Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Коропецької селищної об`єднаної територіальної громади з позовом про визнання права власності в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,65 га з яких: - земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку; - земельну ділянку площею 0,50 га для ведення підсобного селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, який розміщений за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала за законом на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.09.2008 року. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,50 га для ведення підсобного селянського господарства, згідно рішення від 29.05.1995 року Коропецької селищної ради, яким вирішено передати безоплатно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки [PERSON] площею 0,65 га в тому числі 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,50 га для ведення підсобного селянського господарства. Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки спадщину належним чином прийняла так як є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який обслуговується вищевказаною земельною ділянкою. [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 12.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 10.11.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області позовну заяву [PERSON] в частині заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідачів судових витрат - залишено без розгляду. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] який помер [INFO] , [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представником позивача подано заяву про розгляд справи в відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю просять їх задовольнити, також представник позивача просить залишити позовну вимогу [PERSON] про стягнення судових витрат з відповідача без розгляду. Відповідач - представник Коропецької селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності визнає повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 70 років в смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №17. За життя [PERSON] належала: -земельна ділянка загальною площею 0,65 га, з якої 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,50 га для ведення підсобного селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується архівним витягом із протоколу №3-4 третьої сесії двадцять другого скликання Коропецької селищної Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08 квітня і 29 травня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», згідно якого передано [PERSON] безоплатно у приватну власність в користування земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення підсобного господарства в розмірі 0,65 га, з яких 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,50 га для ведення підсобного селянського господарства. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20433454 від 02.10.2008 року, реєстраційний номер 24900851, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розміщений по [ADDRESS] , на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.09.2208 року (Справа №2-383/2008р.). Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується: -копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.01.1957 року згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON] ; -копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.08.1976 року, згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Проте, як встановлено з матеріалів справи спадкодавець не отримав на вказані земельні ділянки правовстановлюючі документи. Результатом цього стало те, що спадкоємець отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2020 року №401/02-31 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав на спадкове майно, яке належало [PERSON] V. Джерела права й акти їх застосування. Визначаючись із заявленою вимогою позивача щодо права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , суд враховує наступне. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанова №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Як вбачається з матеріалів справи на час смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття [PERSON] спадщини в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в п.65 правових позицій від 01.12.97 «vd971201» висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році роз`яснила, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом, [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] так як на час його смерті була зареєстрована та проживала разом з ним, що підтверджується Актом опиту свідків №12 від 16.03.2020 року смт.Коропець та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 20433454 від 02.10.2008 року, реєстраційний номер 24900851, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розміщений по [ADDRESS] , (рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.09.2208 року, Справа №2-383/2008р.). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Проте з матеріалів справи встановлено, що державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад (у редакції чинній на момент подачі позову). Положеннями статей 6, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час надання [PERSON] дозволу на приватизацію) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Статтею 23 ЗК України 1990 року (у вказаній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 року №2200-ХІІ «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет). Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (далі - Інструкція №43). Тобто на час вирішення питання про передачу земельної ділянки [PERSON] у власність та користування, затвердження акту про виніс земельної ділянки в натурі (на місцевості) порядку послідовних дій процедури та форми державного акту затверджено не було, як не було затверджено і самого нормативного акту, яким би регулювалися ці правовідносини. Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01.01.2002 року. Відповідно до п. 1 розділу Х «Прикінцевих положень ЗК України» 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. У випадках, визначених частинами першою - третьою цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями набула право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що належали останньому, включно з переходом прав на земельні ділянки, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право власності в порядку спадкування слід визнати за [PERSON] . На підставі викладеного

Outcome: partial