Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра», [PERSON] про заборону вчиняти певні дії та визнання договору іпотеки припиненим. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.10.2004 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - Відповідач) та [PERSON], [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8/2004/840-К/1718 (далі - Кредитний договір), згідно з яким останні отримали кредит у сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення коштів - 24.10.2019 року. З метою виконання зобов'язань за кредитним договором, 25.10.2004 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 1718/1 (далі - Договір іпотеки), предметом якого є квартира [ADDRESS], та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності. Далі позивач зазначає, що 20.06.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області постановлено заочне рішення у цивільній справі № 2-1940/11, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» були задоволені, та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2011 року у сумі 280 764 (двісті вісімдесят тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. та судові витрати по справі. Фактично правовідносини, що виникли за кредитним договором були припинені з прийняттям заочного рішення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Вважаючи, що винесенням заочного рішення судом, не припинились кредитні зобов'язання між сторонами, 28.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся знову до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, де судом першої інстанції позов був задоволений, а рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року рішення першої інстанції скасовано, в задоволені позовних вимог відмовлено. Таким чином, позивач вважає, що дія кредитного договору закінчилась 20.06.2011 року, і обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 185/9764/15-ц, яке набрало законної сили, з цього приводу є преюдиційними. Строк позовної давності для стягнення зобов'язань за кредитним договором (основним зобов'язанням) закінчився через три роки після прийняття заочного рішення - 20.06.2014 року. Сплив позовної давності на вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором означає, що будь -які додаткові вимоги, пов'язані із обтяженням такого предмета не можуть бути задоволені, а сам предмет є вільним від обтяжень. З огляду на пропуск відповідачем строку позовної давності для стягнення основного зобов'язання за кредитним договором, іпотека належного позивачу на праві приватної власності нерухомого майна, яка є похідною від основного зобов'язання, припинилась у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, яке нею забезпечувалося, на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Позивач зазначає, що 23.02.2017 року він звернувся до відповідача, як іпотекодержателя квартири [ADDRESS], з вимогою про припинення Договору іпотеки та вилучення записів з реєстрів, в якій просив впродовж трьох робочих днів з дати отримання зазначеної вимоги подати до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно заяву про припинення Договору іпотеки від 25.10.2004 року № 1718/1 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про обтяження (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 1409502), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 25.10.2004 року за № 1409502; вилучити з Державного реєстру іпотек відомості про обтяження (тип обтяження: іпотека, реєстраційний номер обтяження: 1585718), зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 30.12.2004 року. Однак, на день подання позивачем позову до суду, відповіді від відповідача не надійшло, відомості щодо квартири [ADDRESS], з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження та Державного реєстру іпотеки не виключені, що стало підставою для звернення позивача до суду. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати припиненим Договір іпотеки № 1718/1 від 25.10.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. за реєстровим № 6587, укладений між [PERSON], [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та стягнути судові витрати по справі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Разом із цим, 30.10.2018 року до суду надійшла заява від представника ПАТ «Комерційний банк «Надра» про розгляд справи без участі представника, в якій такий учасник справи просить через велику завантаженість працівників у регіоні розглянути справу без представника відповідача, а заявлені вимоги відхилити у зв'язку з невиконанням позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором (а.с. 45). З метою сприянню реалізації Відповідачем його процесуальних прав, у тому числі права на подання відзиву та доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов, суд неодноразово, відкладав підготовче судове засідання. Однак, з боку відповідача жодних заяв по суті справи до суду так і не надходило. Також після закриття підготовчого провадження по справі, 13.03.2019 року до суду надійшло клопотання представника ПАТ «Комерційний банк «Надра» в якому така сторона просила суд відкласти розгляд справи та надати додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом було відкладено розгляд справи по суті на 05.04.2019 року, про що було сповіщено всіх учасників справи. Однак будь-яких заяв по суті справи, письмових пояснень окрім наведених від відповідача до суду так і не надійшло. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідачаПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися через відсутність відповідних клопотань/заяв з боку учасників справи. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25.10.2004 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8/2004/840-К/1718, згідно з яким останні отримали кредит у сумі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення коштів - 24.10.2019 року (а.с. 16-17). Судом також встановлено, що з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року, між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 1718/1, в силу якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року по цивільній справі № 2-1940/11 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] були задоволені, вирішено стягнути солідарно з останніх на користь банку заборгованість за Кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у сумі 280 764 (двісті вісімдесят тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. та судові витрати по справі. Заочне рішення набрало законної сили (а.с.20). Матеріалами даної цивільної справи також підтверджено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с. 21-26). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому ч.1 ст.575 ЦК України визначає іпотеку як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч. 1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Вказаний перелік не є вичерпним, адже вказана норма матеріального закону передбачає припинення права застави також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 28 Закону України «Про заставу» передбачено також припинення застави при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави, та в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється також у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. У відповідності до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В даному випадку, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 25.10.2004 року, що був укладений року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та позивачем кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 24.10.2019 року (а.с. 16-17). Разом із цим, матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що вказаним заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року із відповідачів [PERSON], [PERSON] була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором № 8/2004/840-К/1718 від 25.10.2004 року у сумі 280 764 (двісті вісімдесят тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 37 коп. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор (банк) відповідно до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, в даному випадку сторона позивача наголошує на тому, що такі зобов'язання за вказаним кредитним договором є припиненими у зв'язку із: 1) зміною судовим рішенням, що набрало законної сили, строку основного зобов'язання, термін виконання якого було змінено на 2011 рік; 2) вже відсутньою у позивачів заборгованості по стягнутому, станом на 2011 рік, зобов'язанню; 3) охопленням неврегульованих зобов'язань строком позовної давності, через що банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов'язання. Суд зазначає, що сторона відповідача не надала жодних доказів в підтвердження наявних невиконаних позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували обґрунтованість заперечень та тверджень щодо наявної неврегульованої заборгованості за таким кредитним зобов'язанням позивачів. Також суд зазначає, що стаття 256 ЦК України передбачає позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 ЦК України, згідно з ч. 4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», яке згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Адже під час розгляду справи встановлено, що через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов'язання, і стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов'язань між сторонами. У зв'язку із чим вказаний іпотечний договір має бути визнаний припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку». VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved