Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 24 вересня 2008 року [PERSON] отримала кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом, а також зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів у розмірі 7% та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 36% річних. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому АТ КБ «Приватбанк» просив суд примусового стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, що становить 67267 гривень 93 копійки, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14365 гривень 77 копійок, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно сті.625 ЦК України - 2006 гривень 59 копійок, пені - 47216 гривень 14 копійок, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 3179 гривень 43 копійки. Крім того, позивач також просив стягнути на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 гривні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] направив до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, розгляд цивільної справи просив здійснити за його відсутності. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву (а.с.67-71), яким просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім цього, подала заяву про застосування строку позовної давності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 30 січня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.54-55). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 24 вересня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» видав [PERSON] кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом. В свою чергу, [PERSON] зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів у розмірі 7% та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 36% річних. Вказані обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.18 зворот). АТ КБ «Приватбанк» виконав своє зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] , згідно якої остання знімала грошові кошти та розрахувалася ними (а.с.83-87). Крім цього, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.94) вбачається, що станом на 24 вересня 2008 року [PERSON] був встановлений кредитний ліміт у розмірі 5000 гривень. В подальшому вказаний кредитний ліміт неодноразово змінювався та станом на 27 серпня 2013 року був встановлений у розмірі 12400 гривень, а з 09 вересня 216 року - 0,00 гривень. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічні висновки викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №207/2952/17, від 26 серпня 2020 року у справі №766/19614/18. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст.253 та ст.261 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що відповідач знімала з кредитної картки грошові кошти та розраховувалася ними. Тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 67267 гривень 93 копійки, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14365 гривень 77 копійок, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно сті.625 ЦК України - 2006 гривень 59 копійок, пені - 47216 гривень 14 копійок, штраф (фіксована частина) - 500 гривень, штраф (процентна складова) - 3179 гривень 43 копійки. Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 28 листопада 2019 року (а.с.17). З вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] нарахована заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 2006 гривень 59 копійок, пеня у розмірі 47216 гривень 14 копійок, а також штраф (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова) - 3179 гривень 43 копійки. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б вказували на те, що між сторонами по справі належним чином узгоджений обов`язок відповідача зі сплати на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, нарахованих на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України. Зокрема, згідно анкети-заяви (а.с.18) відсутня умова про розмір процентної ставки на прострочений кредит у розмірі 86,4% від простроченої суми заборгованості. Крім того, підставою для нарахування відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, є наявність невиконаного грошового зобов`язання, а АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів існування заборгованості, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. В той же час, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не підписувався відповідачем, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди щодо умови про сплату пені та штрафів за порушення грошового зобов`язання. Тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України у розмірі 2006 гривень 59 копійок, пені у розмірі 47216 гривень 14 копійок, а також штрафу (фіксована частина) - 500 гривень та штрафу (процентна складова) - 3179 гривень 43 копійки, відсутні. Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 14365 гривень 77 копійок. До вказаного висновку суд приходить вважаючи необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Оскільки, анкета-заява позичальника від 24 вересня 2008 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не передбачає кінцевого терміну погашення кредиту. У такому випадку початок перебігу строку позовної давності починається з моменту останнього платежу [PERSON] по кредиту, тобто 27 лютого 2018 року, згідно виписки по картковому рахунку (а.с.87). Таким чином, останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] внесла 27 лютого 2018 року, а з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернувся 28 січня 2020 року. Тому АТ КБ «Приватбанк» не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах від 05 вересня 2019 року у справі №697/1307/17-ц (провадження ), від 21 вересня 2020 року у справі №314/5082/17 (провадження). VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 15 січня 2020 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2102 гривні. Позов АТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, а саме 21,36% (14365,77 / 67267,93 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 448 гривень 99 копійок (2102 / 100% ? 21,36%). На підставі викладеного та

Outcome: partial