Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 05.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою (договором позики) (том 1 а.с.2-4), який заявою про збільшення позовних вимог уточнив (том 1 а.с.167-168), мотивуючи свої вимоги наступним. 08 вересня 2016 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 27 000,00 доларів США терміном на 45 днів, про що склав письмову розписку, та які зобов`язувався повернути до 23.10.2016 року. Натомість, взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, зазначену суму в розмірі 27 000,00 доларів США у визначений строк не повернув. Позивач неодноразово повідомляв боржнику про настання строку повернення коштів, але останній такі прохання ігнорував, інші заходи досудового врегулювання спору (претензії, вимоги) не застосовувалися. На день звернення до суду борг складав суму у розмірі 763181,57 грн. Крім того позивач посилаючись на приписи ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача відсотки за користування коштами за період з 09 вересня 2016 року по 29 жовтня 2018 року в сумі 242231,19 грн., та за період з 30 жовтня 2018 року по 04 листопада 2019 року в сумі 136473,48 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу за розпискою від 08.09.2016р. (договором позики) у розмірі 763181,57 грн., а також відсотки за користування грошовими коштами в сумі 378704,67 грн., а всього 1141886,24 грн. (один мільйон сто сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) гривень 24 копійки; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (том 1 а.с.2-4) та заяві про збільшення позовних вимог (том 1 а.с.167-168). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволені, посилаючись на доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву (том 1 а.с.26) та відзиві на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 1 а.с.189-190). Додатково зазначив, що в розписці не визначено конкретний строк повернення боргу, позивач з вимогою до відповідача не звертався, а тому строк виконання зобов`язання по розписці не настав, тому вважає, що вимоги щодо стягнення боргу та відсотків не підлягають задоволенню. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. 22.11.2019 року представником відповідача [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву (том 1 а.с.26); та зустрічну позовну заяву, у прийнятті якої ухвалою від 10.12.2018 року було відмовлено (том 1 а.с.32). 30.05.2019 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] , згідно якого просить призначити у справі № 751/7792/18 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Чернігівського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (том 1 а.с.77-78), яке ухвалою від 03.06.2019 року було задоволено (том 1 а.с.88-90). 13.09.2019 року з Чернігівського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України до суду надійшов висновок експерта від 29.08.2019 за № 715 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи (том 1 а.с.131-143). 31.10.2019 року представником позивача адвокатом Бабинець С.П. до суду подана заява про збільшення позовних вимог (том 1 а.с.167-168). 04.11.2019 року від представника позивача Бабинець С.П. до суду надійшла заява про забезпечення позову (том 1 а.с.172-173), яка ухвалою від 04.11.2019 року була задоволена (том 1 а.с.178-181). 02.12.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 1 а.с.189-190). 02.12.2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі 751/7792/18 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] (том а.с.194), в якому протокольною ухвалою суду від 12.12.2019 було відмовлено. 02.12.2019 до суду найшло клопотання відповідача [PERSON] , згідно якого просить зупинити розгляд справи № 751/7792/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, до моменту вирішення іншої справи (том 1 а.с.197), в задоволенні якого ухвалою суду від 12.12.2019 було відмовлено (том 1 а.с.217-218). 16.01.2020 року та 30.03.2020 року до суду найшли клопотання відповідача [PERSON] , згідно яких просить зупинити розгляд справи № 751/7792/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, до моменту вирішення іншої цивільної справи № 201/13103/19 (20) (провадження 2/201/1801/2020), що розглядається в порядку цивільного судочинства в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська (суддя: С.С. Федоріщев), за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення боргу (том 1 а.с.229, том 2 а.с.3), в задоволенні яких ухвалою суду від 17.08.2020 року було відмовлено (том 2 а.с.40). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин відносно вимог про стягнення основного боргу по розписці. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. В судовому засіданні встановлено, 08.09.2016 року відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] кошти в розмірі 27000 (двадцять сім тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути протягом 45 (сорока п`яти) днів, що підтверджується розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах справи (том 1 а.с.41). Згідно висновку експерта Чернігівського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України до суду від 29.08.2019 року № 715 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи вбачається, що досліджуваний рукописний текст у розписці від 08.09.2016 про отримання грошових коштів [PERSON] , виконаний [PERSON] ; досліджуваний підпис у розписці від 08.09.2016 про отримання грошових коштів [PERSON] , виконаний [PERSON] ; запитання: «Чи виконано підпис в розписці від 08.09.2016 року про отримання грошових коштів з наслідуванням підпису громадянина [PERSON] ?», - не вирішувалось, у зв`язку з тим, що автентичність підпису (належність підпису перевіряємій особі) встановлена (том 1 а.с.130-143). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умов отримання позичальником коштів у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Посилання представника відповідача на те, що в розписці не встановлено строк повернення грошових коштів, а тому відповідно і строк зобов`язання щодо їх повернення не настав, не може бути взято судом до уваги, оскільки в розписці від 08.09.2016 року зазначено, що [PERSON] зобов`язався повернути кошти протягом 45 днів, і відповідно таке твердження є безпідставним та таким, що не ґрунтується на приписах цивільного законодавства. Таким чином, з урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобов`язання за договором позики, однак [PERSON] умови договору не виконав, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг за розпискою в сумі 27000 доларів США, що в еквіваленті станом на 29.10.2018 року (на дату складання та підписання позивачем позовної заяви) становить суму в розмірі 763181,57,00 грн. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин відносно вимог про стягнення відсотків. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Позивачем та його представником надані до суду розрахунки відсотків за користування грошовими коштами, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в яких вказані наступні періоди та суми: - з 09.09.2016 року по 07.09.2018 року - сума нарахованих відсотків 242 231,19 грн.; - з 30.10.2018 року по 04.11.2019 року - сума нарахованих відсотків 136 473,48 грн. Таким чином просять стягнути відсотки на загальну суму 378 704,67 грн. Однак суд не може погодитись з даними розрахункам з наступних підстав. Норми, які регулюють виниклі правовідносини сторін містяться в Главі 71 ЦК України («Позика. Кредит. Банківський вклад»). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що розпискою від 08.09.2016 року не передбачено нарахування відсотків на отримані кошти, а тому їх розмір може бути визначений лише на рівні облікової ставки Національного банку України. Нарахування процентів припиняється після спливу визначеного в розписці строку, на який надано кошти, тобто 23.10.2016 року та після зазначеної дати, інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Одночасно, враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що оскільки позивач звертається з вимогою про стягнення відсотків відповідно до приписів ст. 1048 ЦК України, тому розмір відсотків повинен бути розрахований за період з 08.09.2016 року по 23.10.2016 року на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, облікові ставки Національного банку України, які діяли в період з 08.09.2016 року по 23.10.2016 року становлять: - з 08.09.2016 року по 16.09.2016 року (8 днів) - 15,5 % річних; - з 16.09.2016 року по 23.10.2016 року (37 днів) - 15 % річних. Розмір процентів за період з 08.09.2016 року по 23.10.2016 року розраховується за формулою: сума боргу за договором х облікову ставку НБУ/100/365 х кількість днів у періоді, в якому діяла відповідна облікова ставка НБУ. Отже, розмір відсотків за вказаний період необхідно здійснювати за наступним розрахунком: 1) 763181,57 х 15,5/100/365 х 8 = 2592,73 грн.; 2) 763181,57 х 15/100/365 х 37 = 11604,54 грн., а всього на суму 14197,27 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . V. Розподіл судових витрат. За змістом ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (том 1 а.с.1,166), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 6918,82 грн. ((8810,00 + 1364,73) * 68 / 100)). VІ. Питання щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.11.2019 року було вирішено накласти арешт на майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , а саме на: - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - легковий автомобіль «ТОYОТА PRIUS», 2012 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] . Згідно ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Таким чином, суд не вбачає підстав для знаття арешту з вищевказаного майна при ухваленні судового рішення, оскільки відповідач на момент його постановлення не виконав взятих на себе зобов`язань, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити або унеможливити виконання в подальшому рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial