Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 23 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики 100 000 грн. на підтвердження чого була складена розписка про отримання коштів зі строком повернення до 23 грудня 2018 року. У розписці вказано, що позичальник ознайомлений із умовами договору позики та наслідки її неповернення йому зрозумілі. Станом на 06 квітня 2020 року відповідачем не повернута позика, через що позивачем на адресу відповідача неодноразово були направлені вимоги про її повернення, які не надали результату. Враховуючи, що добровільно повернути суму позики відповідач не бажає, позивач просить стягнути з нього 100 000 грн. заборгованості за договором позики та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У підготовче засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду направила свого представника адвоката Грибовода С.Ю., який у підготовче засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, у підготовче засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Оскільки учасники справи у підготовче засідання не прибули, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини у справі 23 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до п.1.1. якого позикодавець передає позичальнику безпроцентну позики у розмірі 100 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену позику в обумовлений строк. Місцем виконання зобов`язання за договором здійснюється за місцем проживання позикодавця за адресою: [ADDRESS] (п. 1.2 .); позичальник зобов`язаний передати позикодавцю зазначену суму позики в строк до 23 грудня 2018 року (п. 2.1.); договір набуває чинності з моменту передачі позикодавцем суми позики, зазначеної в п.1.1. позичальникові (п. 6.3.). Згідно із розпискою про отримання грошових коштів від 23 листопада 2018 року [PERSON] отримав 23 листопада 2018 року від [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 грн. та зобов`язується їх повернути до 23 грудня 2018 року. Зазначено, що умови договору позики та наслідки неповернення позики їм усвідомлені та зрозумілі. 25 січня 2020 року [PERSON] було отримано вимогу про погашення заборгованості за договором позики від 23 листопада 2018 року у розмірі 100 000 грн. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Положеннями ч. 1 ст. 1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року по справі № 501/1773/16-ц. Згідно із вимогами ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки між сторонами був укладений договір позики за яким відповідачу були надані грошові кошти, які їм до теперішнього часу їм не повернуті, позовні вимоги визнані відповідачем, то суд вважає за підстави для ухвалення рішення суду про задоволення позову наявні, через що відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає за можливе за результатами підготовчого засідання ухвалити рішення. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved