Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] 11 вересня 2015 року о 18 годині 04 хвилин в м. Черкаси керуючи автомобілем [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілю «Хюндай» завдано збитків, згідно висновку №571 від 8 жовтня 2015 року, на 104208 гривень 01 копійку. [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та шкода ним особисто не була відшкодована, а тому власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки позивачем було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 50000 гривень та понесені витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 640 гривень, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 50640 гривень та понесені судові витратив розмірі 1600 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву в якій справу просить розглянути без участі представника позивача, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягє задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 11 вересня 2015 року о 18 годині 04 хвилини в м. Черкаси на перехресті вулиць ПадаєваЧигиринська [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] виїхавши на червоний колір світлофора, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON]О.(а.с.6). Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постанова набрала законної сили 13 жовтня 2015 року (а.с.38). Як вбачається з довідки виданої інспектором з оформлення матеріалів ДТП ВДАІ м. Черкаси автомобіль [NUMBER] під час ДТП, яка трапилася 11 вересня 2015 року, отримав механічні пошкодження (а.с.9). Згідно з висновком за результатами експертного автотоварознавчого дослідження №571 дійсна (ринкова) вартість автомобіля [NUMBER] станом на момент його пошкодження в ДТП, що відбулося 11 вересня 2015 року складає 383361 гривня 06 копійок (а.с.12-15). Відповідно до ремонтної калькуляції №571 від 8 жовтня 2015 року загальна вартість ремонту автомобіля [NUMBER] номер шасі KMHEC41CDDA227886 становить 104208 гривень 01 копійка (а.с.18-23). Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим, [PERSON] який був за кермом автомобіля [NUMBER] на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6943110 з терміном дії з 12 вересня 2014 року до 11 вересня 2015 року включно, звернувся до позивача з відповідною заявою про відшкодування йому, як потерпілій особі, завданої внаслідок ДТП шкоди (а.с. 10,37). Доказів на підтвердження відшкодування відповідачем потерпілій особі збитків, заподіяних внаслідок дорожньо транспортної пригоди матеріали цивільної справи не містять. На підставі наказу №6568 від 16 грудня 2015 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, згідно з платіжним дорученням № 6568рв від 18 грудня 2015 року через ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] сплачено 50000 гривень за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.39-41). Згідно платіжного доручення №590рв від 18 листопада 2015 року за послуги аварійного комісара МТСБУ перерахувало 640 гривень (а.с.44). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правилами п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 вересня 2015 року, МТСБУ на підставі заяви [PERSON] та страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/6943110, 17 грудня 2015 року здійснило виплату завданої заявнику матеріальної шкоди в розмірі 50000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 6568рв від 18 грудня 2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності) тощо. Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14 вересня 2015 року власником транспортного засобу «КАМАЗ» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу з урахуванням витрат на збір документів в розмірі 50640 гривень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1600 гривень. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку внатурі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved