Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 23.11.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири за вищезазначеною адресою. Позивач фактично проживає в квартирі разом зі своєю сім`єю, а саме дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Крім того, за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON] - брат позивача, [PERSON] - дружина брата, [PERSON] донька брата. Зазначені особи не проживають в квартирі позивача без поважних причин понад 15 років. Будь-якого майна, яке б належало або могло належати їм в квартирі немає і ніколи не було, а самою квартирою вони взагалі ніколи не цікавились. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Всі комунальні платежі здійснює позивач зі свого власного бюджету. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачі втратили право користування вищезазначеною квартирою. ІІ. Процесуальні дії у справі Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 05.04.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі за вищезазначеним позовом, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.10.2021 року постановлено проводити заочний розгляд даної справи. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 30.11.2003 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Міщенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6-1758, а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.02.2004 року за № 2842571. З копії Довідки, виданої 27.12.2018 року ОСББ «Макаренка» за № 142 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] донька, [PERSON] дружина. Поряд з цим, за вказаною адресою зареєстровані, проте не проживають з 1997 року: [PERSON] - брат, [PERSON] дружина брата, [PERSON] донька брата. ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. V. Оцінка суду Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , понад один рік та відповідачами не надано суду доказів не підтвердження поважності причин своєї відсутності за вказаною адресою, суд вважає, що останні втратили право користування житловим приміщенням за даною адресою на підставі ст. 405 ЦК України. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved