Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Лікар-психіатр\~2-Б\~відділення Комунального\~підприємства «Полтавська\~обласна клінічна\~психіатрична лікарня\~ім.\~О.Ф.\~Мальцева» Єгоров\~В.В. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію хворого [PERSON] до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування у 2-Б відділення даної лікарні в порядку примусової госпіталізації 22 жовтня 2019 року о 09 год. 30 хв. за направленням лікаря-психіатра ППНД [PERSON] з діагнозом: «Шизофренія, стан загострення». [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (відмова від лікування, що суттєво загрожувала здоров`ю) та для оточуючих (безпосередня агресія до батька). Від добровільної госпіталізації та лікування хворий відмовляється. Тому лікар просив суд винести рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару. В судовому засіданні лікар [PERSON] заяву підтримав. Пояснив, що [PERSON] вже втретє поступив на лікування до ПОКПЛ. Його лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки він хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, але від добровільного лікування відмовляється. Тому лікар заяву просив задовольнити. Особа, щодо якої внесено заяву про госпіталізацію, - [PERSON] , участь якого в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції, в судовому засіданні [PERSON] та заявляв, що відбулася помилка. Він безпідставно був госпіталізований до психіатричної лікарні, оскільки зайшов в гості до свого знайомого на ім`я [PERSON] , звідки його забрала швидка допомога. Його попередній психіатричний огляд не проводився. Наполягав на тому, що він не є [PERSON] . Батько хворого [PERSON] в судовому засіданні заяву також підтримав та просив задовольнити. Підтвердив, що в судовому засіданні бере участь саме його син [PERSON] . На підтвердження його особи до матеріалів справи залучив копію паспорта [PERSON] Прокурор Сазонова О.В. в судовому засіданні заяву також підтримала, просила її задовольнити, оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що є небезпечними для нього та оточуючих. Підтвердила також, що в судовому засіданні участь бере саме [PERSON] , оскільки вона вже брала участь у судових засіданнях за його участю. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши докази у справі, приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування у 2-Б відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева 22 жовтня 2019 року о 09 год. 30 хв. за направленням лікаря-психіатра ППНД [PERSON] з діагнозом: «Шизофренія, стан загострення». Згоди на госпіталізацію хворий не надав, та був направлений на госпіталізацію у ПОКПЛ у примусовому порядку. 22 жовтня 2019 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: «Шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу з вираженою прогредієнтністю та частими госпіталізаціями, поведінковими порушеннями (бродяжництво, агресивна поведінка), наростаючою соціально-трудовою дезадаптацією, з вираженим дефектом апато-абулічного типу». Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (відмова від лікування, що суттєво загрожувала здоров`ю), оточуючих (безпосередня агресія до батька), лікування означеного тяжкого психічного розладу можливо лише в умовах стаціонару, згоди на добровільне лікування пацієнт не дає, комісією зроблений висновок про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару (а.с.6-8). Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, психічні розлади у пацієнта розвинулись з 2012 року, коли на 4-му курсі навчання юридичної академії раптом впала успішність, втрачав інтерес до навчання. Нетривало працював в прокуратурі, в адвокатурі разом з батьком, але протягом 2017 року поступово став втрачати соціальні зв`язки, відгороджуватись від друзів, час проводив переважно наодинці, закривався у своїй кімнаті, майже не виходив з квартири. [PERSON] за собою слідкувати, не мився, не брився, став санітарно запущеним. В кімнаті з`явився неприємний запах, тхнуло сечею. Пацієнт відмовлявся виходити з квартири та приймати їжу. Звідти виходив лише ненадовго та тільки вночі. Закривався в туалеті або ванній кімнаті. Згодом відмовився від їжі, дуже схуд. На вмовляння батьків пройти лікування в день першої госпіталізації намагався вистрибнути з вікна 5-го поверху. Був вперше госпіталізований в ПОКПЛ за рішенням Київського районного суду м. Полтави у порядку примусової госпіталізації. Лікувався з 14.09.2017р. по 08.11.2017р. з діагнозом: «Шизофренія, проста форма». Після виписки лікування приймав нетривало. Через деякий час відбулося чергове погіршення психічного стану: знову став замикатися, став мовчазний, почав усамітнюватись у своїй кімнаті. [PERSON] спілкуватися з батьками. Знову відмовлявся від прийому їжі. З`явилися вичурні плани поїхати до Москви та одружитися з дівчиною інтернет-блогером, з якою навіть не був знайомий особисто. В холодну пору року втік з дому легко одягнутий. Пішки добіг до Красногорівки Великобагачанського району. Звідти на попутках добрався до Києва, де в критичному соматичному стані звернувся до спільних знайомих. Був ослаблений, з високою температурою тіла, внаслідок чого викликалася швидка допомога, пропонувалась госпіталізація, від якої відмовився. Був повернутий батьками додому, з роботи звільнився. Вдома усамітнювався. Потім знову втік без документів, достатнього одягу та грошей з дому до Києва, намагався сісти на автобус до Москви. Знову направлявся у порядку примусової госпіталізації, але дав згоду на лікування та лікувався з 11.10.2018р. по 20.11.2018р. Виписувався з покращенням. Згодом прогресували апатія, абулія, соціальна відгородженість. Ліки не приймав. Наростала соціально-трудова дезадаптації. Час проводив наодинці, ні з ким не спілкувався. Знову почав відмовлятися від їжі, за собою не слідкував. На вмовляння батьків став агресивним, замахувався, щоб вдарити батька, кидав в нього речами, що попадали під руку. В черговий раз був направлений у порядку примусової госпіталізації та згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави госпіталізація у примусовому порядку була оформлена. Лікувався з 10.04.2019р. по 17.05.2019 р. Тоді ж був оглянутий обл. спец. псих. МСЕК та визнаний особою з інвалідністю II групи до 01.05.2020р. Але від подальшого оформлення групи інвалідності відмовився, ніде не працює, засобів до самостійного існування не має. Після виписки з лікувального закладу на 4-й день відмовився від прийому підтримуючого лікування. Вдома замкнутий, з батьками не спілкується. Особливо до батька налаштований вороже. Втік з дому начебто, щоб працювати у Києві, але фактично грошей не мав, де ночував - невідомо. Іноді приходив до рідних, що мешкають в Києві, у занедбаному стані та знову уходив на декілька днів. В серпні 2019 року до рідних зателефонувала невідома особа, яка повідомила, що пацієнт знаходиться в Києві, в занедбаному стані та з травмою ноги. Був знайдений батьками в Києві, доставлений в Полтаву з набряклою правою ногою. Оглянутий лікарем-травматологом, що одразу рекомендував госпіталізацію в травматологічне відділення. Але замість цього знову втік з дому. Через 3 дні з`явився в Полтаві в тяжкому соматичному стані, з високою температурою тіла, вираженим набряком правої нижньої кінцівки. Був госпіталізований до хірургічного відділення 2-ї МКЛ, де лікувався близько місяця начебто з сепсисом. Після виписки з хірургії одразу втік з дому. Через тиждень з`явився, але виніс з квартири весь свій одяг, та знову втік на 10 днів. Де ночував - невідомо. Повернувся додому. У кімнаті ночувати відмовився, постелив на лоджії на цементну підлогу тонке простирадло та спить на ньому на підлозі. На прохання батьків (особливо батька) реагує вороже, агресивно. Дана госпіталізація обумовлена тим, що в останній тиждень став проявляти пряму агресію до батька, застосовуючи до нього фізичну силу: бив ногами, руками батька по голові і тілу у відповідь на прохання пролікуватися. Батько хворого [PERSON] 22 жовтня 2019 року звернувся до головного лікаря КП «Полтавська обласна психіатрична лікарня імені О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради» з заявою, у якій просив госпіталізувати та пролікувати його сина [PERSON] у зв`язку з тим, що він тікає з дому, потребує медичної допомоги, але від лікування відмовляється, на пропозицію пролікуватися реагує агресивно, тричі протягом тижня застосовував до батька силу бив його ногами і руками по голові і тілу (а.с.11). Як вбачається з даних направлення на госпіталізацію у психіатричну лікарню, виданого 21 жовтня 2019 року [PERSON] лікарем-психіатром ПОПНД [PERSON] , хворий неодноразово лікувався в психіатричній лікарні, після виписки ліки не приймав, що призвело до погіршення стану. Хворий через тиждень йде з дому, блукає, забрав речі, документи. Дома не спілкується, став агресивний до рідних. Спить на підлозі балкону. Згідно даних виписки з медичної карти стаціонарного хворого, виданої 20 вересня 2019 року Другою міською клінічною лікарнею м.Полтави, [PERSON] з 09 по 20 вересня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні у даному медичному закладі. Як підставу для направлення на госпіталізацію в примусовому прядку за рішенням лікаря-психіатра зазначено, що хворий є агресивним до батька, не в змозі самостійно задовольняти основні життєві потреби (а.с.10). У приймальному відділенні ПОКПЛ згоди на госпіталізацію не дав, після огляду черговим лікарем приймального відділення [PERSON] . згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» був направлений на госпіталізацію у примусовому порядку. Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка по відношенню до сусідів). Зазначене підтверджується\~зазначеними вище\~письмовими доказами,\~а також\~даними висновку\~комісії лікарів-психіатрів\~від 22\~жовтня 2019\~року,\~згідно якого\~комісією [PERSON] \~за результатами\~огляду встановлений\~діагноз:\~«Шизофренія,\~проста форма,\~безперервний тип\~перебігу з\~вираженою прогредієнтністю\~та частими\~госпіталізаціями,\~поведінковими порушеннями\~(бродяжництво,\~агресивна поведінка),\~наростаючою соціально-трудовою\~дезадаптацією,\~з вираженим\~дефектом апато-абулічного\~типу».\~Також,\~з висновку\~вбачається,\~що під\~час огляду\~лікарями [PERSON] \~замкнутий,\~мовчазний,\~пасивний.\~Мовний контакт\~суто формальний.\~У подальшому\~взагалі відмовляється\~від спілкування.\~У часі,\~місці та\~власній особистості\~орієнтований вірно.\~Порушень сприйняття\~не виявляє.\~Не критичний\~до захворювання.\~Свою поведінку\~не пояснює.\~Психічно хворим\~себе не\~вважає.\~Не бачить\~мотивів госпіталізації:\~«я ничего\~такого не\~сделал».\~Негативістично налаштований\~до батьків\~(особливо\~батька)\~через їх\~ініціативу щодо\~госпіталізації.\~Некритичний щодо\~наростаючої соціально-трудової\~дезадаптації та\~загрози власному\~життю та\~здоров`ю,\~що мали\~місце внаслідок\~хірургічно-\~травматологічної патології.\~Пам`ять\~та інтелект\~загалом збережені.\~Мислення у\~сповільненому темпі,\~розпливчасте.\~Настрій невизначений,\~емоційно сплощений,\~монотонний.\~Особистої усвідомленої\~згоди на\~отримання стаціонарної\~психіатричної допомоги\~не дає\~ (а.с.6-8). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , який хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок своєї хвороби вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, що згідно вимог ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підставою для її примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару. Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (відмова від лікування, що суттєво загрожувала здоров`ю), оточуючих (безпосередня агресія до батька), відсутність його усвідомленої згоди на госпіталізацію, оскільки за медичним призначенням лікування хворого можливо лише в умовах психіатричного стаціонару, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання. Судові витрати у справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved