Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 2017 року фактично не проживають за вказаною вище адресою без поважних причин, догляд за квартирою не здійснюють, фактичне місце перебування відповідачів невідоме. З метою надання житла для заселення категорії пільговиків та осіб, що потребують житла, на теперішній час виникла необхідність зняття відповідачів з реєстрації як таких, що втратили право на користування жилим приміщенням. 18 травня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача від 06.05.2021, в яких зазначено, що фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] , а фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] , отже відповідачі у даній справі мають інше житло. Зазначені відомості стали відомі позивачу з Єдиного державного реєстру судових рішень. 17 червня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача від 16.06.2021, в яких зазначено, що фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] , а фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] . 16 червня 2021 року працівниками КП «Торецьккомсервіс» було здійснено перевірку проживання зазначених осіб за адресою [ADDRESS] . У даній квартирі дійсно мешкають [PERSON] та [PERSON] . На запитання щодо квартири [ADDRESS] , [PERSON] повідомила що наміру жити у даній квартирі вони не мають. Також до суду надано Акт від 16.06.2021, складений працівниками КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, які встановили факт проживання громадянок [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира перебуває на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку. На запитання щодо квартири [ADDRESS] , [PERSON] повідомила що наміру жити у даній квартирі вони не мають. Представник позивача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих причин, про дату ,час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені шляхом направлення повідомлення про виклик за адресою реєстрації місця проживання а також, за адресою фактичного проживання, яка зазначена у додаткових поясненнях представника позивача. Окрім того, судом розміщено на офіційному сайті судової влади України оголошення про виклик до суду відповідачів. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавали, про причини неявки не інформували. Відзив на позов не поданий. Приймаючи до уваги відсутність з боку позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України. Дослідив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини: КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення сесії Дзержинської міськради від 30.09.2003 року № 4/12-6, що підтверджено довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» №1 від 11.01.2021 року, довідкою №13/33 від 17.02.2021 року, виданою КП «Торецьккомсервіс» (а.с. 8,9). Рішенням Торецької міської ради від 25 березня 2016 року № 6/80-30 перейменовано Дзержинське комунальне підприємство «Дзержинськжитлосервіс» на Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради (а.с.6). Відповідно до листів № 755/02-1.15 від 17.03.2021 року Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Згідно довідки про склад сім`ї б/н від 23.12.2020 року, виданої КП «Торецьккомсервіс», в зазначеній вище квартирі зареєстровані лише відповідачі (а.с.7). Згідно з актами обстеження покинутого житла комунальної власності територіальної громади міста Торецька, складеними уповноваженими особами КП «Торецьккомсервіс» від 15.09.2020 року, від 19.02.2021 року, з 2017 року [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному жилому приміщенні (а. с. 14,15). Згідно з відповіддю Торецького відділення Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації № 245 від 25.02.2021 року, заборгованість відповідача за послуги газопостачання, які йому призупинено, станом на 01.03.2021 року складає 360,26 грн. (а.с.10). Згідно з листом від 23.02.2021 № 72 підприємство АКП «Комунальник» повідомляє, що за адресою [ADDRESS] , сума заборгованості по особовому рахунку за надані послуги з поводження з побутовими відходами на 01.12.2020 р. становить 773,00 грн. (а. с. 11). Відповідно до відповіді ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 20 від 13.01.2021 року, заборгованість за централізоване опалення станом на 01.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] складає 48855,24 грн. (а.с.12). Вирішуючи питання наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з такого: За змістом ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71\~ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поряд із цим, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналіз ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. \~ \~ \~ \~При цьому, обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин законодавцем покладений саме на позивача. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Так, під час розгляду справи судом надано правову оцінку представленим позивачем в якості доказів Актам обстеження житла від 15.09.2020 року, від 19.02.2021 року. Однак, на думку суду, зазначені Акти лише фіксують факт відсутності відповідачів у спірному жилому приміщенні понад встановлений ст. 71 ЖК Української РСР строк. Натомість, жодним чином не доводять неповажність причин такої відсутності. В свою чергу, суд вважає за доцільне зауважити на тому, що м. Торецьк Донецької області входить до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України\~«Про затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють свої\~повноваження,\~та переліку\~населених пунктів,що\~розташовані на\~лінії зіткнення»\~від 7\~листопада 2014\~року №1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року №79-р), що може бути додатковою підставою для визнання причин відсутності квартиронаймача в жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК Української РСР строки поважними. Окрім того, доказів на підтвердження того, що у відповідача існує інше постійне місце проживання, окрім спірного, матеріали справи не містять. Відповідно до\~частин 1,\~2\~статті 76\~ЦПК України,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Додаткові пояснення представника позивача, які надані до суду 18 травня 2021 року та 17 червня 2021 року, не є засобом доказування у розумінні положень частин 1, 2 статті 76 ЦПК України. Крім того, зміст додаткових пояснень представника позивача від 16.06.2021, які надані до суду 17 червня 2021 року містить суперечності, коли спочатку зазначено про різні адреси фактичного проживання відповідачів («фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] , а фактична адреса проживання [PERSON] [ADDRESS] »), а далі по тексту додаткових пояснень зазначено про те, що («16 червня 2021 року працівниками КП «Торецьккомсервіс» було здійснено перевірку проживання зазначених осіб за адресою [ADDRESS] . У даній квартирі дійсно мешкають [PERSON] та [PERSON] .») Суд також критично ставиться до відомостей, зазначених в Акті від 16.06.2021, складеному працівниками КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, які встановили факт проживання громадянок [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира перебуває на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку. На запитання щодо квартири [ADDRESS] , [PERSON] повідомила що наміру жити у даній квартирі вони не мають. Зазначений акт складено лише посадовими особами позивача, та не містять відомостей щодо участі відповідачів при складанні цього Акту, та не підписаний самими відповідачами. При цьому, позивач має безпосередній інтерес щодо прийняття судом рішення на користь позивача, та відомості цього акту не підтверджено іншими належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50; у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у п.2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «Необхідне в демократичному суспільстві» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). З огляду на викладене вище, представлені докази позивача про втрату відповідачами інтересу до спірного жилого приміщення не можуть бути визнані судом належними та такими, що є правовою підставою для визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, згідно вимог ст.ст. 71,72 ЖК Української РСР, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed