Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що позивачка є власником 28/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , а власником 11/25 частин вказаного житлового будинку був чоловік позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . За цією адресою зареєстровані відповідачі, які там не проживають. Позивачка зазначає, що в цьому будинку відповідачі не проживають, їх речей та належного їм майна там немає, але в зв`язку з тим, що вони зареєстровані в частині будинку позивачки, вона позбавлена права вільно розпоряджатися належною їй на праві власності частиною житлового будинку. Позивачка просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд вважає, що відповідачі були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає їх неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно договору дарування від 25 серпня 1977 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Наумовою Н.В., даритель [PERSON] подарував, а обдарована [PERSON] прийняла у дар належні дарителю на праві власності 9/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Згідно ухвали Мелітопольського міського суду Запорізької області від 15 січня 1996 року, затверджено мирову угоду, укладену Приступою А.І. та [PERSON] .. Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 січня 1991 року, реєстровий № 4-66, і договір дарування 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] від 11 квітня 1992 року, реєстровий № 2-803, недійсними. Визнано за [PERSON] право власності на 19/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . провадження по справі закрито. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 28/50 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 25 серпня 1977 року та ухвали суду від 15 січня 1996 року. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , паспорт виготовлено станом на 12 січня 2020 року, власниками будинку зазначені: [PERSON] 28/50 частин, [PERSON] 11/25 частин. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 04 вересня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області, [PERSON] помер [INFO] , про що 04 вересня 2000 року зроблено відповідний запис № 1641. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрита спадкова справа. Згідно копії заяви від 10 січня 2001 року, посвідченої приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Івановою М.С., у визначений законом строк [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] .. Згідно заяви від 16 січня 2001 року, посвідченої державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, у визначений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від обов`язкової долі у спадщині після смерті [PERSON] .. Також в заяві зазначено, що позивачці відомий зміст заповіту, складеного 21 липня 1990 року [PERSON] та посвідченого Мелітопольською нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2156, відповідно до якого [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] .. Згідно довідки, виданої головою квартального комітету № 61 Мелітопольської міської ради Запорізької області від 01 грудня 2020 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають більше 10 років. Згідно довідок, виданих відділом реєстрації місця проживання управління реєстрації департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 23 лютого 2021 року, місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання управління реєстрації департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11 травня 2021 року, станом на 02 вересня 2000 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] з 21 вересня 1999 року та [PERSON] з 21 вересня 1999 року. У картотеці департаменту реєстраційних послуг відсутні відомості щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою станом на 02 вересня 2000 року. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідачі не зняті з реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, нормами ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Разом із цим, право користуватися житловим приміщенням у членів сім`ї власника житла втрачається за умови відсутності такого члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було\~встановлено судом,\~28/50\~частин житлового будинку [ADDRESS] належать позивачці, а власником 11/25 частин вказаного житлового будинку був [PERSON] чоловік позивачки і батько відповідачки [PERSON] .. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є відповідачка [PERSON] .. Також спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , який у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] , а спадкоємець першої черги за законом позивачка, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від обов`язкової долі у спадщині після смерті [PERSON] .. Інших спадкоємців за заповітом немає. Отже, оскільки відповідачка [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] була зареєстрована і проживала разом із ним за адресою: [ADDRESS] , тим самим вона фактично вступила в управління та володіння вказаним житловим будинком, використовувала житловий будинок для свого проживання та проживання членів своєї сім`ї. Таким чином, вбачається, що спадщина 11/25 частин житлового будинку [ADDRESS] була успадкована відповідачкою [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння вказаним спадковим майном. Тобто, відповідачка [PERSON] є співвласником житлового будинку [ADDRESS] . При цьому\~суд враховує,\~що аналіз\~положень ст.\~405\~ЦК України\~дає підстави\~для висновку,\~що саме\~власник має\~право вимагати\~від осіб,\~які є\~членами його\~сім`ї\~та не\~є власниками\~цього житла,\~усунення порушення\~його прав\~шляхом визнання\~їх такими,\~що втратили\~право користування.\~Можливість визнання\~такими,\~що втратили\~право користування\~житлом власника/співвласника\~законодавством не\~передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. Також було встановлено, що відповідачка [PERSON] не втратила право власності на вказану вище частину житлового будинку відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про припинення права власності відповідачки на належну їй частину в спірному житловому будинку в розумінні ст.ст. 346, 365 ЦК України позивачкою суду не було надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Ті обставини, що відповідачка [PERSON] відсутня у житловому будинку за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. Таким чином, судом було встановлено, що відсутні передбачені законом підстави для позбавлення права користування житловим приміщенням в будинку\~ [ADDRESS] відповідачки [PERSON] , яка його співвласником, це суперечить нормам ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому заявлені позовні вимоги в частині визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню. Крім того, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в належному позивачці і відповідачці [PERSON] житловому будинку понад 10 років, тобто понад один рік, його речей та належного йому майна в будинку немає, вимог щодо подальшого проживання у вказаному будинку відповідач не пред`являв, будь-яких домовленостей між позивачкою і відповідачкою [PERSON] як власниками житла та відповідачем [PERSON] як членом сім`ї власника житла щодо його проживання в будинку відсутні. Вказані обставини порушують права позивачки як власниці частини житлового будинку. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial