Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 1.Заявник звернувся до суду з заявою, в якій з урахуванням уточненої заяви просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. 2. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді грошових вкладів. Відповідно до заповіту від 15.04.2013, спадкоємцем всього майна, що належало на день смерті [PERSON] , є її син [PERSON] . Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. У визначений законом строк заявник не звернувся до нотаріуса, оскільки був необізнаний в законодавстві, вважав, що постійно проживаючи зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, фактично прийняв її. Звернувшись до приватного нотаріуса, заявник отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю доказів спільного проживання зі спадкодавцем. 3.Заявник обґрунтовує заявлені вимоги тим, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] йому необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Короткий зміст заперечень відповідача 4.У заяві від 24.01.2020 представник заінтересованої особи зазначив, що просить рішення винести на розсуд суду. Заяви та клопотання сторін 5. В уточненій заяві від 17.01.2020 заявник просив викликати та допитати свідків [PERSON] та [PERSON] з метою підтвердження своїх доводів. 6. У заяві від 24.01.2020 представник заінтересованої особи просив справу розглянути без його участі. 7. У заяві від 10.02.2020 заявник просив долучити до матеріалів справи копію рішення суду від 26.11.2019. 8. У заяві від 05.03.2020 заявник просив справу розглянути без його участі та долучити до матеріалів справи довідку № 199 від 28.02.2020 та акт фактичного проживання № 54 від 28.02.2020. Процесуальні дії у справі 9. Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.02.2020. 10.10.02.2020 судове засідання відкладено до 05.03.2020 у зв`язку з задоволенням клопотання заявника. Фактичні обставини, встановлені судом 11. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] у віці 83 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганської області 26.11.2019. 12.Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Новодарьївською селищною радою м. Ровеньки Луганської області 23.01.1969, заявник [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [PERSON] . 13. Спадкоємцем всього майна, яке належало на день смерті [PERSON] , відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В. 15.04.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 421, є [PERSON] . 14. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2019, виданою приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., заявнику [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади, що залишилися після смерті [PERSON] , з підстав ненадання необхідних документів для вчинення нотаріальної дії, а саме документів, які підтверджують місце відкриття спадщини та факт прийняття заявником спадщини (спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини). 15.Відповідно до довідки № 1280, виданою 26.09.2019 виконавчим органом № 3 Новопсковської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 16.Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 26.11.2019 встановлено, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 27.12.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 17. Згідно акту підтвердження не проживання № 10 від 09.01.2020, складеного депутатом Новопсковської селищної ради 7 скликання Пономаренко М.Г., в присутності громадян: [PERSON] , [PERSON] , підтверджено факт не проживання в [ADDRESS] , з 03.08.2017 по 23.07.2019 [PERSON] , який фактично проживає в м. Ровеньки Луганської області. 18. В довідці № 200 від 28.02.2020, виданою установою, яка знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території, зазначено, що [PERSON] фактично проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 19. В довідці № 199 від 28.02.2020, виданою установою, яка знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території, зазначено, що [PERSON] фактично проживав без реєстрації з 09.01.2013 по 21.01.2019 за адресою: [ADDRESS] . 20. Актом про фактичне місце проживання № 54 від 28.02.2020, складеного установою, яка знаходиться на тимчасово не підконтрольній Україні території, в присутності громадян [PERSON] та [PERSON] зазначено, що [PERSON] фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , в період з 03.08.2013 по 23.07.2019. 21. Допитаний в судовому засіданні 10.02.2020 в якості свідка [PERSON] , підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом в м. Ровеньки Луганської області. Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. [PERSON] померла восени 2019 року. 22. Свідок [PERSON] пояснив, що мати заявника [PERSON] проживала спочатку в смт. Новопсков, потім переїхала в с. Заайдарівка. В м. Ровеньки [PERSON] переїхала приблизно за два роки до війни. [PERSON] з 2017 року по 2019 рік проживав разом з матір`ю в м. Ровеньки, так як вона на той час хворіла. Оцінка аргументів учасників сторін 23. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 24. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 25. Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем першої черги за законом є заявник - [PERSON] . 26. В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 27. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. 28. Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. 29. Оцінюючи надані заявником довідки та акт про фактичне місце проживання, виданих установами, які знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території,суд виходить з того, що встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, припинення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. 30. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 31. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». 32. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. 33. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів на підтвердження фактичного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. 34. Оскільки спадкоємцем відповідно до заповіту після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який спадщину фактично прийняв, так як на час смерті проживав разом з нею однією сім`єю, враховуючи надані у справі докази та пояснення свідків, які підтвердили факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами, а також поясненнями свідків. Судові витрати 35. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved