Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк, відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 12.09.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого у реєстрі за № 19103, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 490063102 від 11.04.2008 в загальному розмірі 20 617 дол. США 31 цент стягнення заборгованості проводиться за період з 11.12.2014 по 12.09.2017. Позов обґрунтований такими обставинами. 11.04.2008 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490063102, відповідно умов якого банк надав позивачу споживчий кредит в сумі 33 936 дол. США для придбання автомобіля до 11.04.2015 зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Позивач не виконувала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, а тому банк захистив своє порушене право, звернувшись із заявою до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису. У 2018 р. позивач дізналась про те, що 20.09.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис,яким запропоновано стягнути заборгованість за кредитним договором. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, та поза межами трирічного строку позовної давності, а тому є незаконним. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 07.11.2018 суд залишив позов без руху (а.с. 22). 04.12.2018 від позивача надійшла позовна заява з усуненими недоліками (а.с. 28) 21.12.2018 від позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 30-37). Ухвалою від 02.01.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 09.04.2019 (а.с. 41-42). Ухвалою від 02.01.2019 заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису (а.с. 43-44). 09.04.2019 від позивача надійшло клопотання про витребування у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином копії виконавчого напису. Ухвалою від 09.04.2019 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, підготовче засідання закрито справу призначено до судового розгляду по суті на 02.07.2019 (а.с. 62-63). 02.07.2019 судове засідання відкладено на 27.09.2019 в зв`язку з неявкою сторін. 27.09.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 12.02.2020. 11.02.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 12.02.2020. 12.02.2020 судове засідання відкладено на 23.04.2020 в зв`язку з неявкою сторін. 23.04.2020 розгляд справи відкладено на 07.10.2020 в зв`язку з запровадженням на території України карантинних заходів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 11.04.2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 490063102,відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 33 936 дол. США для придбання транспортного засобу, зі сплатою 14,5% річних на строк до 11.04.2015. Згідно з умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до умов договору, у разі сплати у валюті Кредиту - 11 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 645 дол. США; у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 10 числа кожного місяця у сумі розрахованій у порядку та на умовах, визначених договором. 28.04.2014 постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по справі № 1367-1/388/15 задоволено позив АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 477 855 грн. 43 коп. 12.09.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 19103, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 490063102 від 11.04.2008 в загальному розмірі 20 617,31 дол. США стягнення проводиться за період з 11.12.2014 по 12.09.2017. Згідно з наведеним у виконавчому написі розрахунком заборгованість позивача за кредитним договором складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 17989,47 дол. США, заборгованості за відсотками в сумі 1 857 143, 07 грн., пені в сумі дол. США, а стягнення провадиться за два роки, дев`ять місяців, а саме: з 11.12.2014 по 12.09.2017. Виконавчий напис вчинено на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк» від 12.09.2017 та доданих до заяви документів, а саме: кредитного договору; засвідченої копії виписки з банківського рахунку боржника та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та документів стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, та документи представника стягувача за довіреністю. 14.08.2018 приватним виконавцем Бердар М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56988545 з виконання вищевказаного виконавчого напису. IV. Норми права та мотиви їх застосування. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом установлено, що питання наявності у позивача заборгованості за кредитним договором, підстави її виникнення, розмір цієї заборгованості та наявність підстав для звернення стягнення на предмет заборгованості досліджувалися судом під час розгляду справи № 1367-1/388/15. У даній справі прийняте рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина 1 статті 12 ЦК України). Отже банк, діючи на власний розсуд, ще у 2014 р. реалізував своє право на захист порушеного права у судовому порядку, та суд його захистив у передбачений законом спосіб, а відтак вчинення виконавчого напису за вимогами, які вже були предметом судового розгляду, та рішення за якими набрало законної сили, не відповідає принципу правової визначеності і є по суті подвійним стягненням, що суперечить статті 61 Конституції України та загальним засадам притягнення особи до юридичної відповідальності. Та обставина, що розмір заборгованості, зазначений в оспорюваному виконавчому написі, нарахований станом на 12.09.2017 в той час як у рішенні суду зафіксована заборгованість, що виникла станом на 03.03.2015, не має правового значення для вирішення даного позову з таких підстав. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, використав своє право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафів, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги банку. Відтак наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості навіть за умови його невиконання не може бути підставою для нарахування процентів та передбачених кредитним договором (пені та штрафів). З документів, які подавались відповідачем для вчинення оспорюваного виконавчого напису, та з його змісту вбачається, що і після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості банк продовжував нараховувати позивачу проценти і пеню, внаслідок чого розмір заборгованості в порівнянні із заборгованістю, зафіксованою у рішенні суду від 28.04.2014, зріс на 3889, 29 дол. США. Отже встановлені судом обставини свідчать про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, а відтак вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними. Оскільки відсутність безспірності вимогє достатньою підставою для задоволення позову, суд не дає оцінку доводам позивача про вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved