Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2017 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про визнання її батьком [PERSON] та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме: на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та на ј частину квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. Мати позивача [PERSON] (далі - [PERSON] ) познайомилась з [PERSON] у січні 1989 року під час навчання у школі. З січня 1989 року до жовтня 1989 року вони проживали разом без державної реєстрації шлюбу. У червні 1989 року [PERSON] познайомив матір позивача з батьками та родиною, а у серпні стало відомо про її вагітність. [INFO] народилася позивач. На той момент [PERSON] проживав окремо, а тому відомості про батька у свідоцтві про народження позивача були записані зі слів матері. Певний час [PERSON] не цікавився своєю дочкою, натомість з матір`ю позивача спілкувався його брат - відповідач [PERSON] . Коли позивачу виповнилось 12 років, батько вирішив приймати участь у її вихованні, і з того часу приділяв їй увагу та брав активну участь у її вихованні. [PERSON] визнавав позивача своєю дочкою, однак вносити зміни до актового запису про народження не бажав пояснюючи це різними причинами. [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] та на ј частина квартири [ADDRESS] , яке прийняла у спадщину його мати [PERSON] (далі - [PERSON] ) [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після неї прийняли позивач [PERSON] як онука та її син - відповідач [PERSON] . Відповідач позов не визнав пославшись на недоведеність позовних вимог. Вказав, що позивачем не надано належних і достатніх доказів на підтвердження батьківства [PERSON] , зокрема, не доведено факт його проживання з матір`ю позивача однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, спільного виховання дитини та визнання його братом свого батьківства. Просив також урахувати, що з моменту смерті [PERSON] до моменту звернення позивача до суду з даним позовом суду пройшов значний проміжок часу, що на його думку свідчить про виключно корисливий мотив дій позивача. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 26.04.2017 позов [PERSON] залишено без руху (т. 1 а.с. 30-31). 11.05.2017 на усунення недоліків позову позивачем подано квитанцію про сплату судового збору (т. 1 а.с. 33). Ухвалою від 22.05.2017 суд (під головуванням судді Комаревцевої Л.В.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 37-38). 22.06.2017 представником позивача подано клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 43). 22.06.2017 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 44). 19.09.2017 представником позивача подані клопотання про витребування доказів та про виклик свідків (т. 1 а.с. 78, 83). Протокольною ухвалою від 19.09.2017 суд задовольнив клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 84). 19.09.2017 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 85-86). 12.02.2018 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 108). 12.02.2018 представником позивача подано клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи (т. 1 а.с. 111). 19.02.2018 представником відповідача подано відзив на позов (т. 1 а.с. 115-123). 16.04.2018 представником позивача подано відповідь на відзив, заперечення на клопотання про призначення експертизи та клопотання про залучення спеціаліста (т. 1 а.с. 175-177, 185-196, 221-224). 21.05.2018 представником позивача подано клопотання про залучення спеціаліста (т. 1 а.с. 227-230). 31.05.2018 представником відповідача подано заперечення на відповідь на від3ив (т. 2 а.с. 1-7). 04.06.2018 представником позивача подано клопотання про долучення письмових доказів (т. 2 а.с. 16-18). 04.06.2018 суд постановив ухвалу про залучення спеціаліста (т. 2 а.с. 31-32). 30.10.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 2 а.с. 40). Ухвалою від 02.11.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2019 (т. 2 а.с. 41). Ухвалою від 26.02.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про призначення молекулярно-генетичної експертизи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.06.2019 (т. 2 а.с. 54-55). 19.06.2019 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву до 15.10.2019 (т. 2 а.с. 61-62). 15.10.2019 представником відповідача подано клопотання про виклик свідка (т. 1 а.с. 67-68). 15.10.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка, продовжив розгляд справи по суті та оголосив перерву до 18.02.2020 (т. 2 а.с. 69-70). 24.10.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову (т. 2 а.с. 73-74). 28.10.2019 суд постановив ухвалу про забезпечення позову - заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] (т. 2 а.с. 78-80). 18.02.2020 суд за клопотанням представника відповідача продовжив перерву у справі до 13.03.2020 (т. 2 а.с. 89-90). 13.03.2020 представниками відповідача подано додаткові письмові пояснення в порядку статті 241 ЦПК України (т. 2 а.с. 93-96). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Позивач [PERSON] народилася [INFO] у м. Києві (т. 1 а.с. 12). На момент народження позивача її мати [PERSON] у шлюбі не перебувала, а тому реєстрація народження дитини проведена відповідно до положень частини 2 статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР - за прізвищем матері, а ім`я, по батькові та національність батька зазначені за вказівкою матері. Відтак в актовому записі про народження [PERSON] № 618, складеному 15.05.1990 відділом ЗАГСу Харківського РИК м. Києва, її батьком зазначений [PERSON] . [PERSON] , батьківство якого позивач просить встановити, помер [INFO] у м. Києві у віці 37 років (т. 1 а.с. 54). Після смерті [PERSON] право на спадкування усього належного йому майна одержала його мати [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, яка прийняла спадщину та оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 53-69). [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с. 50, 128). До складу спадщини після смерті [PERSON] , на частину якої претендує позивач, увійшли Ѕ частина квартири [ADDRESS] , яку спадкодавець успадкувала після смерті сина [PERSON] , 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, та 1/3 частина цієї квартири, яку вона успадкувала після смерті сина [PERSON] . 03.12.2016 позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 18). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] її син - відповідач [PERSON] , постійно проживав зі спадкодавцем і протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини, а відтак він вважається таким, що прийняв спадщину (частина 3 статті 1268 ЦК України). Відповідач заперечує батьківство свого брата [PERSON] щодо позивача [PERSON] . Заположеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази згідно вимог статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Отже ураховуючи, що позивач народилася у 1990 році, при вирішенні вимог даного позову суд повинен керуватися положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР . Згідно з приписами статті 53 цього Кодексу походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. При відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Отже за змістом наведеної норми матеріального закону підставою для встановлення батьківства в судовому порядку є доведеність хоча б однієї з таких обставин: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і особою, батьківство якої позивач просить встановити; спільне виховання чи утримання ними дитини; визнання такою особою батьківства, що повинно бути підтверджено достовірними доказами. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. На прохання позивача в судовому засіданні були допитані як свідки однокласниці матері позивача [PERSON] (зараз - [PERSON] ) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила суду, що її однокласники [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатись у випускному класі, а саме, у січні 1989 року, їх побачення проходили у квартирі матері [PERSON] , а після закінчення школи вони разом вступали до Київського національного університету ім. Шевченка, але не вступили. Усі у класі знали про їх роман та про те, що [PERSON] . Одразу після випускного вечора вони стали жити разом у квартирі матері [PERSON] , яка матеріально їх утримувала. Однак ще до народження дитини у жовтні 1989 року [PERSON] повернувся жити до батьків, які були категорично проти їх стосунків. З пологового будинку [PERSON] забирала мати, а спілкуватись з дочкою [PERSON] почав приблизно через 11 років. Свідок заявила, що на зустрічі однокласників, яка відбулась у 2009 році, [PERSON] показував усім фото [PERSON] як дочки і говорив, що вона дуже на нього схожа. Свідок [PERSON] в цілому підтвердила вищевказані показання та уточнила, що за її даними [PERSON] жили разом приблизно на протязі року, а зі слів [PERSON] їй відомо, що після народження дитини він допомагав [PERSON] матеріально, дарував дитині подарунки. [PERSON] також підтвердила факт близьких стосунків [PERSON] і [PERSON] та пояснила, що вони стали жити разом ще взимку, а після народження [PERSON] визнавав її своєю дочкою, дарував подарунки, проводив з нею час, на свята запрошував додому, невдовзі його мати теж визнала онуку, на зустрічі однокласників він відкрито і привселюдно заявляв, що вона його дочка. На підтвердження вимог позову позивачем також надано її спільні фото з [PERSON] , його братом і матір`ю та її матір`ю і братом (т. 1 а.с. 15-17), проте вказані фото лише доводять, що вказані особи в певний час перебували в одній компанії, проте доказами батьківства вони не являються. Жодним чином не доводять батьківство [PERSON] і його фото з матір`ю позивача та іншими особами, зроблені під час зустрічі однокласників (т. 1 а.с. 155-158). Відтак єдиними доказами ймовірного батьківства [PERSON] є вищенаведені показання свідків, проте аналізуючи їх зміст суд дійшов висновку, що вони не є достовірними і достатніми доказами обставин, які можуть бути підставою для встановлення батьківства. Так, свідок [PERSON] стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як одна сім`я на тій підставі, що бачила у квартирі [PERSON] речі чоловічого гардеробу, однак їх наявність не свідчить про те, що це дійсно були речі [PERSON] , і до того ж сама по собі вказана обставина не підтверджує його спільне проживання з [PERSON] . [PERSON] пояснила, що висновок про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] вона зробила на тій підставі, що вони разом приходили до школи і разом ішли додому, проте вказана обставина теж не є достатньою підставою вважати доведеним їх спільне проживання. Більше того, показання [PERSON] та [PERSON] про час початку спільного проживання (взимку 1989 року) суперечать поясненням позивача, викладеним у позовній заяві, та показанням свідка [PERSON] , яка заявила, що [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом лише після закінчення школи. Свідок [PERSON] джерелом інформації щодо участі [PERSON] в утриманні позивача назвала самого [PERSON] , а відтак за нормою частини 2 статті 90 ЦПК України наведені показання не можуть бути допустимим доказом цієї обставини, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами. Жодних фактів, які б свідчили про ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявність у них спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, жоден зі свідків не навів. Окрім того, в період, який є предметом дослідження у даній справі, [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, не мали жодних доходів і не могли самі себе забезпечувати, а тому апріорі не могли вести спільне господарство. За таких обставин навіть їх спільна ночівля в одному помешканні не може вважатися спільним проживанням та веденням спільного господарства. Будь-яких конкретних даних та фактів, які б свідчили про участь [PERSON] у вихованні і утриманні позивача та його намір і бажання визнати своє батьківство, свідки не навели. До того ж сама позивач визнала, що за життя [PERSON] не бажав визнавати своє батьківство. Отже, даючи оцінку сукупності наявних доказів, суд бере до уваги, що позивачем на підтвердження своїх доводів не надано жодних письмових та речових доказів (фотокарток, листів тощо), а відтак вважає, що одні лише показання свідків, які до того ж містять суттєві суперечності і протиріччя, не є достатніми і беззаперечними доказами спільного проживання її матері з [PERSON] , їх спільного виховання і утримання позивача та визнання [PERSON] свого батьківства. Окрім того заслуговує на увагу і той факт, що [PERSON] звернулася до суду з вимогами про визнання батьківства через 9 років після досягнення нею повноліття та через 8 років після смерті [PERSON] , і лише після смерті його матері, яка б могла визнати батьківство свого сина щодо позивача. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог [PERSON] про встановлення батьківства та відмовляє у їх задоволенні. Оскільки вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є похідними від вимог про встановлення батьківства, правові підстави для їх задоволення також відсутні. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами, вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 9 статті 158 цього Кодексу визначає, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Отже з огляду на результат розгляду справи, суд залишає судові витрати за позивачем та скасовує вжиті за заявою позивача заходи забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed