Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитно-заставного договору № DNІ0AЕ00000218 від 14.08.2006 року (далі - Кредитний договір) Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» надав [PERSON] (далі - Відповідач) кредит в сумі 24 000 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2011 року, а також 5250 доларів США на сплату страхових платежів. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNI0AE0000218 від 14 серпня 2006 року у загальному розмірі 60 456 доларів США 81 цент (що за офіційним курсом долару США - 11 гривень 75 копійок за один долар США станом на 19.05.2014 року дорівнює 710 367 грн. 52 коп.), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15023,30 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 28008, 97 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1876, 95 доларів США, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 15 547,59 доларів США. Оскільки зазначеним рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованість за період з 14.08.2006 року по 24.12.2013 року, то за період після подання позовної заяви, тобто з 18.01.2014 року по 23.02.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 3 056,07 доларів США, з яких 3 056,07 доларів США - 3 % річних від простроченої суми. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просити суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNІ0AЕ00000218 від 14.08.2006 року за період з 18.01.2014 року по 13.01.2021 року у розмірі 3 149,95 доларів США, що за курсом НБУ від 13.01.2021 року складає 88 324 грн. 60 коп., з яких 3 149,95 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, а також судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено позовних вимог. Зокрема, із позовної заяви неможливо встановити, що починаючи з 18.01.2014 року і на день подачі позову розмір непогашеної заборгованості складає суму на якій наголошує позивач. Окрім цього з наданих позивачем документів неможливо зрозуміти в якій сумі була стягнута заборговають за рішенням суду, а наданий банком розрахунок не містить підпису уповноваженої особи і печатки банку. У зв`язку із чим відповідач просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Також відповідач просила застосувати строки позовної давності, про що подала відповідну заяву. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, у якому, посилаючись на те, що винесення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява, у якій вона заперечувала проти задоволення позову, розгляд справи просила провести без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14.08.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNІ0AЕ00000218, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 24 000 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2011 року, а також 5250 доларів США на сплату страхових платежів (а.с. 10-11). Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість станом на 24.12.2013 року за кредитним договором № DNI0AE0000218 від 14 серпня 2006 року у загальному розмірі 60 456 доларів США 81 цент (що за офіційним курсом долару США - 11 гривень 75 копійок за один долар США станом на 19.05.2014 року дорівнює 710 367 грн. 52 коп.), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15023,30 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 28008, 97 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1876, 95 доларів США, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 15 547,59 доларів США (а.с. 3-6). Із матеріалів справи вбачається, що вказане судове рішення набрало чинності у передбаченому законом порядку. Доказів виконання відповідачем такого судового рішення у його повному обсязі матеріали справи не містять. Позивач наголошує на тому, що оскільки вищезазначеним рішенням суду з відповідача було стягнуто заборгованість за період з 14.08.2006 року по 24.12.2013 року, і вказане судове рішення відповідачем не виконано, то за період після подання позовної заяви, тобто з 18.01.2014 року по 13.01.2021 року виникла заборгованість у розмірі 3 149,95 доларів США, що за курсом НБУ від 13.01.2021 року складає 88 324 грн. 60 коп., з яких 3 149,95 доларів США - 3 % річних від простроченої суми. У свою чергу відповідач не визнає вказаних обставин з наведених у відзиві на позов мотивів, внаслідок чого суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У частині першій статті 526 ЦК України зазначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з наведеного зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Главою 50 ЦК України не передбачено підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Таким чином, з ухваленням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 19 травня 2014 року рішення, про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Суд вимушений відхилити доводи відповідача щодо того, що банком не доведено того, що на день подачі позову розмір непогашеної заборгованості складає саме 15023,30 доларів США. Адже, як вказувалось вище, судовим рішенням від 19.05.2014 року було стягнуто із відповідача суму заборгованості станом на 24.12.2013 року за кредитним договором № DNI0AE0000218 від 14 серпня 2006 року у загальному розмірі 60 456 доларів США 81 цент (що за офіційним курсом долару США - 11 гривень 75 копійок за один долар США станом на 19.05.2014 року дорівнює 710 367 грн. 52 коп.), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15023,30 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 28008, 97 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1876, 95 доларів США, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань у розмірі 15 547,59 доларів США. При цьому, банк у своєму позові (з урахуванням уточнень позовної заяви від 11.08.2021 року) наголошує, що до 18.04.2014 року боржником таке рішення не виконав, у зв`язку з чим прострочена сума заборгованості становить 15023,30 доларів США. У свою чергу, боржник заперечуючи проти існування заборгованості у вказаному розмірі не подав суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу, що б підтверджував виконання таким учасниками справи судового рішення у вказаній частині щодо сплати заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15023,30 доларів США. Суд зазначає, що предметом розгляду цієї справи не є перевірка розміру заборгованості, що виникла з 14.08.2006 року по 14.08.2013 року, оскільки вказані обставини вже перевірялись судом під час ухвалення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська вказаного рішення від 19.05.2014 року. Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає доведеним факт існування заборгованості у відповідача за тілом кредиту в розміру 15023,30 доларів США станом на день набрання вищенаведеним судовим рішенням законної сили. Також відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували обставину виконання судового рішення в частині сплати заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15023,30 доларів США, яка визначена судовим рішенням. Відтак суд вважає доведеним наявність у відповідача невиконаного боргового зобов`язання перед банком у вказаному розмірі 15023,30 доларів США на день звернення до суду із даним позовом. Із наданого представником позивача розрахунку вбачається, що розрахунок 3% річних здійснювався таким учасником справи за період, починаючи з 18.01.2014 року по 13.01.2021 року, виходячи саме з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 023,30 доларів США, що була встановлена судовим рішенням. Суд зазначає, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. В даному випадки правом вимагати сплати суми боргу з урахування трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Таким чином, в даному випадку вимоги банку про стягнення 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням, є доведеними у повному обсязі, та такими, що ґрунтується на вказаних нормах матеріального закону. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. В даному випадку відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача. Відтак, суд доходить висновку, що в даному випадку право позивача на стягнення 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням обмежується останніми трьома роками, які передували подачі даного позову до суду, саме через заявлення відповідачем заяви про застосування строків спливу позовної давності до спірних правовідносин. Таким чином з відповідача на користь банку підлягає стягненню 3% річних за період 07.04.2017 року по 07.04.2020 року у сумі 1352, 10 доларів США, (розрахунок здійснюється за формулою: сума боргу х 3%/100%х1098/366, отже, 15023, 30 х3%/100%х1098/366= 1352, 10 доларів США). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 008 грн. 27 коп. (37 912 грн. 88 коп. х 2270 грн. : 85 356 грн. 04 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial