Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії А № 0002 , належить будинок під номером [ADDRESS] . В будинку вона прописала відповідача. Будинком для проживання відповідач не користується, членом її сім`ї ніколи не був. З жовтня 2008 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованим в ньому. Фактом реєстрації відповідача порушуються її права власника житла, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з`явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Свідок [PERSON] показала, що відповідача пам`ятає з 2005 року, він декілька років жив у будинку номером [ADDRESS] , працював різноробочим у колгоспі та виїхав і до сьогодні вона його не бачила. Потім в будинок заселилась сім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що з дітьми позивача товаришує з дитинства. В будинку номером [ADDRESS] сім`я позивача проживає близько десяти років. Відповідача не знає. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлено такі обставини. Позивач з травня 2011 року проживає у житловому будинку під номером [ADDRESS] , у серпні 2019 року набула право власності на вказане нерухоме майно. Відповідач, до набуття позивачем права власності на будинок, проживав у ньому та був зареєстрований у будинку 26 квітня 2006 року. Вказані обставини підтверджуються даними довідки виконавчого комітету Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області № 306 від 02 вересня 2019 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177457546 від 14 серпня 2019 року, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48235020 від 14 серпня 2019 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії А № 0002 . В судовому засіданні встановлено, що жодних угод чи домовленостей щодо вселення відповідача в будинок та проживання в ньому між сторонами не мало місця. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони ніколи не вели спільного господарства, не мали взаємних сімейних прав та обов`язків. Такі обставини повідомлені позивачем, підтверджені показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Факт непроживання відповідача у будинку позивача підтверджується даними довідки Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області № 306 від 2 вересня 2019 року, актів обстеження житлово-побутових умов позивача. Із актів обстеження фактично проживаючих осіб з числа зареєстрованих від 25 червня 2018 року, 26 липня 2018 року, 23 серпня 2018 року, 27 вересня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 26 листопада 2018 року, 26 грудня 2018 року, 24 січня 2019 року, 25 лютого 2019 року, 25 березня 2019 року, 26 квітня 2019 року, 24 травня 2019 року, 26 червня 2019 року, 26 липня 2019 року,30 серпня 2019 року, вбачається, що [PERSON] в будинку позивача під номером [ADDRESS] не проживає, його особистих речей в будинку не виявлено. Мотиви суду та застосовані норми права Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За встановлених обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник житла має право на підставі вказаної норми закону вимагати від членів сім`ї колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема, вимагати визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування, та зняття їх з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (стаття 346 ЦК України). З моменту набуття права власності на житловий будинок право власності попереднього власника на будинок є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності припиняється також правомочність користування будинком, яка нерозривно пов`язана з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. Законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Позивач набула прав та обов`язків щодо придбаного житлового приміщення та має перешкоди у користуванні власністю. Висновки за результатами розгляду Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власницею будинку під номером [ADDRESS] , відповідач спільно з власником житлового будинку не проживав, спільним побутом не був пов`язаний, не є членом сім`ї власника будинку, в будинку не проживає. Судом встановлено факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Outcome: approved