Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 5589,17 грн. та судові витрати в сумі 993,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.02.2011 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ВМW», державний номерний знак [NUMBER], скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої пошкоджений автомобіль «DAEWOO», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м.Харкова від 03.03.2011 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб відповідно до висновку експерта складає 5 935,78 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. 25.03.2011 р. [PERSON], скориставшись своїм правом, передбаченим вказаним Законом, подав заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 4 946,48 грн., виходячи з наступного розрахунку: 5 935,78 грн. (матеріальна шкода), 989,30 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 642,69 грн., а всього 5 589,17 грн. (4 946.48 грн. + 642,69 грн.) Посилаючись на ст. 1191 ЦК України, позивач вважає, що має право на відшкодування відповідачем понесених витрат на виплату страхового відшкодування в порядку регресу. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач надав письмові заперечення проти позову (а.с. 27, 28), в яких вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки з моменту ДТП 10.02.2011 року до моменту звернення позивачем до суду з даним позовом минуло більше трьох років. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених вище, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. 10.02.2011 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ВМW», державний номерний знак [NUMBER], скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «DAEWOO», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2011 року (а.с. 5). Розмір завданих [PERSON] збитків у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, відповідно до висновку експерта, складає 5 935,78 грн., в тому числі 20% ПДВ (а.с. 7, 8). 25 березня 2011 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження належного йому автомобіля з вини відповідача в результаті ДТП 10.02.2011 року (а.с. 6). Наказом позивача № 1138 від 27.04.2011 року прийнято рішення сплатити [PERSON] відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в сумі 4946,48 грн. (а.с. 9). Вказана сума перерахована позивачем на рахунок [PERSON] 28 квітня 2011 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 1902 (а.с. 11). Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб від 28.08.2010 року, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 33), що також підтверджується копією паспорта громадянина України на ім'я відповідача (а.с. 26). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. На підставі вказаної норми закону позивачем здійснено відшкодування [PERSON] шкоди в сумі 4946,48 грн., заподіяної останньому внаслідок ДТП, яка мала місце 10.02.2011 року з вини відповідача. Частиною 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. 38.2.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Виходячи з вищевказаних норм закону, МТСБУ має право пред'явити вимогу до особи, винної у заподіянні шкоди, в розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи, що позивачем було сплачено [PERSON] відшкодування в розмірі 4 946,48 грн., позовні вимоги є обґрунтованими у вказаному розмірі. При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Враховуючи, що виплату відшкодування [PERSON] позивач здійснив 28 квітня 2011 року (а.с. 11), трирічний строк позовної давності за вимогою до відповідача сплив 28 квітня 2014 року, у той же час позивач звернувся до суду з даним позовом 05 березня 2014 року, тобто в межах строків позовної давності. В частині відшкодування витрат на залучення аварійного комісара в розмірі 642,69 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачене право особи, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, вимагати від винної особи інші витрати, крім виплаченого відшкодування. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, підлягають присудженню позивачеві понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 215, 58 грн. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 750,00 грн., то вказані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як убачається з наданої позивачем копії платіжного доручення від 19 лютого 2014 року (а.с. 71), позивачем сплачено ФОП [PERSON] передоплату (50 %) за надання правової допомоги. Однак вказаний документ не може бути визнаний належним підтвердженням розміру витрат на правову допомогу, оскільки не містить розрахунку цих витрат відповідно до вимог чинного законодавства. Окрім того, статтею 1 вищевказаного Закону передбачено компенсацію витрат за правову допомогу у конкретних справах, яка полягає в участі в судових засіданнях, вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи. Однак об'єктивно виконати вказані дії 19 лютого 2014 року (на час проведення оплати) було неможливо, оскільки провадження в даній справі відкрито судом 31 березня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial