Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 20 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та призначити його, [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у його сина [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Його син [PERSON] помер. З моменту смерті сина до [INFO] неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Але 04 січня 2020 року, коли позивач відвідував свого онука, йому очевидним стало те, що неповнолітня дитина не може надалі залишатись проживати з своєю матір`ю [PERSON] , оскільки дитина була зовсім не доглянута, матері дитини було байдуже щодо стану малолітнього сина, фактично дитина знаходилась в небезпеці біля своєї матері. Тому, 04 січня 2020 року він повідомив соціальні служби щодо неналежного виховання [PERSON] її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] і забрав дитину до себе в сім`ю на виховання. За увесь час перебування дитини в сім`ї позивача, відповідач жодного разу не поцікавилась здоров`ям свого сина чи його життям. При цьому, відповідач продовжує вести аморальний спосіб життя, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина, тобто, самоусунулась від виховання дитини, не допомагає матеріально у його вихованні та забезпеченні. Отже, з 04.01.2020 по даний час онук позивача - неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його повному забезпеченні. В лютому 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради із заявою про видачу висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 25.02.2020 на засіданні органу опіки та піклування Ладижинської міської ради було розглянуто його заяву та ухвалено висновок про необхідність направлення до Ладижинського міського суду Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отримавши від органу опіки та піклування Ладижинської міської ради висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, 03.03.2020 він звернувся до Служби у справах дітей Гайсинської райдержадміністрації за місцем мого проживання, із заявою та пакетом документів про надання висновку щодо його можливості виконувати обов`язки опікуна над неповнолітнім онуком [PERSON] . 05.03.2020 службою у справах дітей Гайсинської райдержадміністрації було ухвалено висновок про можливість позивачем [PERSON] , виконувати обов`язки опікуна щодо неповнолітнього онука [PERSON] . Враховуючи, те, що за тривалий термін часу поведінка відповідача вказує на те, що вона не виявляє батьківського піклування щодо своєї дитини, не має бажання займатися її вихованням, утриманням та належним доглядом, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, вважає, що слід позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, що не позбавляє відповідача можливості, у разі усунення встановлених судом обставин її ухилення від виховання та утримання дитини, порушувати перед судом питання про відновлення її батьківських прав, та водночас, сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої дитини, на її належне утримання, виховання та захист її інтересів, у разі призначення її опікуном онука. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представника адвокат Клименко І.Ф. подала на адресу суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В разі відсутності відповідача - не заперечують проти ухвалення в справі заочного судового рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи шляхом направлення повісток на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місцем проживання відповідача, а також їй було особисто вручено повістку про виклик в суд про що свідчить розписка з особистим підписом відповідача [PERSON] наявна в матеріалах справи. Також, виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою https://court.gov.ua/sud0211//. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації Струковська Т.О. подала на адресу суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутність у вирішенні питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області подали до суду заяву, у якій даний позов підтримує та просить розглянути дану справу без участі представника органу опіки та піклування Ладижинської міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З копії паспорта серії [NUMBER] , виданого [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] у с. Краснопілка Гайсинського району Вінницької області, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер платника податків - [NUMBER] (а.с. 5-6). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] (син позивача) народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видно, що [PERSON] помер [INFO] , про що 29 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис № 228 (а.с. 8). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 25.02.2020 №70 вбачається, що вирішено подати Ладижинському місцевому суду Вінницької області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З копії висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 25.02.2020 вбачається, що зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З копії висновку служби у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області від 05.03.2020 № 86 про можливість громадянином [PERSON] виконувати обов`язки опікуна вбачається, що [PERSON] , [INFO] має можливість виконувати обов`язки опікуна (а.с. 12). З копії заяви [PERSON] від 13.01.2020 вбачається, що на даний час, вихованням та утриманням малолітнього [PERSON] безпосередньо займається він. У зв`язку з чим просить видати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав його невістки [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки, мати дитини веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої та наркотичні препарати. (а.с. 41). З копії акту обстеження умов проживання № 3 від 15.01.2020 вбачається, що членами комісії з метою обстеження умов проживання малолітньої дитини проведено обстеження умов проживання дитини, згідно з яким встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з матір`ю та бабусею у двокімнатній квартирі. Через асоціальний спосіб життя та вживання спиртних напоїв громадянкою [PERSON] - дитина недоглянута. На час обстеження мати дитини була відсутня ( а.с. 42). З копії заяви позивача [PERSON] вбачається, що останній просить поставити його на облік служби у справах дітей РДА, як повноцінного опікуна, мотивуючи тим, що має намір бути призначеним опікуном свого онука [PERSON] , [INFO] , оскільки його батько помер [INFO] , а матір належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків ( а.с. 44). З копії довідки серії ІІА №1304516 вбачається, що за обліками МВС громадянин [PERSON] на території України станом на 31.01.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.49). З копії довідки № 33 від 14.01.2020 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб вбачається, що до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 50). З копії акту обстеження умов проживання від 04.03.2020 вбачається, що умови проживання сім`ї добрі, будинок має необхідний набір меблів і побутової техніки. Для виховання та розвитку дитини створені усі необхідні умови, а саме: є окрема кімната, місце для сну, зберігання особистих речей. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі (а.с. 51). З копії довідок Комунального некомерційного підприємства «Гайсинська центральна районна лікарня» вбачається, що [PERSON] не знаходиться на обліку в Гайсинському наркологічному кабінеті і за допомогою не зверталася, а також не перебуває на диспансерному обліку в Гайсинському психіатричному кабінеті та на момент огляду психічних розладів не виявляє ( а.с. 52). З копії довідки від 21.01.2020 № 190,02-619 про дохід [PERSON] вбачається, що останній знаходить на обліку в Гайсинському управлінні ПФУ у Вінницькій області (Гайсинський відділ) і отримує пенсію за віком. Загальна сума за період з серпня 2019 року по січень 2020 рік складає 21 819 грн 88 коп. (а.с. 53). З копії медичного висновку про стан здоров`я [PERSON] вбачається, що останній є здоровим (а.с. 54). З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 42446752 вбачається, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку, загальною площею 109 кв.м., житловою площею 68,15 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.09.2014, про що 26.09.2014 складено відповідний актовий запис № 181. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та жінки « [PERSON] » (а.с.56). ІV. Оцінка суду. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьками обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст.51, 52 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч.2 ст.3 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправо згідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України). Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , судом не встановлено підстав для допиту дитини в судовому засіданні. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, дослідивши висновки органів опіки та піклування в частині визначення умов проживання матері та дитини, участі відповідача в утриманні та вихованні дитини, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дитини, виходячи із того, що судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері малолітнього [PERSON] - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його здоров`я, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на його фізичний та духовний розвиток як складову виховання, суперечить інтересам дитини, його гармонійному та всебічному розвитку. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, з`явитися до суду, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, про який вона була обізнана, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітнього [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя - порушені. V. Вирішення питання щодо піклування. Частиною третьою статті 243 СК передбачено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється також судом у випадках, передбачених положеннями ЦК. В свою чергу, у статті 60 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина третя); встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (частина четверта). Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника, навіть у тих випадках, коли таку вимогу не було заявлено. Необхідно звернути увагу на те, що відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 60 ЦК суд призначає опікуна або піклування за поданням органу опіки та піклування. Замість подання у матеріалах справи може бути наявний офіційний висновок чи інший документ органу опіки та піклування, який свідчить про згоду цього органу на призначення певної особи опікуном або піклувальником. Судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи є висновок органу опіки та піклування щодо можливості призначення [PERSON] опікуном свого внука, а тому враховуючи те, що може бути опікуном свого малолітнього внука, що доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, як от висновком про стан здоров`я від 22.01.2020 (а.с. 54), довідкою про відсутність судимості (а.с. 53), наявністю задовільних умов для проживання (а.с.51). [PERSON] на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває та бажає бути опікуном, що доводиться його письмовою заявою. Таким чином позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Outcome: approved