Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 11.10.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] та [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року у справі № 523/16788/16 [PERSON] , визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність другого учасника події [PERSON] , була застрахована полісом № АЕ/8715009, відповідальність [PERSON] застрахована не була. Позивач зазначає, що потерпіла своєчасно звернулась з повідомленням про настання страхового випадку. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі 46389 грн. 27 коп. та витрати на послуги аварійного комісара. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] сплачене страхове відшкодування у розмірі: 47\~689, 27 грн., а також судовий збір сплачений при подачі позову до суду у розмірі 2\~102 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з цим на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Сечко С.В., в якій представник зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду та просить суд розгляд справи провести за його відсутності (а.с.68). Відповідач [PERSON] у судові засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с.67), однак, до суду не з`явився, про причини не явки суд не повідомив. Заяв від відповідача про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Як встановлено матеріалами справи, відповідач обізнаний та повідомлений про наявність в провадженні суду позовної заяви щодо нього. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, проаналізувавши надані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11.10.2016 року о 09 годині 30 хвилин, в с. Мізікевича ж/м «Радужний» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем «Mercedes» реєстраційний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Lexus» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року (справа № 523/16788/16) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.10). Постанова суду набрала законної сили. Згідно ч 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АЕ/8715009) (а.с.9) Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , на момент вчинення ДТП застрахована не була, що підтверджується відомостями Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.5) Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , своєчасно повідомила МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду а саме 13.10.2016 року та, 24.01.2017 року звернулась із заявою про відшкодування шкоди в наслідок ДТП (а.с.6,8). Відповідно до звіту № 36788 про оцінку, вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, від 04.11.2016 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Lexus» становить: 110\~278 грн. 03 коп., вартість матеріального збитку становить: 51\~042 грн. 58 коп. (а.с.16-21). Наказом МТСБУ № 3335 від 13.04.2017 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» [PERSON] , було визначено страхове відшкодування у розмірі: 46\~389 грн. 27 коп. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.31). На підтвердження сплати потерпілій суми страхового відшкодування позивачем надано платіжного доручення № 3335рв від 18.04.2017 року згідно якого [PERSON] , були перераховані кошти у розмірі: 46\~389 грн. 27 кп., також, платіжним дорученням від 28.04.2017 року № 36788рв МТСБ перерахувало ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» грошові кошти в розмірі: 1\~300 грн. (а.с.33). Відповідно до рахунку № 36788 вартість надання послуг ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за врегулювання справи згідно договору № 2016/1 від 25.02.2016 року складає 1300 грн. (а.с.34). Також, судом встановлено, що МТСБУ вживало дії щодо вирішення питання компенсації витрат в досудовому порядку, шляхом направлення листа від 05.07.2018 року вих. № 592 на адресу [PERSON] (а.с.37). Пунктом 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 38.2 та п. 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Як встановлено матеріалами справи, дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталась з вини відповідача, відповідальність якого на момент завдання шкоди не була застрахована, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Доказів протилежного суду надано не було. Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі: 46\~389 грн. 27 коп., та витрат на послуги аварійного комісара у розмірі: 1\~300 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved