Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Зазначав, що за результатами проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну в частині діяльності Києво-Святошинської філії Концерну РРТ (далі-Філія) за період з 01 січня 2011 року по завершений звітній період 2012 рік, та окремих питань фінансово-господарської діяльності за 2009-2010 роки, Держфінінспекцією в м. Києві було складено Акт ревізії від 21 січня 2013 року № 11-30-118 (далі-Акт Держфінінспекції в м. Києві). Ревізією було виявлено, що в порушення ст. 11 ПС (С) БО «Дебіторська заборгованість» станом на 01 грудня 2012 року по бухгалтерському обліку Києво-Святошинської філії рахується безнадійна дебіторська заборгованість стосовно якої закінчився термін позовної давності у сумі 177 010 грн. та по якій Філією не вжито заходів щодо своєчасного її стягнення. Листом Держфінінспекції в м. Києві від 04 лютого 2013 року № 261114-14/1524 щодо усунення порушень, виявлених під час проведення планової ревізії Концерну РРТ в частині діяльності Філії, Держфінінспекція в м. Києві зобов'язала Концерн РРТ вжити заходів щодо притягнення винних, осіб до відповідальності, а також забезпечити стягнення коштів в сумі 177 010 грн. на користь Концерну РРТ в іншому випадку відшкодувати вищезазначену суму з винних осіб. Пунктами 46, 49 постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р., № 550 «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» (далі-Порядок) передбачено, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування та пред'явлення цивільних позовів до винних осіб. Так, проведеним контрольним заходом у частині контролю за станом та обліком дебіторської заборгованості виконання договірних зобов'язань, порядку ведення претензійно-позовної роботи, встановлено факти невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і, як наслідок, спливу строків її стягнення, тобто допущення втрат кредитора у зобов'язанні. Станом на 01 грудня 2012 року у відповідності до ст. ст. 253-257 ЦК України строк позовної давності минув, відбулася втрата кредитора у зобов'язанні, та пропущено строки позовної давності, що призвело до втрати активів Філії в сумі 177 010 грн. Таким чином, ревізією встановлено дебіторську заборгованість, термін позовної давності якої минув, на суму 177 010 грн. та по якій, директором Киево-Святошинської Філії - [PERSON], що був відповідальним за фінансово-господарську діяльність Києво-Святошинської філії Концерну РРТ протягом 2009-2012 років, не вжиті заходи щодо своєчасного стягнення і, як наслідок, сплив строків її стягнення, чим порушено вимоги: ст. ст. 253-257 ЦК України, в частині визначення строків позовної давності; п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, в частині відображення активів за умови, що очікується отримання в майбутньому економічних вигод, пов'язаних з їх використанням. У зв'язку з чим, Концерну РРТ завдано матеріальної шкоди (збитків), на суму 177 010грн. З метою досудового врегулювання спору, Концерн РРТ звертався до колишнього директора Києво-Святошинської філії - [PERSON] з листом-вимогою від 18 лютого 2013 року № 567/15-08 щодо повернення коштів на суму 3 915 207 гри. 87 коп., з яких 177 010 грн. 00 коп. дебіторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, виявленої згідно Акта ревізії від 21 січня 2013 року № 11-30-118. Проте, станом на 21 січня 2014 року відповіді не отримано. Відповідно до п. 1 наказу Концерну РРТ від 24 вересня 2010 року № 249 «Про початок роботи Києво-Святошинської філії Концерну РРТ» з 01 жовтня 2010 року на базі державного підприємства «Центр технічної експлуатації і управління радіорелейних ліній» розпочала свою роботу Києво-Святошинська філія Концерну РРТ, що відповідно до Статуту Концерну РРТ від 30 травня 2012 року № 275 є відокремленим структурним підрозділом Концерну РРТ та не має статусу юридичної особи. Управління філією здійснює директор філії на підставі Положення про філію та довіреності, що затверджується Генеральним директором Концерну РРТ. Відповідно до п. 12 наказу Концерну РРТ від 27 січня 2012 року № 20 «Про реорганізацію Києво-Святошинської філії Концерну РРТ шляхом приєднання її до (Київської філії Концерну РРТ» Київська філія Концерну РРТ є правонаступником усіх прав та обов'язків Києво-Святошинської філії Концерну РРТ. Відповідно до розділу 6 Положення про Києво-Святошинську філію Концерну РРТ від 30 вересня 2010 року № 263 директор Філії в межах повноважень, наданих йому довіреністю: здійснює управління оперативно-господарською діяльністю Філії; організує фінансово-господарську діяльність, ведення бухгалтерського, статистичного та податкового обліку і складання звітності; видає накази та розпорядження з питань діяльності Філії; здійснює права по розпорядженню майном та грошовими коштами Філії у межах, передбачених Положенням і довіреністю, відповідно до нормативних документів Держспецзв'язку та чинного законодавства та персонально відповідає за його збереження; несе персональну відповідальність за допущені нераціональні, нецільові витрати та перевитрати коштів Філії. Згідно виданих Концерном РРТ довіреностей [PERSON], а саме: від 07 жовтня 2010 року № 3876/9-09; від 02 грудня 2010 року № 4913/9-09; від 10 травня 2011 року № 2176/9-09; 29 червня 2011 року № 3072/9-09; від 23 серпня 2011 року № 4053/9-09; від 30 вересня 2011 року № 4676/9 09: від 01 листопада 2011 року № 5241/9-09 та від 28 грудня 2011 року № 6215/9-09 директору Філії надано наступні повноваження: самостійно укладати, підписувати, змінювати, розривати від імені Концерн) усі правочини, договори, угоди, контракти; видавати розпорядчі документи, що є обов'язковими до виконання для всіх працівників Філії; організовувати фінансово-господарську діяльність, ведення бухгалтерського, статистичного та податкового обліку і складання звітності Філії; бути представником Концерну з питань, що стосуються діяльності Філії в усіх судах загальної юрисдикції, господарських та інших спеціалізованих судах, підписувати та подавати позовні заяви тощо. Відповідно до розділу 2 Контракту від 30 вересня 2011 року, укладеного з [PERSON], керівник Філії: здійснює поточне (оперативне) керівництво Філією, організує її виробничо-господарську, соціально-побутову діяльність, забезпечує виконання завдань Філії, передбачених законодавством, Статутом Концерну РРТ та цим контрактом; забезпечує цільове використання бюджетних, позабюджетних та спеціальних коштів. 29 березня 2012 року наказом Генерального директора Концерну РРТ [PERSON] було звільнено з посади директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ. Зважаючи на вишевикладене, [PERSON], як колишній директор Києво-Святошинської філії Концерну РРТ протягом 2010-2012 років, в порушення вимог розділу 2 Контракту від 30 вересня 2011 року, розділу 6 Положення про Києво-Святошинську філію Концерну РРТ, довіреностей, виданих генеральним директором Концерну РРТ протягом 2010-2012 років, не вживав жодних заходів щодо своєчасного стягнення з контрагентів дебіторської заборгованості, що призвело до пропущення строків позовної давності та завдання Києво-Сятошинської філії Концерну матеріальної шкоди на суму 177 010 грн., що підтверджується Актом Держфінінспекції від 21 січня 2013 року №11-30/118. Окремо від порушень, встановлених в Акті Держфінінспекції від 21 січня 2013 року №11-30/118 звертають увагу суду, що за інформацією Київської філії Концерну РРТ, що є правонаступником Києво-Святошинської філії, наявними на Київській філії Концерну РРТ обігово-сальдовими відомостями стягнення дебіторської заборгованості колишнім директором Києво-Святошинської філії - [PERSON] не проводилось. У зв'язку з цим, Київською філією Концерну РРТ було складено відомості по операціях з просроченої дебіторської заборгованості, що виникла за періоди з 01 січня 2010 року по 31 жовтня 2013 року та з 01 січня 2011 року по 04 травня 2012 року за попередні роки в Києво-Святошинській філії Концерну РРТ. Так, згідно відомостей операцій по рахунку № 3613 (послуги радіомовлення та телебачення) було виявлено, що внаслідок невжиття директором Філії [PERSON] заходів щодо стягнення з контрагентів дебіторської заборгованості, Києво-Святошинській філії Концерну РРТ було завдано шкоди на загальну суму 23 871 грн. 65 коп., з яких: 19 763 грн. 65 коп. борг Київської державної регіональної телерадіокомпанії за неукладеним договором, згідно якого надавались телекомунікаційні послуги за попередній період; 2 500 грн. 00 коп. борг ТОВ «Телесистеми України»; 1 200 грн. борг ТОВ «Лаки НЕТ»; 408 грн. борг КСП «Тарашанська РМС». Зважаючи на вищевикладене, [PERSON], як колишній директор Києво-Святошинської філії Концерну РРТ протягом 2010-2012 років, в порушення вимог розділу 2 Контракту від 30 вересня 2011 року, розділу 6 Положення про Києво-Святошинську філію Концерну РРТ, довіреностей, виданих генеральним директором Концерну РРТ протягом 2010-2012 років, не вживав жодних заходів щодо стягнення з ДО «Київська ДТРК», ТОВ «Телесистеми України», ТОВ «Лаки НЕТ», КСП «Таращанська РМС» дебіторської заборгованості, що призвело до пропущення строків позовної давності та завдання Концерну РРТ матеріальної шкоди на суму 23 871 грн. 65 коп. Загальну суму завданої Концерну РРТ матеріальної шкоди, внаслідок бездіяльності колишнього директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ протягом 2010-2012 років становить 200 881 грн. 65 коп., з яких - 177 010 грн., виявленої згідно Акту Держфінінспекції від 21 січня 2013 року № 11-30/118 та 23 871 грн. 65 коп. згідно відомостей операцій по рахунку № 3613. Посилаючись на зазначені обставини, Концерн РРТ просив стягнути з [PERSON] 200 881 грн. 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник пороти позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] був призначений на посаду виконуючого директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ з 30 вересня 2010 року, з 1 жовтня 2010 року по 29 березня 2012 року він був директором Києво-Святошинської філії Концерну РРТ. Контракт з ним укладено з 30 вересня 2011 року. У зв'язку з реорганізацією Києво-Святошинської філії Концерну РРТ, з 30 березня 2012 року він був переведений на посаду начальника радіорелейного відділу Концерну РРТ. Факти викладені позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності. Відповідно до п. 1 наказу Концерну РРТ від 24 вересня 2010 року №249 «Про початок роботи Києво-Святошинської філії Концерну РРТ» з 01 жовтня 2010 року на базі державного підприємства «Центр технічної експлуатації і управління радіорелейних ліній, радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» розпочала роботу Києво-Святошинська філія Концерну РРТ, що відповідно до Статуту Концерну РРТ від 30 травня 2012 року № 275 є відокремленим структурним підрозділом Концерну РРТ та не має статусу юридичної особи. Штатним розкладом Києво-Святошинської філії Концерну РРТ, який затвердженого генеральним директором Концерну РРТ [PERSON]. не передбачено посаду юрисконсульта (юриста). Не дивлячись на те, що п. 5.7. Положення про філії Концерну РРТ передбачено користування консультаційними та юридичними послугами Концерну РРТ, жодного разу такі послуги філії не надавалися через начебто завантаженість працівників юридичного відділу РРТ. Для ведення претензійно-позовної роботи, в тому числі з метою захисту інтересів Києво-Святошинської філії в судових інстанціях, він, як директор філії змушений був укласти з юрисконсультом цивільно-правовий договір. З метою зменшення дебіторської заборгованості, ДП ЦТЕ УРРТ та Києво- Святошинською філією Концерну РРТ регулярно проводилася претензійно-позовна робота. Інформація стосовно вжитих заходів надавалась щомісячно та щоквартально до юридичного відділу Концерну РРТ. Після його звільнення навіть щодо розпочатих процесів Концерн РРТ не вживав жодних дій, направлених на стягнення дебіторської заборгованості. Відповідно до п. 12 наказу Концерну РРТ від 27 січня 2012 року № 20 «Про реорганізацію Києво-Святошинської філії Концерну РРТ шляхом приєднання її до філії Концерну РРТ» Київська філія Концерну РРТ є правонаступником усіх прав та обов'язків Києво-Святошинської філії РРТ. Таким чином, Київська філія Концерну РРТ мала продовжувати приймати участь у судових справах і тоді не виникла б безнадійна дебіторська заборгованість станом на 01 грудня 2012 року. Твердження про те, що окремо від порушень, встановлених в Акті Держфініспекції від 21 січня 2013 року №11-30/118 за інформацією Київської філії Концерну РРТ, що є правонаступником Києво-Святошинської філії, наявними на Київській філії Концерну РРТ обігово-сальдовими відомостями стягнення дебіторської заборгованості колишнім директором Києво-Святошинської філії [PERSON] не проводилась - є безпідставним виходячи з наступного. Листом №93 від 17 лютого 2011 року було проінформовано Концерн РРТ, що має статус юридичної особи, про зволікання керівництва ДО «КДРТРК» в укладенні договору про надання послуг в 2011 році, він особисто просив колишнього генерального директора Концерну РРТ [PERSON] сприяти у вирішенні цього питання або погодити відключення технічних засобів та припинити надання ДО «КДРТРК». Відповіді від Концерну РРТ на жодне з поставлених ним питань не надійшло. ДО «КДРТРК» своїм листом № 17-134-1 від 22 березня 2011 року повідомила, що не має права підписувати угоди через відсутність паспорту бюджетної програми на 2011 рік затвердженої Міністерством фінансів України, Він, як директор філії, за власною ініціативою прийняв рішення про припинення надання послуг ДО «КДРТРК» Києво-Святошинською філією Концерну РРТ, в тому числі через наявний борг в сумі 44963,65 грн., згідно листа № 387 від 29 червня 2011 року. Роботу технічних засобів ДО «КДРТРК» було поновлено лише після укладання договору № 7 від 14 жовтня 2011 року. Враховуючи, що Києво-Святошинська філія надавала, а ДО «КДРТРК» отримувала відповідні послуги і те, що до кінця 2012 року ще не були пропущені строки позовної давності і відповідно до п. 12 наказу Концерну РРТ від 27 січня 2012 року № 20 «Про реорганізацію Києво-Святошинської філії Концерну РРТ шляхом приєднання її до Київської філії Концерну РРТ» Київська філія Концерну РРТ є правонаступником усіх прав та обов'язків Києво-Святошинської філії Концерну РРТ, Київська філія Концерну РРТ мала б самостійно вести претензійно-позовну роботу щодо повернення боргу 19736 грн. 65 коп. Борг 2500 грн. ТОВ «Телесистеми України» значиться в бухгалтерському очевидно через те, що головним бухгалтером Києво-Святошинської філії Концерну РРТ не були своєчасно внесені зміни в відомості операцій по рахунку № 3613 (послуги радіомовлення та телебачення), згідно ухвали Господарського суду м. Києва від 05 вересня 2011 року по справі №33/174. ТОВ «Лаки НЕТ» своїм листом №1-259/8 від 27 грудня 2010 року припинило дію укладених договорів в зв'язку з зміною назви на ТОВ «ЛАКИ ЛАЙН» з 01 листопада 2011 року. ТОВ «ЛАКИ ЛАЙН» своїм листом №1-016 від 10 січня 2011 року звернулося до Києво-Святошинської філії щодо укладання договору про надання телекомунікаційних послуг з 01 лютого 2011 року, а тому Київська філія Концерну РРТ мала б самостійно вжити заходи про стягнення боргу 1200 грн. Києво-Святошинською філією неодноразово надсилалися претензії КСП «Таращанська РМС»., Стягнення боргу в розмірі 408 грн. через суд не здійснювалося через те, що сума держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи перевищує суму позову. Протягом роботи ревізійної комісії з 05 листопада 2012 року по 14 січня 2013 року до нього, як директора Києво-Святошинської філії, не було поставлено жодного питання головним державним фінансовим інспектором Державної фінансової інспекції в м. Києві Влас І.В. щодо фінансово-господарської діяльності філії, незважаючи навіть на те, що об'єкт перевірки і місце його роботи (начальник відділу РРМ Концерну РРТ) знаходились за однією адресою. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] шкоди, нібито завданої останнім, посилаючись на вимогу Державної фінансової інспекції в м. Києві від 04 лютого 2013 року № 261114-14/1524 щодо усунення порушень, виявлених під час проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ в частині діяльності Києво-Святошинської філії за період з 01січня 2011 року по завершений період 2012 року. При цьому, Позивач вказує, що Інспекція зобов'язала вжити заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Однак, дане твердження не в повній мірі відповідає дійсності. Відповідно до п. 3 вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві остання зобов'язала позивача забезпечити стягнення коштів у сумі 177,01 тис. грн. на користь Концерну РРТ, в іншому випадку відшкодувати вищезазначену суму з винних осіб. Позивач повідомив, що Концерн РРТ не звертався з позовними заявами про стягнення заборгованості з контрагентів за якими рахується дебіторська заборгованість. Отже, позивач не виконав вимоги Інспекції та не звернувся до контрагентів про стягнення заборгованості, а відразу звернувся з позовом про стягнення вказаної суми з [PERSON] Таким чином, позивач має право звернутись з позовними заявами до контрагентів про стягнення заборгованості, навіть, якщо сплинули строки позовної давності, і лише у випадку надання стороною до суду заяви про застосування строків позовної давності, суд може застосувати наслідки спливу строків. Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме позивачем не надано доказів, які підтверджують, що строк позовної давності по дебіторській заборгованості на суму 200881,65 грн. сплинув у період, коли [PERSON] обіймав посаду директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ. Між позивачем та відповідачем у спірний період був укладений трудовий договір. Таким чином, правовідносини між позивачем та відповідачем мають регулюватися відповідно до вимог КЗпП України. Законодавець встановив вичерпний перелік норм і обставин, згідно з якими відшкодування шкоди завданої підприємству, установі й організації їх працівником проводиться в повному або обмеженому розмірі. В контракті, укладеному між сторонами відсутні норми, які встановлюють повну матеріальну відповідальність [PERSON] Також між сторонами відсутні укладені договори про встановлення щодо відповідача матеріальної відповідальності. А тому, підстав для покладення на [PERSON] обов'язку відшкодування шкоди в повному обсязі законодавством не передбачено. Таким чином, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що Концерну РРТ було завдано шкоду в зв'язку з закінченням строків позовної давності; позивачем не надано доказів, що така шкода завдана [PERSON]; законодавством не передбачено можливості покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди в повному обсязі при зазначених обставинах. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що з 30 вересня 2010 року по 29 березня 2012 року [PERSON] перебував з Концерном РРТ у трудових відносинах та працював на посаді директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ (а.с. 72-79). 30 вересня 2011 року між Концерном РРТ і [PERSON] було укладено контракт, відповідно до якого [PERSON] було призначено на посаду директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ на строк з 30 вересня 2011 року до 31 жовтня 2011 року включно (далі - контракт) (а.с. 49-57). Відповідно до п.п. 1, 2 контракту [PERSON] зобов'язався безпосередньо і через адміністрацію Києво-Святошинської філії Концерну РРТ здійснювати поточне управління філією, забезпечувати її прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за філією державного майна, а Концерн РРТ зобов'язався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником та Концерном РРТ. Згідно з додатковими угодами до контракту від 31 жовтня 2011 року та від 28 грудня 2011 року строк дії контракту було продовжено до 28 грудня 2011 року та 29 березня 2012 року відповідно (а.с. 59-60). Наказом генерального директора Концерну РРТ від 12 березня 2012 року № 71 [PERSON] звільнено з посади директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ з 29 березня 2012 року у зв'язку з переведенням до Концерну РРТ на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7 т. 2). Відповідно до наказу генерального директора Концерну РРТ від 27 січня 2012 року № 20 Києво-Святошинську філію Концерну РРТ реорганізовано шляхом її приєднання до Київської філії Концерну РРТ в якості Цеху радіорелейних ліній (а.с. 93-95). Відповідно до акту планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ в частині діяльності Києво-Святошинської філії за період з 1 січня 2011 року по завершений період 2012 року, та окремих питань фінансово-господарської діяльності за 2009, 2010 року від 21 січня 2013 року № 11-30/118 (далі - Акт), складений Державною фінансовою інспекцією в м. Києві (далі - Інспекція) виявлені порушення, за які відповідальність несуть колишній директор філії [PERSON] та колишній головний бухгалтер [PERSON].(а.с. 7-15) Обґрунтовуючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилаючись на норми ст. 1166 ЦК України та ст. 22 ЦК України, вказував на те, що внаслідок своєї бездіяльності та безвідповідальності, відповідач, за наявності всіх необхідних повноважень, прав та обов'язків, прямо передбачених контрактом, Положенням про Філію та наданими довіреностями, не звертався до суду з метою стягнення дебіторської заборгованості та укладення з контрагентами договорів про надання телекомунікаційних послуг, у зв'язку з чим, заподіяв позивачу збитки, які могли бути отримані Концерном РРТ у розмірі 177 010 грн. (а.с. 5 т. 2). Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник, крім іншого, вказували на те, що між сторонами по справі виникли трудові правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України, а не ЦК України. Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди зазначеної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим). Разом з тим деліктне зобов'язання може виникнути і між особами, що перебувають в договірних відносинах, однак завдана шкода не має бути пов'язана з порушенням договірного зобов'язання. І лише у випадках, прямо передбачених законом, за правилами глави 82 ЦК України відшкодовується також шкода, завдана порушенням договірного зобов'язання. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності; вина завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як установлено судом [PERSON] у період з 30 вересня 2010 року по 29 березня 2012 року перебував з Концерном РРТ у трудових відносинах та працював на посаді директора Києво-Святошинської філії Концерну РРТ, а 30 вересня 2011 року між Концерном РРТ і [PERSON] було укладено контракт. Акт від 21 січня 2013 року № 11-30/118 на який посилається позивач як на доказ завданої матеріальної шкоди був складений внаслідок ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну РРТ в частині діяльності Києво-Святошинської філії за період з 1 січня 2011 року по завершений період 2012 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за 2009, 2010 роки. Суду надано неповний текст зазначеного акту, однак зі змісту акту вбачається те, що порушення, зафіксовані у ньому стосуються діяльності Києво-Святошинської філії Концерну РРТ і саме на неналежне виконання [PERSON] обов'язків, передбачених контрактом, Положенням про Філію, довіреностями, посилався позивач у позові. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Таким чином, норми ст. 1166 ЦК України до даних правовідносин застосовуватися не можуть, так як вони регулюють деліктні правовідносини, а в даному випадку між сторонами виникли трудові правовідносини. До того ж, відповідно до ст. 22 ЦК України упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що Концерн РРТ за звичайних обставин реально одержав би суму у розмірі 177 010 грн. суду не надано. Особливості правил відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, працівником регулюються главою IX КЗпП України. Частинами 1, 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Позивачем суду не надано доказів того, що розмір прямої дійсної шкоди, завданої Концерну РРТ становить 200 881 грн. 65 коп., не вказано чітко якими неправомірними діями відповідача її заподіяно, не надано суду доказів того, що саме внаслідок невиконання [PERSON] його трудових обов'язків завдано шкоду позивачу. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed