Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення коштів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2018 року. Від сумісного подружнього життя сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] ,[INFO] , який проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду та просити стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача кошти на її утримання, як особи, що здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином - [PERSON] ,[INFO] , трьох років. Відповідач [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] ,[INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, однак, на особисте утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку просив стягувати аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності (а.с.53). Відповідач так само надав суду письмову заяву про розгляду справи за його відсутності. У такій заяві відповідач також зазначає про часткове визнання позовних вимог,зазначаючи, що погоджується сплачувати аліменти на утримання сина - [PERSON] ,[INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, однак, на особисте утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку погодився сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В решті позову просить постановити рішення про відмову в його задоволенні через необґрунтованість вказаних вимог (а.с.54). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.12.2018 року (а.с.10). Судом також встановлено, що від сумісного подружнього життя сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON] ,[INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2019 року (а.с.11). Інших дітей, крім вказаного сина, сторони не мають. Згідно Акту про проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] від 12.01.2021 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , син проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а. с.13). Відповідач вказану обставину не оспорював. Доказів наявності у відповідача аліментних зобов`язань перед іншими особами матеріали справи не містять. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини та матері такої дитини до досягнення останньою трирічного віку, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. В даному випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання сина, стан здоров`я та матеріальне становище вищеназваного сина; виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та враховуючи ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на утримання такої дитини з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини, починаючи з 27 січня 2021 року, та до досягнення сином повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком такої дитини зобов`язаний його матеріально утримувати. Визнання позову у вказаній частині відповідачем не суперечить наведеним нормам закону та не порушує прав та інтереси інших осіб. Також позивач у своїй позовній заяві просить суд стягувати з відповідача кошти на своє утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення сином - [PERSON] ,[INFO] , трьох років. Згідно з частинами другою та четвертою статті 84 Сімейного кодексу України (далі -СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Із аналізу вказаних норм матеріального закону випливає, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трьох років, та за умови того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Матеріали справи не містять доказів, що за станом здоров`я відповідач не може працевлаштуватися та отримувати відповідний дохід у вигляді заробітної плати чи доходу. Стороною відповідача не доведено суду фінансову неспроможність надавати аліменти на утримання дружини. Для загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм, встановлюється прожитковий мінімум для особи відповідного віку та статусу. В даному випадку, судом встановлено, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги, так як здійснює догляд за дитиною до трьох років. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. У відповідності із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - це вартісна оцінка споживчого кошика, у якому мінімальний набір продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для забезпечення здоров`я людини та життєдіяльності. Таким чином, для забезпечення життєдіяльності особи, виходячи з її мінімальних потреб, необхідно мати матеріальні активи не менше закріпленого на законодавчому рівні прожиткового мінімуму. Враховуючи, що право на достатній життєвий рівень мають, як особа, яка отримує аліменти, так і платник аліментів, суд зазначає, що вирішуючи даний спір має бути забезпечено дотримання принципу рівності сторін в праві на достатній життєвий рівень. На підставі викладеного, з урахуванням того, що позивач не працює, не має джерела доходу у зв`язку з здійсненням догляду за сином [PERSON] до досягнення такою дитиною трьох років, відповідач працездатний і може отримувати заробіток чи дохід, достатній для виконання свого обов`язку по утриманню малолітнього сина та дружини, з урахуванням інших досліджених обставин, що мають істотне значення, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання відповідача до досягнення малолітнім сином трьох років, такими, що підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне роз`яснити з цього приводу, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (ст. 192 СК України). Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнення коштів на утримання дружини, то в силу ст. 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved