Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Комунальний заклад «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] наказом № 040-к від 06.03.2017 була прийнята на посаду вихователя за переведенням з Дружелюбівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради. У 2020 році відповідачка написала заяву на отримання основної щорічної відпустки за робочий рік з 06.03.2020 по 05.03.2021 тривалістю 56 календарних дні з 15.06.2020 по 10.08.2020 та надання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Після отримання відпускних відповідачка звернулась в бухгалтерію закладу та повідомила про намір звільнитися 11.08.2020. Тобто за відпрацьований час відповідачка мала право на відпустку 24 календарних дні, а кошти за 32 календарних дні надмірно використаної відпустки у розмірі 13122,40 грн. повинна була повернути. У червні 2020 року [PERSON] було нараховано заробітну плату з 01.06.2020 по 14.06.2020, матеріальну допомогу на оздоровлення та частково утримано суму за надмірне використання основної щорічної відпустки в сумі 6685,26 грн. Відповідачка звільнилась з 11.08.2020 за власним бажанням, однак надмірно сплачені кошти не повернула. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, у розмірі 5971,87 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 23.09.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Представник відповідачки повідомила суду, що 06.03.2017 [PERSON] була прийнята на посаду вихователя до КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради за переведенням з Дружелюбівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради. У зв`язку необхідністю догляду за дочкою до досягнення 14 років, 11.08.2020 [PERSON] звернулась до роботодавця із заявою про звільнення. Відповідно до наказу від 11.08.2020 відповідачку звільнили з посади вихователя за власним бажанням, однак трудову книжку в день звільнення не видали. На прохання видати трудову книжку їй було повідомлено, що трудову книжку можливо отримати за умови повернення надмірно перерахованих коштів за використану відпустку. Трудову книжку [PERSON] отримала 01.09.2020, отже, саме цей день слід вважати днем звільнення. Враховуючи період затримки видачі трудової книжки, сума, яку просить стягнути позивач має бути зменшена, пропорційно до кількості відпрацьованих днів до моменту звільнення. За клопотанням позивача у судовому засідання були допитані свідки. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює на посаді головного бухгалтера КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. 10.06.2020 до неї звернулася [PERSON] та повідомила, що має намір звільнятися за власним бажанням з 11.08.2020. Свідок їй роз`яснила положення п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про відпустки», згідно з якими у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже отримав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості роботодавець здійснює відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, у даному випадку за період з 06.03.2020 по 11.08.2020. У червні 2020 року [PERSON] було нараховано заробітку плату за період з 01.06.2020 по 14.06.2020, матеріальну допомогу на оздоровлення згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» та частково утримано суму за надмірне використання щорічної основної відпустки у розмірі 6685,26 грн. Таким чином, [PERSON] повинна повернути закладу заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року у розмірі 5971,87 грн. Свідок [PERSON] суду повідомив, що працює на посаді заступника начальника директора з навчальної роботи КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. [PERSON] 11.08.2020 написала заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку необхідністю догляду за дочкою до досягнення 14 років. У цей день був винесений наказ про її звільнення. Крім того, відповідачці було повідомлено про необхідність повернути закладу заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Цю заборгованість [PERSON] визнала, погодилася оплатити добровільно, у зв`язку з чим відправилася до м. Вільнянськ, де розташоване відділення банку, однак до закладу не повернулась, а також не забрала у день звільнення свою трудову книжку. 12.08.2020 був підготовлений лист-повідомлення про явку до закладу за отриманням трудової книжки. Лист направлено на адресу відповідачки 14.08.2020, який нею отримано 27.08.2020. У зв`язку з тим, що [PERSON] не відповідала на телефонні дзвінки, не з`являлася до закладу, комісією було вирішено здійснити виїзд за місцем її проживання, однак під час візиту двері будинку ніхто не відчинив, до комісії ніхто не вийшов. Свідок [PERSON] повідомила суду, що працює на посаді секретаря КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради. У зв`язку з неявкою [PERSON] за трудовою книжкою у день звільнення, а саме 11.08.2020, 14.08.2020 на її адресу було направлено повідомлення з проханням отримати трудову книжку. На її дзвінки 13.08.2020 [PERSON] не відповідала. На телефонний дзвінок іншої співробітниці [PERSON] відповідачка підняла слухавку та повідомила, що знає з якого питання їй телефонують, зустрічатися та спілкуватися відмовляється, лист-повідомлення має намір отримати від поштарки. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи встановлено, що на підставі заяви відповідачки наказом Комунального закладу «Матвіївська загальноосвітня\~санаторна школа-інтернат\~І-ІІІ\~ступенів» Запорізької\~обласної ради\~ від 06.03.2017 № 040-к [PERSON] прийнято на посаду вихователя за переведенням з Дружелюбівського навчально-виховного комплексу Вільнянської районної ради Запорізької області. У 2020 році [PERSON] написала заяву на отримання основної щорічної відпустки тривалістю 56 календарних днів з 15.05.2020 по 10.08.2020 за робочий рік з 06.03.2020 по 05.03.2021 та надання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту». На підставі заяви відповідачки від 11.08.2020 наказом КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради № 141-К [PERSON] звільнено з посади вихователя Комунального закладу «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради з 11.08.2020 за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Пунктом 2 наказу бухгалтерії КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради наказано утримати кошти у розмірі 6437,14 грн. згідно з розрахунком за 32 календарних дні, як оплату за надмірну використану основну щорічну відпустку за період роботи з 06.03.2020 по 05.03.2021. За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Оскільки відповідачка звільнилася з роботи до закінчення робочого року, за який вона одержала відпустку повної тривалості, а під час звільнення відрахування із суми нарахованої заробітної під час розрахунку не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. Аналогічну правову позицію Верховний суд висловив у постанові від 17.07.2019 у справі № 332/1433/17-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Як встановлено судом, за відпрацьований час [PERSON] має право на відпустку 24 календарних днів (56/355Х154, де 56 - кількість календарних днів відпустки, 355 - кількість календарних днів за рік без урахування святкових та неробочих днів, 154 - кількість відпрацьованих календарних днів без урахування святкових та неробочих днів), а кошти за 32 календарних дні надмірно використаної відпустки підлягають поверненню на рахунок підприємства. Згідно з розрахунками позивача, які оспорювалися відповідачкою, загалом за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, підлягали поверненню грошові кошти у сумі 13122,40 грн. У червні 2020 року з відповідачки було частково утримано кошти за надмірне використання основної щорічної відпустки в сумі 6685,26 грн. Крім того, у серпні 2020 року вже після звільнення з [PERSON] було утримано кошти у сумі 465,27 грн. Отже, з урахуванням утриманих у червні та серпні 2020 року сум з [PERSON] підлягають стягненню кошти за надмірне використання основної щорічної відпустки в сумі 5971,87 грн. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідачки та її представника щодо зменшення суми за надмірне використання основної щорічної відпустки пропорційно до кількості відпрацьованих днів до моменту звільнення з урахуванням періоду затримки видачі трудової книжки. Так, представник відповідачки у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] з вини власника не отримала трудову книжку у день звільнення, а саме 11.08.2020. Фактично трудова книжка була отримана нею 01.09.2020 і саме цю дату слід вважати днем звільнення відповідачки. Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпПУ) У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП). Суд вважає посилання представника відповідачки щодо затримки у видачі трудової книжки з вини власника такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами. Матеріалами справи не встановлено наміру [PERSON] отримати трудову книжку, оскільки остання не направляла жодних письмових звернень до позивача з вимогою видачі трудової книжки чи дозволу на направлення трудової книжки поштою. В матеріалах справи міститься лист-повідомлення КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради від 12.08.2020 № 07-03/485, яким [PERSON] повідомлено прибути до закладу для отримання оригіналу трудової книжки. Згідно фіскального чеку цього листа було направлено 14.08.2020, а згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] його отримала 27.08.2020, тоді як за трудовою книжкою вона з`явилась та отримала її тільки 01.09.2020, тобто між днем отримання повідомлення (четвер 27.08.2020) та днем отримання трудової книжки (вівторок 01.09.2020) було два робочих дні (п`ятниця та понеділок), коли відповідачка мала змогу з`явитися до позивача та отримати свою трудову книжку. Крім того, про відсутність вини КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради у затримці видачі трудової книжки свідчить акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Головного управління держпраці у Запорізькій області від 14.09.2020 № ЗП9551/1990АВ. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги Комунального закладу\~«Матвіївська загальноосвітня\~санаторна школа-інтернат\~І-ІІІ\~ступенів» Запорізької\~обласної ради підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved