Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

КС «Альянс-С» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитом з позичальника та поручителя в сумі 57105,80 гривень, а також судових витрат повязаних зі зверненням до суду, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі по справі добровільно не погашають заборгованість за кредитом, чим порушують умови кредитного договору № 2455 від 30 жовтня 2015 року укладеного між КС «Альянс-С» і [PERSON] Представник позивача в попереднє судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позов визнає в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позов визнає в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 30 жовтня 2015 року [PERSON] (надалі Позичальник) звернулась до КС «Альянс-С» із заявою про надання кредиту в сумі 19500,00 гривень на ремонт будинку терміном на 24 місяці (а.с. 9). 30 жовтня 2015 року КС «Альянс-С» в особі голови правління [PERSON] уклала з членом КС [PERSON] кредитний договір № 2455 (а.с. 15-16) та графік розрахунків строком на 2 роки (а.с. 17). Для забезпечення виконання зобовязання за договором № 2455 від 30 жовтня 2015 року укладено договір поруки № 2061 між КС «Альянс-С», позичальником та поручителем [PERSON] (а.с. 18). Позичальник отримав у КС «Альянс-С» кредит у сумі 19500,00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером № 588 від 30 жовтня 2015 року (а.с. 19). Після отримання кредиту позичальник був зобовязаний сплачувати щомісячно за плановим графіком по 1403,00 гривні і за 2 роки повністю повернути кредит і сплатити нараховані проценти. Але з першого місяця позичальник порушує графік: в листопаді 2015 року не здійснювалися платежі, в грудні 2015 року було сплачено 100,00 гривень, заборгованість по кредиту погашали два рази по 1405,00 гривень, тобто за вісім місяців користування кредитом було здійснено три платежі загальною сумою 2910,00 гривень, що підтверджується листами вимогами № 515 від 23 грудня 2015 року, № 7 від 20 січня 2016 року, № 51 від 12 лютого 2016 року та № 110 від 29 квітня 2016 року (а.с. 29, 30, 31, 32). Відтак, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30 червня 2016 року становить 57105,80 гривень, з яких: -19500,00 гривень залишок несплаченої основної суми кредиту; -9052,90 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом; -28552,90 гривень нарахований штраф за несвоєчасну сплату кредиту (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. У ст. 554 ЦК України, встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не надано. Визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд бере до уваги як належний і допустимий доказ розрахунок заборгованості по кредиту, наданий позивачем (а.с. 33), який обґрунтовується умовами кредитного договору і нічим не спростовується. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідачі визнали позов та не заперечували проти його задоволення, вивчивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 1378,00 гривень судового збору.

Outcome: approved