Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи», які розміщені за посиланням www/bistrozaim. Так, 10.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180510-151910 на суму 3 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 грн. 00 коп. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, а саме, кошти за Кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «WayForPay».У свою чергу Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув позику у встановлений термін, в зв`язку з чим станом на 27.04.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 72 124 грн. 08 коп., яка складається з: 3 000 грн. 00 коп. - сума кредиту; 64 150 грн. 47 коп. - проценти за користування кредитом, 1 209 грн. 53 коп. - пеня; 683 грн. 41 коп. - індекс інфляції за весь період прострочення; 3 080 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Прості займи». У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про надання фінансових послуг № 180510-151910 від 10.05.2018 року у загальному розмірі 72 124 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є юридичною особою та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії фінансвоих послуг № 3601 від 29 серпня 2017 року. Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (копія) та статуту (копія). Судом також встановлено, що 10.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180510-151910 на суму 3 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60 грн. 00 коп. за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідно до заяви-анкети [PERSON] підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua) належить лише йому, інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на сайт pzaim.zp.ua є дійсними та ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто. Згідно наданого позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети. Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 10.05.2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 3000 грн. 00 коп. на платіжну картку, вказану позичальником у заяві. Матеріалами справи також підтверджено, що згідно довідки ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку [PERSON] перераховані кошти за Договором про надання фінансових послуг № 180510-151910 у розмірі 3000 грн. 00 коп., час запиту 10.05.2018 року о 16:37:04. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, Відповідач допустив прострочення повернення коштів і сплати процентів, внаслідок чого за ним, [PERSON] , станом на 27.04.2021 року за Договором про надання фінансових послуг № 180510-151910 від 10.05.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 72 124 грн. 08 коп., яка складається з: 3 000 грн. 00 коп. - сума кредиту; 64 150 грн. 47 коп. - проценти за користування кредитом, 1 209 грн. 53 коп. - пеня; 683 грн. 41 коп. - індекс інфляції за весь період прострочення; 3 080 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, то позивач, як кредитор за таким договором, вимушений звернутись до суду для вирішення давного спору у судовому порядку. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Прості займи» в електронній формі. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 180510-151910 від 10.05.2018 року позичальник [PERSON] отримав кошти у розмірі 3 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 16 днів, зі сплатою відсотків. Доказів повернення (сплати) відповідачем вказаних грошових коштів на рахунок позивача матеріали справи не містять. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що станом на 27.04.2021 року за Договором № 180510-151910 від 10.05.2018 року за тілом кредиту виникла заборгованість у розмірі 3000 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у судовому порядку. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд вказує про наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального закону слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 25.05.2018 року. Таким чином, позикодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (16 днів), тобто до 25.05.2018. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Згідно розрахунку [PERSON] було сплачено 27.05.2018 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» кошти у розмірі 1 180 грн. 00 коп., що повністю покриває суму нарахованих процентів за вказаний період, а відтак проценти за такий календарний проміжок часу не підлягають стягненню, оскільки є фактично сплаченими. Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 26.05.2018 року по 27.04.2021 року то суд вказує, що такий період не охоплюється строком дії кредитного договору. А оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 26.05.2018 року по 27.04.2021 року є безпідставною та задоволенню також не підлягає. Щодо стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, суд вказує на наступне. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми, суд враховує наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 10.05.2018 року по 27.04.2021 року, індекс інфляції за весь період прострочення становить - 683 грн. 44 коп. та 3% річних від простроченої суми становить - 3 080 грн. 67 коп. Проте, суд не повністю погоджується з правильністю нарахування зазначених сум, оскільки в ці суми Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» було враховано відсотки за користування кредитом, нарахованих за період з 10.05.2018 року по 27.04.2021 року. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 3 000 грн. 00 коп. яка є доведеною та підлягає задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції за весь період прострочення в сумі 612 грн. 12 коп. (3000 грн. (сума боргу) х 120,404% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 3000 грн. (сума боргу) та 3% річних від простроченої суми в сумі 267 коп. 29 коп. (3000 грн. (сума боргу) х 3% х 1084 днів прострочення / 365 днів у році/100). Крім того, згідно умов вказаного договору, при виникненні заборгованості, позичальник також зобов`язалася сплатити кредитору неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %. Відтак, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення неустойки гуртуються на законі, відповідають умовам договору, внаслідок чого підлягають задоволенню у вказаній частині. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають лише частковому задоволенню, зокрема з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором № 180510-151910 від 10.05.2018 року в загальному розмірі 5 169 грн. 94 коп., що складається із: 3000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 1 290 грн. 53 коп. - пені, 612 грн. 12 коп. - індекс інфляції, 267 коп. 29 коп. - 3 % річних від простроченої суми. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов, у тому числі будь-яких власних розрахунків на спростовування таких доводів сторони позивача, не надав, що позбавляє суд можливості оцінити такі доводи сторони відповідача в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1627 грн. 16 коп. (5 169 грн. 94 коп. х 2 270 грн. : 72 124 грн. 08 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial