Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 31.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.07.1993 року Відділом ЗАГСу Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 424, мотивуючи тим, що з жовтня 2019 року припинили проживати однією сім`єю у зв`язку із тим, що між ними постійно виникали сварки з підстав наявності різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, збереження шлюбу вважає неможливим. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.01.2020 року відкрито провадження у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання (а.с. 11). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 15). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року сторонам надано строк на примирення три місяці та провадження у справі зупинено (а.с. 29). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 31). Аргументи учасників справи В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала, погодилась на розірвання шлюбу. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебувають у шлюбі з 24.07.1993 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 24.07.1993 року серії [NUMBER] , виданим Відділом ЗАГСу Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис № 424 (а. с. 3). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з листопада 2019 року з підстав наявності різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, на теперішній час позивач перебуває в інших стосунках. Заходи щодо примирення сторін, вжиті ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020 року за клопотанням відповідачки, результатів не дали, сторони не примирились, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Позиція суду Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини та статті 16Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок в частині 1 підпункту «с». Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Наслідки визнання позову позивачці роз`яснено відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Outcome: approved