Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 14.05.2020 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] ) про зменшення розміру аліментів. В ході судового розгляду ухвалою суду від 16.07.2020 року змінено прізвище відповідача у означеній справі на « [PERSON] ». У позові [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, що утримуються з нього на користь відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), визначивши їх у розмірі однієї шостої (1/6) від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, а раніше виданий на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.10.2005 року виконавчий лист у справі №2-852 2005 р. - відкликати. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що згідно з виконавчим листом, виданим 21.10.2005 року Шаргородським районним судом Вінницької області по справі №2-852 2005 р., з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист знаходиться на виконанні в Жмеринському міськрайонному відділі ДВС, а заборгованість по сплаті аліментів станом на 25.05.2020 року складає 706,25 грн. Крім того, згідно з судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.01.2020 року, з нього стягуються аліменти на корить [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення старшою донькою повноліття. Заборгованості по сплаті аліментів станом на [INFO] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] відсутня. Інших осіб на утриманні, окрім трьох неповнолітніх дітей, у нього немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Станом на час присудження аліментів на утримання дочки [PERSON] він мав постійне місце роботи та заробітну плату, а також не мав інших утриманців. Так, за місцем роботи він отримував заробітну плату в розмірі приблизно 5000-6000 грн. на місяць, якої не вистачало на утримання його сім`ї, яка на той час складалася з дружини [PERSON] та двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим він 17.04.2019 року звільнився з роботи та їздив на заробітки в м. Київ, де працював на будівництві та отримував заробітну плату в розмірі 10000 грн. на місяць, але у зв`язку з карантином, пов`язаним із коронавірусом на території України, на теперішній час офіційно ніде не працює. На обліку у центрі зайнятості він не перебуває. Оскільки він не працює, то аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] нараховуються, виходячи із розміру середньої заробітної плати за місцем його проживання - по м. Жмеринка Вінницької області, та становлять 7/12 частини або 58,33% від усіх доходів та від розміру середнього заробітку по м. Жмеринка. На даний час значно змінився, зокрема, збільшився загальний розмір стягуваних з нього аліментів, оскільки з нього утримується більше половини від середньої заробітної плати, розмір якої становить 6773,08 грн. (зокрема на утримання дочки [PERSON] - 2902,75 грн. (1/4 частина), на утримання [PERSON] та [PERSON] - 3870,33 грн. (1/3 частина), тому він змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Розмір нарахованих аліментів є більшим за розмір аліментів, визначений у частці від його доходу як платника аліментів, згідно із ст.183 СК України. Вважає, що частиною 2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження для відрахувань із заробітної плати, які не можуть перевищувати 50 відсотків заробітної плати, як і ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», якою також передбачено, що розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків. Його матеріальне становище погіршилося, оскільки він ніде не працює та не має постійних доходів, а тому стягнення з нього аліментів за двома виконавчими листами ставить його з відповідачем, а також двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу в нерівні умови, позбавляє можливості забезпечувати себе коштами, необхідними на харчування та на побутові потреби. Враховуючи те, що на момент звернення з цим позовом до суду його матеріальне та сімейне становище суттєво змінилося, оскільки він не отримує стабільних доходів, які отримував на момент визначення розміру аліментів за позовом відповідача на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів, окрім того з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісяця, тому вважає, що на утримання дочки [PERSON] повинні відраховуватися аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Всі ці обставини свідчать про зміни у його сімейному та майновому стані, зокрема, погіршення матеріального стану, у зв`язку із чим наявні підстави для зменшення розміру аліментів і задоволення позову. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов [PERSON] до неї про зменшення розміру аліментів, але 16.06.2020 року подала до Шаргородського районного суду заяву (а.с.22), в якій повідомила суд про визнання позовних вимог [PERSON] до неї про зменшення розміру аліментів у повному обсязі, у зв`язку із чим просить ухвалити рішення про задоволення позову. В перше судове засідання відповідач [PERSON] також не прибула, в заяві від 16.06.2020 року просить розглянути цивільну справу за її відсутності у зв`язку із неможливістю прибути до суду (а.с.22). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно із заявою від 09.07.2020 року, що надійшла до суду 13.07.2020 року, просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.27). 2. 16.06.2020 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову, в якій повідомила суд про визнання нею у повному обсязі позовних вимог [PERSON] до неї про зменшення розміру аліментів, просить розглянути цивільну справу за її відсутності (а.с.22). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 11.06.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито провадження та призначено перше судове засідання на 16.07.2020 року (а.с.20-21). 2. В засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви позивача, відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати судовий розгляд у відсутності сторін. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 4. 16.07.2020 року судом постановлено ухвалу про зміну прізвища відповідача у справі з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.29). 5. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідач [PERSON] визнала позов [PERSON] у повному обсязі, визнання нею позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] 6. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON] 7. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначеного за рішенням суду. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Суд встановив, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.10.2005 року стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.10.2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Вище вказаний факт підтверджується копією виконавчого листа Шаргородського районного суду Вінницької області, виданого 21.10.2005 року у справі №2-852 2005 р. (а.с.11). Крім того, судом встановлено, що позивач з 10.08.2008 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6). Від шлюбу з [PERSON] позивач має двох малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.7-8). Судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду від 28.01.2020 року у справі №130/135/20 стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розміри однієї третини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.01.2020 року і до досягнення старшою донькою повноліття, - [INFO] (а.с.12). З розрахунку заборгованості Жмеринського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області зі сплати аліментів позивачем на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на 29.02.2020 року наявна заборгованість у останнього в розмірі 706,25 грн. (а.с.13). Крім того, судом встановлено, що позивач на даний час ніде не працює, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої останньому 10.11.2002 року (а.с.9-10). З довідки, виданої позивачу Жмеринською міськрайонною філією Вінницького обласного центру зайнятості 13.05.2020 року за №354 вбачається, що останній на обліку у Жмеринській міськрайонній філії Вінницького обласного центру зайнятості станом на 13.05.2020 року не перебуває (а.с.15). Отже, судом встановлено, що позивач одружився вдруге і від шлюбу має двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з останнього судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду від 28.01.2020 року стягнуто аліменти у розміри однієї третини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.01.2020 року. Встановлені обставини свідчать про зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача, а саме: про погіршення матеріального стану внаслідок того, що позивач, окрім доньки [PERSON] , має на утриманні ще двох малолітніх дітей, що, на переконання суду, впливає на його спроможність сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] за рішенням суду у справі №2-852 2005р. у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян, щомісячно, та є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів, тобто його зменшення. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни (у даному випадку - зменшення) розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами - у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абз.2 ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.ч.2, 3 ст.183 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. VІ. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування У позовній заяві позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зсилається, крім вимог ст.ст.180-183 СК України, на норми ст.184 СК України. Суд вважає, що вказана норма права при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягає, оскільки стосується визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на норми ч.2 ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо відрахування із його заробітку (доходу) при стягненні аліментів не більше 50 відсотків заробітку. Частиною 2 ст.128 КЗпП України дійсно встановлено, що при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Разом з тим, ч.3 ст.128 КЗпП України встановлено, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Трактування позивачем ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» є довільним та таким, що не відповідає цій нормі Закону. Так, ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Таким чином, вказані вище норми права, на які зсилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, застосуванню при вирішенні спірних правовідносин не підлягають. VІІ. Висновки суду Проаналізувавши усі обставини, які становлять предмет доказування і мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими сторонами. Зокрема, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , яка є неповнолітньою і спосіб утримання якої є предметом даного спору і на утримання якої з відповідача на даний час стягуються аліменти згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області в частці від доходу позивача, зокрема в розмірі ј частини заробітку (доходу). Вказані обставини підтверджуються проаналізованими судом вище належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Проаналізовані судом докази дають підстави суду для висновку, що стягуваний з позивача розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] &#188; від його доходу у виді заробітку, обмежує його право на належне утримання інших двох дітей позивача, які народилися від другого шлюбу, - [PERSON] та [PERSON] , ставить у нерівне становище позивача та відповідача, а також двох малолітніх дітей позивача від другого шлюбу. Так, ч.2 ст.183 СК України встановлено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері чи батька на їх утримання. Разом з тим, вказана частка не визначена СК України, а навпаки, ч.1 ст.183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. Крім того, на утримання неповнолітніх малолітніх дітей від другого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] з позивача стягуються аліменти на підставі судового наказу Жмеринського міськрайонного суду від 28.01.2020 року. Частиною 5 ст.183 СК України визначено частку заробітку (доходу) платника аліментів на трьох дітей у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу і зазначено, що така частка не може становити більше половини заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що на утримання трьох дітей позивача частка від його заробітку (доходу) не може перевищувати половини цього доходу, а тому на утримання однієї дитини повинна становити 1/6 від заробітку (доходу) (1/2 : 3 = 1/6). Таким чином, суд прийшов до переконання, що права [PERSON] порушені і його позов підлягає задоволенню, а розмір аліментів на утримання дитини - дочки [PERSON] слід зменшити і визначити в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому суд виходить також із захисту інтересів усіх трьох дітей позивача, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів підлягає задоволенню. Позов [PERSON] в частині відкликання виконавчого листа, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області 21.10.2005 року у цивільній справі №2-852 2005 р., задоволенню не підлягає, оскільки це не входить до компетенції суду та не передбачено нормами СК України та ЦПК України.

Outcome: partial