Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363», яким просить визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; скасувати наказ відповідача №114-к/тр від 19 липня 2019 року; зобов`язати відповідача поновити його на посаді водія автотранспортних засобів з 19 липня 2019 року; зобов`язати відповідача виплатити на його користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19 липня 2019 року по день постановлення рішення у справі; стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» №498 від 19 липня 2019 року позивача було повідомлено про те, що на підставі протоколу засідання профспілкового комітету Товариства з додатковою відповідальністю «АТП-16363» від 18 липня 2019 року №48-к/тр його звільнено з посади водія автотранспортних засобів за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України, до вказаного листа було додано лише копію наказу від 19 липня 2019 року №114-к/тр. Керівництво Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» не повідомило позивача, з якої саме причини його було звільнено з посади, не надали для ознайомлення вищевказаний протокол засідання. Вважає дії відповідача незаконними з наступних підстав. Так, 14 червня 2019 року [PERSON] був змушений звернутись до відповідача із заявою про звільнення його за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, а також з листом, який було надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 27 червня 2019 року щодо результатів розгляду раніше поданої заяви від 14 червня 2019 року з додатками до неї, який було отримано 02 липня 2019 року. Починаючи з 14 червня 2019 року на позивача постійно чинився тиск з боку керівництва підприємства, в подальшому позивача припинили пропускати на територію підприємства і на робоче місце, почали погрожувати та фактично намагалися застосувати фізичну силу. З приводу його недопущення до робочого місця позивач неодноразово телефонував на номер « [NUMBER] », однак його повідомлення постійно ігнорувались, у зв`язку з чим позивачем було подано скаргу щодо факту неприбуття екіпажів патрульної поліції, відповідь на яку [PERSON] надано 14 серпня 2019 року. На момент звільнення та до теперішнього часу [PERSON] не вручено трудову книжку, не здійснений повний розрахунок в порушення вимог ст. 116 КЗпП. Крім того, позивач не був ознайомлений з колективним договором, штатним розписом, посадовою інструкцією, іншими інструкціями, визначеними законом та нормативними актами підприємства з дня прийняття на роботу по теперішній час, що є порушенням вимог ст. 29 КЗпП. Також на підприємстві постійно порушувались строки виплати заробітної плати. Такі дії відповідача, на думку [PERSON] , можуть в подальшому призвести до низки негативних відгуків та високої вірогідності того, що його без будь-яких перешкод приймуть на роботу, зважаючи на запис в трудовій книжці, що принижує його честь і гідність. Жодних дисциплінарних стягнень відносно позивача застосовано не було, позивач ніде не ставив свій підпис, лише подав заяву 14 червня 2019 року про звільнення за власним бажанням, у відповідь на яку 20 липня 2019 року отримав від відповідача листа з копією наказу про звільнення за прогули. Виходячи з наведеного, вважає, що існують підстави для зміни запису у трудовій книжці щодо підстав його звільнення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові, а також зазначив, що прогулів не допускав, до робочого місця не допускався охороною підприємства, у певний період, який саме не пам`ятає, знаходився на лікарняному, листок непрацездатності ним був наданий відповідачу. Крім того пояснив, що лист про необхідність з`явитись для надання пояснень з приводу прогулів він не отримував, 18 липня 2019 року прибув на підприємство до відділу кадрів, але жодного засідання профспілкового комітету не проводилось, начальник відділу кадрів лише повідомила, що його звільнено за прогули. До 14 червня постійно знаходився на робочому місці, але жодної роботи не виконував, оскільки був відсутній автотранспорт, а після подання ним заяви про звільнення за власним бажанням 14 червня 2019 року, його не допускали на територію підприємства. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню, просила суд зробити виходячи з мінімальної заробітної плати, яка складає 4000 гривень, в зв`язку з відсутністю даних щодо середнього заробітку позивача. Крім того, пояснила, що два рази була присутньою разом з позивачем, в той час коли його не пускали на територію підприємства. Аргументи інших учасників справи. 24 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача за підписом директора Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» Кривенка Л.В, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступних обставин. Так, згідно наказу №192-к/тр від 08 листопада 2018 року [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів в автоколону №3 ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» з 09 листопада 2018 року. Згідно наказу № 114-к/тр від 19 липня 2019 року [PERSON] було звільнено із посади водія 3 автоколони ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» на підставі витягу із протоколу ПК №48/1 від 18 липня 2019 року відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогули у період з 04 червня 2019 року до 18 липня 2019 року, що підтверджувалися актами фіксації відсутності працівника, складеними у період з 04 червня 2019 року по 18 липня 2019 року, табелем обліку робочого часу за період з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року та табелем обліку робочого часу за період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року. 27 червня 2019 року Товариство надіслало на адресу Позивача лист-повідомлення з вих. № 468 від 27 червня 2019 року із запрошенням з`явитися до відділу кадрів ТДВ «АТП 16363» для пояснення причин відсутності на робочому місці, що підтверджується доказами. Позивач отримав вказаний лист 06 липня 2019 року. Як вбачається зі змісту витягу із журналу охорони про реєстрацію осіб, 18 липня 2019 року [PERSON] з`явився на підприємство об 11-30 годині, де начальником 3 а/к [PERSON] було запропоновано водію 3 а/к [PERSON] надати письмові пояснення щодо прогулів у період з 04 червня 2019 року по 18 липня 2019 року, однак останній відмовився від надання таких пояснень, про що був складений акт фіксації відмови від надання письмових пояснень від 18 липня 2019 року у присутності 3-х осіб, а саме: начальника відділу кадрів М.В. Клименко, начальника 3 а/к В.В. Лошака та голови ПК [PERSON] . Отже, відповідачем у повному обсязі були виконані вимоги ст. 149 КЗпП України. Відповідач звертає увагу на те, що [PERSON] у позовній заяві особисто зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 14 червня 2019 року на 11 день з моменту відсутності його на робочому місці. В зазначеній заяві він просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням, без відпрацювання, а також видати на руки трудову книгу та розрахунок. Тобто, [PERSON] не зазначив в своїй заяві про причини необхідності звільнення його від відпрацювання 2-х тижнів, та відповідних доказів, що підтверджують такі причини, що є порушенням вимог ст..ст. 38, 39 КЗпП України. На думку відповідача, [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням 14 червня 2019 року з метою уникнення відповідальності за прогули та зміни підстави для звільнення, а саме на ст.38 КЗпП України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника), замість п.4 ст. 40 КЗпП України, за яким було звільнено позивача. На виконання ст. 43 КЗпП України адміністрацією ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» подане подання про звільнення [PERSON] до Первинної профсоюзної організації ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363», за результатом розгляду якого було надано згоду на звільнення [PERSON] , що підтверджується випискою із протоколу засідання профсоюзного комітету від 18 липня 2019 року №48/1. На засіданні профкому був присутній [PERSON] , який по факту своєї відсутності на робочому місці з 04 червня 2019 року не надав жодних доказів, спілкувався з усіма на підвищених тонах та поводився зухвало, не надавши пояснень, не розглянувши до кінця запитання та не розібравшись в ньому, просто, ігноруючи членів профкому, [PERSON] залишив засідання, на якому розглядалося його питання. Тобто, [PERSON] не проявив зацікавленості у вирішенні його питання щодо залишення на посаді, яку він обіймав, та не надав письмових пояснень ані адміністрації ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363», ані профкому. Отже, члени профкому одноголосно надали згоду на звільнення водія 3 а/к [PERSON] відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, при цьому відповідачем були виконані всі вимоги чинного законодавства щодо звільнення [PERSON] за прогул. Враховуючи заяву [PERSON] за вх. №214 від 14 червня 2019 року з проханням надати йому трудову книжку та розрахунок на руки, на виконання вимог ст. 47 КЗпП України, п.4.2 Інструкції №58, ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» 19 липня 2019 року направило на відому Товариству адресу [PERSON] лист-повідомлення №498 від 19 липня 2019 року з проханням звернутися до відділу кадрів ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» для отримання трудової книжки та розрахунку, з копією наказу №114-к/тр від 19 липня 2019 року, який [PERSON] особисто отримав 02 серпня 2019 року. З моменту отримання листа-повідомлення [PERSON] до Товариства не звертався ані для отримання трудової книжки, ані розрахунку, а також для ознайомлення з випискою із протоколу засідання профспілкового комітету №48/1 від 18 липня 2019 року. В позовній заяві позивач зазначає про недопущення його до робочого місця та звернення його до правоохоронних органів з цього приводу. Насправді позивач спочатку відвідав Товариство, а після його залишення звернувся до правоохоронних органів на скорочений номер «102» щодо його звільнення з роботи, а не щодо недопущення до робочого місця. Згідно із заявою про прийняття на роботу від 08 листопада 2018 року [PERSON] під розпис ознайомлено із Колективним договором Товариства, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами праці на робочому місці, що підтверджується його підписом у заяві. Згідно з контрольним листом для працівника, який призначається на роботу, про проходження інструктажу в ТДВ «АТП 16363» від 08 листопада 2018 року [PERSON] пройшов інструктаж із вхідного інструктажу із техніки безпеки відповідно до умов роботи водієм автотранспортних засобів проведеного інженером з охорони праці ТДВ «АТП 16363» та ознайомлений із такими документами: колективним договором, робочою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказом про штрафні санкції за перебування на роботі у нетверезому стані та інші. Отже, твердження позивача щодо його не ознайомлення з колективним договором, посадовою інструкцією та іншими документами не відповідають дійсності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснив про обставини, викладені у відзиві на позов. 12 лютого 2021 року третьою особою директором Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортну підприємство №16363» Кривенком Л.В. надані письмові пояснення, які є аналогічними викладеним у відзиві на позов. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 серпня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року клопотання позивача [PERSON] про залучення третьої особи задоволено, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено директора Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» Кривенка Леоніда Федоровича. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно розпорядження про прийняття на роботу № 192-к/тр від 08.11.2018 [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів автоколони № 3 Товариства з додатковою відповідальністю «Автотранспортне підприємство № 16363» з 09 листопада 2018 року на підставі заяви [PERSON] від 08.11.2018. 14 червня 2019 року позивач подав заяву на ім`я директора ТДВ «АТП-16363» [PERSON] про звільнення з займаної посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням з 14 червня 2019 року без відпрацювання та видачу трудової книжки та розрахунку. Зазначену заяву отримано відповідачем 14 червня 2019 року за вх.. № 214. 27 червня 2019 року позивачем на адресу директора ТДВ «АТП-16363» [PERSON] засобами поштового зв`язку направлено заяву, в якій він просить надати відповідь щодо причин недопущення його на територію ТДВ «АТП-16363» охороною підприємства 26.06.2019 та 27.06.2019, а також відповідь на його заяву про звільнення від 14.06.2019, до заяви позивачем також був наданий листок непрацездатності. Зазначена заява отримана відповідачем 02 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відстеженням поштового відправлення з офіційного сайту УКРПОШТИ. Листом від 14.08.2019 № Г-1559 41/14/02-2019 начальником Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Грисіку С.О. надано відповідь на його звернення щодо можливого неприбуття 18.07.2019 працівників поліції на його повідомлення з приводу звільнення з роботи, згідно якої виявлено факт неприбуття екіпажу патрульної поліції за повідомленням позивача 18.07.2019 о 11.52 та 12.01. Відповідачем надані до суду акти фіксації працівника на робочому місті від 04.06.2019, 05.06.2019, 06.06.2019, 07.06.2019, 10.06.2019, 11.06.2019, 12.06.2019, 13.06.2019, 14.06.2019, 17.06.2019, 18.06.2019, 26.06.2019, 27.06.2019, 01.07.2019, 02.07.2019, 03.07.2019, 04.07.2019, 05.07.2019, 08.07.2019, 09.07.2019, 10.07.2019, 11.07.2019, 12.07.2019, 15.07.2019, 16.07.2019, 17.07.2019, 18.07.2019, складені начальником 3-ї автоколони Лошак В.В., юрисконсультом [PERSON] , диспетчером [PERSON] , якими зафіксовано факт відсутності водія [PERSON] на роботі протягом робочого часу з 08.00 до 17.00 у відповідні дати, з зазначенням відсутності заяв позивача про надання відпустки. Зазначені в актах робочі дні згідно табелів робочого часу ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство за період з 01.06.2019 по 30.06.2019 та за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 обліковані відповідачем як прогули, в табелі мається зазначення про перебування позивача на лікарняному 19.06.2019, 20.06.2019, 21.06.2019, 24.06.2019, 25.06.2019. 27 червня 2019 року на адресу позивача був направлений лист за підписом начальника відділу кадрів ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» Лад І.О., яким позивачу було повідомлено про необхідність в 3-денний термін з моменту листа з`явитись до відділу кадрів для пояснення причини відсутності на робочому місці з 04 червня 2019 року або надати виправдувальні документи. Направлення листа підтверджується описом вкладення у лист, накладною УКРПОШТИ про відправлення листа № 6117232301313 та фіскальним чеком. Зазначений лист був отриманий позивачем 06.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6117232301313. 18 липня 2019 року начальником відділу кадрів Клименко М.В., начальником 3-ї автоколони Лошак В.В. та головою ПК Гребенюк В.Т. складено акт фіксації відмови від надання письмових пояснень, згідно якого 18 липня 2019 року водій [PERSON] у присутності зазначених осіб відмовився надавати пояснення щодо прогулів з 04 червня 2019 року по 18 липня 2019 року. Як вбачається з виписки з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «ХАТП-16363» № 48/1 від 18.07.2019 прийнято рішення про надання згоди на звільнення водія [PERSON] за прогули відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. В протоколі також зазначено про присутність на засіданні профспілкового комітету [PERSON] , який відмовився надавати пояснення щодо відсутності на роботі, вів себе зухвало, розмовляв підвищеним тоном та залишив засідання. Згідно наказу директора Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське Автотранспортне підприємство № 16363» про припинення трудового договору (контракту) № 114-к/тр від 19.07.2019 [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів 19 липня 2019 року за прогул відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України та на підставі протоколу засідання профспілкового комітету № 48/1 від 18.07.2019. Листом № 498 від 19.07.2019 за підписом начальника відділу кадрів ТДВ «АТП-16363» [PERSON] позивачу було повідомлено про його звільнення за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, а також повідомлено про необхідність звернутись до відділу кадрів для отримання трудової книжки та до бухгалтерії підприємства за остаточним розрахунком. Вищезазначений лист та копія наказу про звільнення № 114-к/тр направлено позивачу рекомендованим листом та отримано останнім 20 липня 2019 року, що підтверджується описом вкладення у лист, відстеженням поштового відправлення з офіційного сайту УКРПОШТИ, та не заперечується позивачем. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін позивач до цього часу не отримав трудову книжку та остаточний розрахунок при звільненні. Застосовані норми права. Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Частиною першою\~статті 148 КЗпП України \~визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом із тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. У\~статті 149 КЗпП України\~визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Водночас, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Згідно із\~статтею 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до частини першої\~статті 43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті\~40\~та пунктами 2 і 3 статті\~41\~цього\~Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно з положеннями\~статті 48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Питання пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком, регулюються Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27\~квітня 1993\~р. №\~301, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29\~липня 1993\~р. №\~58. Відповідно до пункту\~4.1 Інструкції №\~58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, у разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Згідно із пунктом\~4.2 Інструкції №\~58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Документація з обліку трудових книжок на підприємстві ведеться в «Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них», форма якої затверджена наказом Міністерства статистики України від 11\~серпня 1993\~р. №\~180. Книга ведеться співробітником, що займається кадровими питаннями в організації. В ній реєструються всі трудові книжки, що прийняті від співробітників при працевлаштуванні, а також трудові книжки та вкладиші до них, що видані вперше. При звільненні трудова книжка видається працівнику під розпис у «Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них». Статтею\~47 КЗпП визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті\~116 КЗпП. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення (рекомендований лист з повідомленням про вручення) із вказівкою про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки в установі. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у\~статті 235 КЗпП України. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Мотиви, з яких виходив суд, та висновки суду. \~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відсутність позивача на робочому місті у період часу з 04 червня 2019 року по 18 липня 2019 року, а саме 04.06.2019, 05.06.2019, 06.06.2019, 07.06.2019, 10.06.2019, 11.06.2019, 12.06.2019, 13.06.2019, 14.06.2019, 17.06.2019, 18.06.2019, 26.06.2019, 27.06.2019, 01.07.2019, 02.07.2019, 03.07.2019, 04.07.2019, 05.07.2019, 08.07.2019, 09.07.2019, 10.07.2019, 11.07.2019, 12.07.2019, 15.07.2019, 16.07.2019, 17.07.2019, 18.07.2019 підтверджена наданими відповідачем доказами відповідними актами фіксації працівника на робочому місті складеними працівниками ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» в кількості 3-х осіб, якими зафіксовано факт відсутності водія [PERSON] на роботі у зазначені дні протягом всього робочого часу, табелями обліку робочого часу за період з 01.06.2019 по 30.06.2019 та за період з 01.07.2019 по 31.07.2019. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місті у зазначені дати, доводи позивача, що до 14 червня 2019 року він постійно знаходився на робочому місці, але не виконував трудові обов`язки через відсутність роботи, та що починаючи з 14 червня 2019 року саме відповідач порушував його трудові права та не допускав на територію підприємства до робочого місця позивача, не підтверджені жодним чином будь-якими доказами, а ґрунтуються лише на поясненнях позивача та його представника у судовому засіданні. Лист від 14.08.2019 № Г-1559 41/14/02-2019 за підписом начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на ім`я [PERSON] , на який посилається позивач як на доказ порушення його трудових прав відповідачем, не містить жодної інформації щодо наявності обставин недопущення позивача на робоче місце, а містить відомості щодо разового факту звернення позивача до органів поліції лише з приводу його звільнення. При цьому суд приймає до уваги, що позивач звертався до правоохоронних органів 18 липня 2019 року в день, коли він був присутнім на території підприємства з приводу розгляду питання щодо його звільнення, що підтверджується випискою з протоколу засідання профспілкового комітету, актом про відмову від надання позивачем письмових пояснень від 18.07.2019, наданим відповідачем витягом з журналу охорони підприємства реєстрації осіб станом на 18 липня 2019 року. Доводи позивача на постійний тиск на нього з боку керівництва підприємства, застосування до нього погроз та намагання застосування фізичної сили не заслуговують на увагу суду, оскільки не підтверджені позивачем жодними доказами. При розгляді питання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення позивач не надав відповідачу жодних пояснень з приводу відсутності його на робочому місці, що підтверджується актом про відмову від надання позивачем письмових пояснень від 18 липня 2019 року та випискою з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «ХАТП-16363» № 48/1 від 18.07.2019, в якому зафіксовано зухвалу поведінку позивача та відмову від надання пояснень. Отже, за таких обставин суд вважає, що позивачем 04.06.2019, 05.06.2019, 06.06.2019, 07.06.2019, 10.06.2019, 11.06.2019, 12.06.2019, 13.06.2019, 14.06.2019, 17.06.2019, 18.06.2019, 26.06.2019, 27.06.2019, 01.07.2019, 02.07.2019, 03.07.2019, 04.07.2019, 05.07.2019, 08.07.2019, 09.07.2019, 10.07.2019, 11.07.2019, 12.07.2019, 15.07.2019, 16.07.2019, 17.07.2019, 18.07.2019 було вчинено дисциплінарний проступок у виді прогулу, а тому у відповідача відповідно до положень ч.4 ст.40, ст..148 КЗпП України були наявними підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Перебування позивача на лікарняному, на що посилається також позивач в судовому засіданні, не виключає прогулів останнього у вищезазначені дати, оскільки, як встановлено судом позивач перебував на лікарняному в період з 19 червня 2029 року по 25 червня 209 року включно, зазначений період часу, як вбачається з табеля обліку робочого часу не визначається відповідачем як прогул, облікований як перебування позивача на лікарняному. Крім того, як зазначено представником відповідача, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення відповідачем був врахований зазначений період перебування позивача на лікарняному та не визначається як прогул. При звільненні позивача відповідачем були дотримані положення статей 40, 43, 147, 148, 149 КЗпП України, що повністю підтверджується наданими відповідачем доказами, а саме: випискою з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «ХАТП-16363» № 48/1 від 18.07.2019 про надання згоди на звільнення позивача; листом від 27 червня 2019 року на ім`я позивача за підписом начальника відділу кадрів ТДВ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363» Лад І.О., яким позивачу було повідомлено про необхідність в 3-денний термін з моменту листа з`явитись до відділу кадрів для пояснення причини відсутності на робочому місці, актом про відмову від надання позивачем письмових пояснень від 18 липня 2019, листом № 498 від 19.07.2019 за підписом начальника відділу кадрів ТДВ «АТП-16363» [PERSON] на ім`я позивача, яким останньому направлено копію наказу про звільнення, а також повідомлено про необхідність звернутись до відділу кадрів для отримання трудової книжки та до бухгалтерії підприємства за остаточним розрахунком. Доводи позивача, про те, що він не отримував лист від 27 червня 2019 року спростовуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6117232301313, згідно якого зазначений лист був отриманий позивачем 06.07.2019. Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що 18 липня 2019 року засідання профспілкового комітету насправді не відбувалось, оскільки вони не підтверджені жодними доказами та спростовуються випискою з протоколу засідання № 48/1 від 18.07.2019. Щодо доводів позивача про відсутність підстав для звільнення його за прогул, оскільки ним 14 червня 2019 року надана була заява про звільнення за власним бажанням, яка була проігнорована відповідачем, суд зазначає наступне. Як вбачається зі змісту заяви позивача від 14 червня 2019 року, останній просить звільнити його за власним бажанням в день подання заяви без відпрацювання. Ч.1 ст. 38 КЗпП України яка встановлює виключні випадки, коли власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В порушення вимог ч.1 ст.38 КЗпП України у заяві про звільнення за власним бажанням жодних причин для розірвання трудового договору раніше двотижневого строку попередження позивач не зазначив, отже після подання ним заяви мав виконувати роботу та бути присутнім на робочому місці як за звичайних умов протягом двох тижнів з моменту подання заяви або надати документ, що підтверджує поважність причини невиходу на роботу, але як встановлено судом 14.06.2019, 17.06.2019, 18.06.2019, та після лікарняного з 26.06.2019 на роботу не вийшов, в зв`язку з чим вчинив прогул. Наявності будь-якої згоди між відповідачем та позивачем про звільнення останнього в день подання заяви судом не встановлено. Отже, суд вважає, що відповідач мав право звільнити позивача за прогул, а не за власним бажанням. Крім того, суд враховує, що заява позивача про звільнення за власним бажанням була подана після вчинення прогулів 04.06.2019, 05.06.2019, 06.06.2019, 07.06.2019, 10.06.2019, 11.06.2019, 12.06.2019, 13.06.2019. Доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст..ст.47, 116 КЗпП України щодо видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні суд вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду про відсутність в діях відповідача вимог законодавства про працю, оскільки як встановлено судом в день звільнення позивач був відсутнім на роботі, а тому роботодавець, дотримуючись вимог законодавства про працю, зазначених судом вище в рішенні, направив позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та остаточного розрахунку, адже пересилання трудової книжки поштою допускається лише за письмовою згодою працівника. Будь-яких належних та допустимих доказів неможливості отримання трудової книжки та остаточного розрахунку, направлення відповідачу письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою, а також звернення до відповідача у будь-який спосіб для вирішення зазначених питань, позивачем до суду не надано. Позивачем також не надано до суду доказів звернення його до відповідача щодо ознайомлення з протоколом засідання профспілкового комітету або отримання копії такого протоколу, та наявності з боку відповідача будь-яких перешкод в ознайомленні, обов`язку направлення працівнику копії протоколу засідання профспілкової організації, на якому прийнято рішення про надання згоди на звільнення, законодавство про працю не містить. Доводи позивача про те, що в порушення вимог ст..29 КЗпП України, його не було ознайомлено з колективним трудовим договором, штатним розписом, посадовою інструкцією та іншими нормативними актами підприємства повністю спростовуються наданими відповідачем доказами: заявою [PERSON] від 08.11.2018 про прийняття на роботу, яка містить підпис позивача про ознайомлення його з колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами праці на робочому місці; контрольним листом для працівника, який призначається на роботу від 08.11.2018, який містить підпис позивача про проходження інструктажу, ознайомлення з колективним договором, ознайомлення з робочою інструкцією, правилами трудового розпорядку та наказом про штрафні санкції за перебування на роботі у нетверезому стані. На підставі вищевикладеного суд прийшов висновку про відсутність в діях відповідача порушень вимог законодавства про працю при звільненні позивача, а тому позовні вимоги не відповідають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, а позивач звільнений від оплати судових витрат на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed