Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У 2018 році поряд з будинком була встановлена високовольтна лінія електропередачі (ЛЕП) напругою 10 кВ. При цьому, відстань від будинку до високовольтної лінії складає 7 метрів, що порушує санітарні норми. Під час перевірки Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Київській області щодо дотримання містобудівного законодавства було встановлено, що відстань від проекції крайнього проводу до будинку [PERSON] становить 7 метрів, тому при встановленні ЛЕП напругою 10 кВ були порушені вимоги п.11.3.9 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», ч.5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209 та п.2.4.8 ДСН 239-96 «Державних санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань», про що складено відповідний акт. У зв`язку з цим, [PERSON] просить визнати неправомірними дії ПрАТ «Київобленерго», зобов`язати ПрАТ «Київобленерго» перенести високовольтну лінію електропередачі (ЛЕП) 10 кВ, яка встановлена біля будинку за адресою: [ADDRESS] , на безпечну відстань по всій довжині будинку, яка передбачена чинним законодавством, а саме 10 метрів, а також стягнути з ПрАТ «Київобленерго» завдану моральну шкоду, розмір якої [PERSON] оцінює в 20000 гривень. ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні позивач підтримала пред`явлений позов та просила суд його задовольнити. Сільський голова Лазаренко О. Й. направив до суду лист (а.с.51). За змістом якого Гнідинська сільська рада не визнає пред`явлений позов та у зв`язку з великим навантаженням на роботі просить слухати справу без представника сільської ради. Представник ПрАТ «Київобленерго» надав до суду відзив на позовну заяву. Згідно з яким заперечує проти позовних вимог [PERSON] та не визнає пред`явлений позов. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказав на те, що санітарно-захисною зоною вважається територія, на якій напруженість ЕП перевищує 1 кВ/м. Санітарно-захисна зона для ПЛ встановлюється у вигляді земельної ділянки, межі якої регламентуються по обидві сторони від неї на певній відстані від проекції крайніх фазних проводів на землю, в перпиндекулярному до ПЛ напрямку: 20 м для ПЛ напругою 300 кВ, 30 м - 500 кВ, 40 м - 750 кВ та 55 м - 1150 кВ. Враховуючи те, що згідно Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209, санітарно-захисні зони встановлюються для повітряних ліній електропередач напругою 330 кВ, а тому санітарно-захисні зони не передбачені для повітряної лінії електропередач ПЛ-10 кВ. Крім цього, згідно п.2.5.175 Правил улаштування електроустановок допускається, як виняток, на ділянках траси напругою 6-20 кВ, які проходять у стиснених умовах, відстані по горизонталі від крайніх проводів ПЛ за найбільшого їхнього відхилення до найближчих частин житлових, громадських і садових будинків, які виступають, приймати не менше 2 метрів. При цьому, роботи з реконструкції ПЛ-04, кВ Л-1 від ТП-266 із заміною проводу на ізольований у с. Гнідин Бориспільського району виконувались згідно з проектом, розробленим у відповідності до діючих нормативних документів. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.36). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року, занесеної до протоколу судового засідання, (а.с.79-80) відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про допит свідків на підставі ч.2 ст.230 ЦПК України. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.81). IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0996 га з кадастровим номером 3220882601:01:001:0101 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку в с. Гнідин Бориспільського району Київської області, а також житлового будинку [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються копією державного акту на право власності на земельну ділянку та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.6,32). За адресою по [ADDRESS] встановлені опори ЛЕП-10 кВ, які належать ПрАТ «Київобленерго» (а.с.54). З листів, приєднаних до матеріалів цивільної справи, вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась до ПрАТ «Київобленерго», Бориспільського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго», Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Державної екологічної інспекції Столичного округу з приводу законності проходження високовольтної лінії електопередач вздовж вулиці Мєшкова в с. Гнідин Бориспільського району та перенесення опори повітряної лінії (а.с.7, 8-10, 11, 12, 13, 40-41). За результатом розгляду вказаних звернень з метою перенесення опор ПЛ-10 кВ Л-16 «Бортничі» [PERSON] рекомендовано звернутись до Бориспільського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» або до сервісного центру ПрАТ «Київобленерго» з заявою на видачу технічних вимог на перенесення опор ПЛ-10 кВ. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Згідно зі ст.112 ЗК України охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Відповідно до ст.22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки ліній від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередачі. Положенням ст.24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» передбачено, що розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах. Розмір охоронних та санітарно-захисних зон уздовж повітряних ліній електропередачі визначається паралельними прямими по обидва боки ліній від крайніх проводів на відстані від 2,0 до 40,0 метра залежно від напруги. Відповідно п.5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209, охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 10 метрів до 20 кВ. Згідно з п.4 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209, у межах охоронних зон землі у їх власників і користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Громадяни, яким надано у власність, земельні ділянки, де знаходяться об`єкти електричних мереж, зобов`язані вживати належних заходів до збереження зазначених об`єктів. За змістом акту №Т-2405/4 від 24 травня 2019 року, складеного Департаментом ДАБІ у Київській області за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності вбачається, що поруч із житловим будинком по [ADDRESS] виконано роботи з влаштування повітряної лінії електропередач, а саме: на відстані 10,2 м від зазначеного будинку встановлені дві залізобетонні круглі опори, на які змонтовано кабельну лінію електропередач із використанням штирових ізоляторів (ШФ-10), які використовуються при напрузі 10 кВ. Відстань від проекції крайнього проводу до вказаного житлового будинку становить 7,0 м. (а.с.16-30). За змістом п.3 та п.5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №209 від 04 березня 1997 року, для захисту населення від впливу електричного поля встановлюються санітарно-захисні зони повітряних ліній електропередачі напругою 330 кВ і вище. Охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань: (для повітряних ліній напругою) 2 метрів - до 1 кВ, 10 метрів - до 20 кВ, 15 метрів - 35 кВ, 20 метрів - 110 кВ, 25 метрів - 150, 220 кВ , 30 метрів - 330, 400, 500, +(-)400 кВ, 40 метрів - 750 кВ. Аналізуючи зміст позовних вимог та пояснення позивача, надані у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем ототожнюються два поняття «санітарно-захисна зона» та «охоронна зона». Так, основне призначення санітарно-захисної зон - це захист населення від шкідливого впливу електричного поля, спричиненого його напругою. В той час як охоронна зона - для збереження об`єктів електричної мережі та забезпечення його належного функціонування та обслуговування. Тому чинним законодавством передбачено встановлення санітарно-захисних зон повітряних ліній електропередач виключно при наявності напруги 330 кВ і вище. В той час як лінія електропередач, яка розташовується поблизу будинку та земельної ділянки позивача має напругу лише 10 кВ. Згідно з п.6 Правил охорони електричних мереж визначено, що мінімально допустимі відстані від електричних мереж до будинків, споруд, дерев та інших зелених насаджень, а також від проводів повітряних ліній електропередачі до земельної і водної поверхні встановлюються нормативними актами Міненерго, погодженими з заінтересованими органами. Таким нормативно-правовим актом, зокрема є Правила улаштування електроустановок, затверджені наказом Міненерговугілля України від 21 липня 2017 року №476 у таблиці 2.5.32 яких встановлено, що мінімально допустима відстань від проводів напругою понад 1 кВ до 20 кВ по горизонталі від проекцій крайніх проводів у положенні найбільшого відхилення до межі будівель, споруд, гаражів, складає 2 м. В той час як встановлено актом ДАБІ у Київській області, а також не заперечується позивачем, відстань від проекції крайнього проводу до житлового будинку становить 7 м. Вказана обставина свідчить про те, що під час встановлення електроопори в с. Гнідин по вул. Мєшкова, 35а, ПрАТ «Київобленерго» не порушено вимог Правил охорони електричних мереж та Правила улаштування електроустановок. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є в тому числі припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ПрАТ «Київобленерго» дій, які б перешкоджали їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою та житловим будинком, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, суд звертає увагу на положення ст.3 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», яким встановлено пріоритет потреб суспільної необхідності на землі енергетики над потребами приватної власності на землю інших осіб. Разом з цим, відповідно до ч.18 ст.21 Закону України «Про ринок електричної енергії» у разі якщо замовник має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних і підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, послуги з перенесення електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики надаються оператором системи передачі та/або операторами систем розподілу у порядку, визначеному кодексом системи передачі та кодексом систем розподілу. Плата за надані послуги визначається згідно з кошторисом, який є невід`ємною частиною відповідної проектної документації, розробленої замовником. Зокрема, згідно п.4.1.37 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14 березня 2018 року, передбачено порядок дій власника земельної ділянки, який потребує перенесення повітряних та/або підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики. Зважаючи на це, у випадку наявності у позивача потреби в перенесенні опори лінії електропередачі їй належало замовити виготовлення проектної документації на перенос лінії електропередачі, погодити її із оператором системи розподілу та оплатити витрати на виконання робіт згідно з кошторисних розрахунків. Проте звернення до оператора системи розподілу у такій формі відсутнє, а тому вимога про перенесення стовпа лінії електропередачі є передчасною, оскільки не надано доказів вчинення відповідачами неправомірних дій, спрямованих прямо або опосередковано на свідоме порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. В свою чергу, позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Київобленерго» моральної шкоди у розмірі 20000 гривень [PERSON] обґрунтувала наступними доводами. Внаслідок неправомірних дій ПрАТ «Київобленерго», які полягають в тому, що не забезпечено дотримання безпечної відстані між житловим будинком, який належить їй на праві власності, та високовольтною лінією електропередачі, позивач та її родина перебувають під підвищеним рівнем випромінювання високовольтної лінії. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 та п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи викладені положення ЦК України та роз`яснення Верховного Суду України з цього приводу, суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином розмір завданих їй моральних страждань, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та моральною шкодою, якої зазнала позивач, а також не встановлено вини відповідачів у заподіянні немайнової шкоди [PERSON] . Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при пред`явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed