборгованості за кредитним договором (т.3 а.с.164) суд до уваги не приймає, оскільки даний документ складений особисто представником [PERSON] , останнім не надано належних та допустимих доказів про погашення боргу в повному обсязі, в тому числі про закінчення виконавчого провадження № 55927355 у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Крім того, долучена до справи представниками відповідача інформація Центрального та Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції спростовує зазначену довідку та підтверджує наявність непогашеного боргу по тілу кредиту (т.3 а.с.165,167). Враховуючи, що станом на 04.09.2019 року наявна заборгованість за кредитним договором №11113659000 від 02 лютого 2007 року 7 137,91 доларів США, зобов`язання за кредитним договором були забезпечені іпотекою, а тому в рахунок саме цієї суми заборгованості належить звернути стягнення на предмет іпотеки. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в сумі 2 057,71 грн за подачу позову (т.1 а.с.1). Враховуючи, що позивачем зменшено розмір позовних вимог до 7 680,27 доларів США та 4 091,75 грн, що загалом в гривневому еквіваленті станом на 20.03.2015 року становить 182 201,92 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 655 грн 33 коп (165 532,51х1822,02/182201,92). У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України») зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до положень ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Позивачем на підтвердження сплати витрат за проведення оцінки майна в сумі 600 грн надано рахунок-фактуру (т.2 а.с.63) та акт прийому-передачі виконаних робіт від 16.05.2016 року (т.2 а.с.64). Враховуючи, що судом не прийнято до уваги наданий позивачем доказ - звіт ТОВ з ІК «Верітекс», також відсутні будь-які розрахункові документи про сплату вказаних витрат, а тому витрати за проведення оцінки майна не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: partial