Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звертається до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення з неї аліментів. Позов обґрунтовано неналежним ставленням матері до виконання батьківських обов`язків та іншими обставинами, що мають істотне значення, а також положеннями ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. ст. 150, 164, 165, 166, 167, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 800 «Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю». Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 31.08.2021 року відкрито провадження у справі у загальному порядку, підготовче засідання у справі призначено на 21.09.2021 року. В подальшому підготовче засідання відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача. Ухвалою суду від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. Позивач та третя особа у вказане судове засідання не з`явились, подали до суду відповідні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань з цього приводу суду не надав. Частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , не має зареєстрованого місця проживання, останнє відоме місце проживання (винаймала житло) за адресою: [ADDRESS] , офіційно не працює. Згідно з листом Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.03.2021 № 615/21.14-25 гр. [PERSON] , є одинокою матір`ю відносно малолітнього сина [PERSON] , державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як такий, що опинився в складних життєвих обставинах. Відповідач має ще двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно яких рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 у справі № 335/9788/16-ц, позбавлена батьківських прав. Під час судової справи щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] малолітні діти перебували у комунальній установі «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. 27.01.2021 згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку малолітнього [PERSON] , [INFO] , вилучено з родини та доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 5» на повне державне забезпечення. Малолітній вилучений від матері у зв`язку з незадовільними умовами проживання. Санітарно-гігієнічний стан житла незадовільний, у будинку смерділо пічним опаленням та цигарками, їжа для дитини була відсутня, малолітній [PERSON] був брудний та голодний. Відповідно до листа КНП «Міська дитяча лікарня № 5» від 08.02.2021 № 077/0213 при госпіталізації дитина була брудна, неохайно одягнута, на волосистій частині голови виявлено живий педикульоз та корки. За час перебування дитини у відділенні лікарні мати [PERSON] відвідала дитину один раз. 04.02.2021 малолітній [PERSON] переведений до комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради. 05.02.2021 до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з`явилася [PERSON] , з якою проведено профілактичну бесіду, громадянці роз`яснено чинне законодавство, відповідальність батьків за утримання, виховання та здоров`я дитини, порядок повернення малолітнього сина в родину. Більше [PERSON] до відділу служби, у тому числі, з заявою щодо повернення сина не зверталася. З метою соціального захисту дитини направлено лист Запорізькому міському центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відповідно до п. 10 постанови КМУ від 03.10.2018 р. № 800 для надання акту оцінки потреб дитини та її сім`ї. 11.03.2021 отримано лист від Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді щодо родини [PERSON] . Соціальні обстеження не відбулися, через те, що вдома нікого не було. На телефонні дзвінки мати не відповідає, зв`язок з нею відсутній. За інформацією комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради за час перебування [PERSON] у закладі мати свого сина не відвідувала, матеріально не підтримувала. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Вимогами ч. 1 ст. 164 СК України унормовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідач не створила належних умов для проживання та виховання дитини, так як будинок, в якому проживала громадянка з дитиною за адресою: [ADDRESS] має незадовільний санітарно-гігієнічний стан, на теперішній час її місце проживання невідоме, вона мігрує по території м. Запоріжжя та за його межами. Батьківський потенціал слабкий, мати не усвідомлює наявності проблем, не розуміє їх ризики і загрози, мотивація до змін низька. Складні життєві обставини мають затяжний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 166 СК України, унормовано, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816 грн.

Outcome: approved