Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24 липня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що наказом відповідача від 26 червня 2020 року за № 88/о з 30 червня 2020 року позивача було звільнено з посади медичної сестри Запорізького протитуберкульозного відділення № 1 КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Зазначене звільнення вважає незаконним та таким, що проведено з порушенням вимог діючого законодавства на підставі наступного. Так, 29 квітня 2020 року адміністрацією позивача було повідомлено про майбутнє її вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Повідомлення було письмове, проте без дати ознайомлення, через що позивач відмовилася від його підпису. Протягом двомісячного періоду перед звільненням інша робота не була запропонована позивачу на тому ж підприємстві, а лише 30 червня 2020 року у день звільнення позивача було ознайомлено із вакантними посадами. На думку позивача, у разі пропозиції будь-якої роботи роботодавець повинен надати працівникові не лише перелік наявних вакантних посад, а і запропонувати ознайомитися з посадовою інструкцією, так як працівник повинен знати, на яку роботу він погоджується. Пропозицій ознайомитися з посадовими інструкціями, запропонованих посад з боку адміністрації на адресу позивача не надходило. Окрім цього, подання про звільнення позивача профспілковим кабінетом розглядалося без її участі, що є порушенням ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Також, на думку позивача адміністрацією підприємства при вирішенні питання про звільнення позивача не було враховане її переважне право на залишення на роботі, що передбачено ст. 42 КЗпП України. Позивач вважає, що достатні підстави для її звільнення були відсутні, через що просить скасувати наказ відповідача про її звільнення від 26 червня 2020 року, поновити її на роботі та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Відзив на позовну заяву та відповідь на відзив 14 вересня 2020 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що 28 лютого 2020 року на підставі рішенням ЗМР від 27 лютого 2020 року було КНП «Запорізький регіональних фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР в результаті перетворення КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер» ЗОР. Так, наказом відповідача від 31 березня 2020 року за № 211 позивача за переведенням було прийнято на посаду сестри медичної дільничної Запорізького протитуберкульозне відділення № 1 з 01 квітня 2020 року. Листом відповідача від 01 квітня 2020 року було повідомлено голову профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» ЗОР про скорочення штату працівників. \~ \~ \~ \~ Наказом відповідача від 27 квітня 2020 року № 52 було скорочено штат працівників, а саме одна штатна одиниця сестри медичної дільничної. 29 квітня 2020 року \~ \~ \~ \~ [PERSON] була повідомлена, що посаду сестри медичної дільничної в буде скорочено, а трудовий договір з розірвано позивач була ознайомлена з переліком вакантних посад відповідача станом на 29 квітня 2020 року. Оскільки підписувати попередження про ознайомлення позивач відмовилася, то відповідачем було складено акт, який підписано начальником відділу кадрів завідувачем, діловодом, старшою медичною сестрою. Листом відповідача від 29 квітня 2020 року профспілковий комітет був повідомлений про наступне вивільнення працівників, на який 22 червня 2020 року профспілковим комітетом надано згоду. Також, первинною профспілковою організацією було повідомлено, що [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації закладу через неподання нею заяви про вступ до організації, через що сплачені [PERSON] профспілкові внески були їй повернуті. Також, перед ознайомленням позивач була ознайомлена із вакантними посадами на підприємстві станом на 30 червня 2020 року. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що при скороченні позивача були дотримані всі вимоги норм чинного законодавства, виплачена вихідна допомога, а порушення чинного законодавства відсутні, через що у задоволенні позову необхідно відмовити. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач, повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача, повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини у справі КНП ««Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР є юридичною особою (ідентифікаційний код: 02006707), яке утворене у результаті перетворення 28 лютого 2020 року. Наказом КНП ««Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР від 31 березня 2020 року № 27/о [PERSON] була прийнята на посаду сестри медичної дільничної у Запорізькому протитуберкульозному відділенні № 1 з 01 квітня 2020 року. 01 квітня 2020 року директором КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР на адресу голови профспілкового комітету було надано повідомлення про скорочення штатних посад працівників підприємства на підставі ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України, ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» серед яих вказано про скорочення у Запорізькому протитуберкульозному відділенні № 1 посаади лікаря фтизіатра 3,0 шт. од., рентген лаборанта 1,0 шт. од., сестри медичної дільничної 2,0 шт. од. Наказом КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР від 27 квітня 2020 року внесено зміни до штатного розпису підприємства шляхом зокрема вилучення двох посад сестри медичної дільничної. 27 квітня 2020 року спеціальною комісією з розгляду питань щодо скорочення чисельності працівників КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР розглянуто питання щодо переважного права на залишення працівників на посадах, серед якого [PERSON] немає. 28 квітня 2020 року завідувачем Запорізького протитуберкульозного відділення № 1 КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР складено список працівників, що підлягають скороченню з 01 липня 2020 року, серед яких вказано [PERSON] сестру медичну дільничну. 29 квітня 2020 року був складений акт, який підписано начальником відділу кадрів, завідувачем, діловодом, старшою медичною сестрою про відмову [PERSON] від підпису особистого повідомлення про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 22 червня 2020 року профспілковим комітетом КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР надано згоду на звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України серед яких вказано [PERSON] . Однозначно зазначено, що вона не є членом первинної профспілкової організації, оскільки заяву на вступ не надавала. Наказом КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально діагностичний центр» ЗОР від 26 червня 2020 року за № 88/о прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади з 30 червня 2020 року, з яким позивач ознайомлена 30 червня 2020 року, що підтверджується її підписом. 30 червня 2020 року [PERSON] ознайомлена із переліком вакантних посад на підприємстві, що підтверджується її підписом. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Статтею 43\~КУ передбачено\~право кожного\~на працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкруцтва або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно із листом Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року №162/06/187-07 «Щодо штатного розпису», штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розписі містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження. Доводи позивача стосовно того, що вакантні посади їй були запропоновані не одночасно з повідомленням про звільнення, тобто не в день повідомлення про звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України вважається таким, що проведено з дотриманням норм трудового законодавства, зокрема, у тому разі, коли працівникові було запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві у період строку попередження, і які існували на день звільнення працівника. Отже, законодавством не передбачено обов`язок пропонувати працівникові вільні посади лише на день попередження про звільнення, оскільки, навпаки, з метою забезпечення права громадян на працю, роботодавцю встановлено обов`язок пропонувати вакантні посади за весь період з моменту попередження про звільнення до звільнення працівника. Згідно зі ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Оскільки позивач не була членом виборного органу первинної профспілкової організації, що підтверджується матеріалами справи, то, відповідно, отримання згоди на її звільнення не потрібно. Крім того, суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, суд вважає, що порядок звільнення позивача із займаною посади був дотриманий, через що підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді відсутні, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed