Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Лікар-психіатр Волинської обласної психіатричної лікарні №1 Романюк Леся Степанівна звернулася до суду з вказаною заявою. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [PERSON], [INFO], мешканець [ADDRESS], - 29.08.16 р. о 10:00 год. був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька, і за рішенням чергового лікаря-психіатра та письмовою заявою жінки - опікуна [PERSON]. 29.08.16 року о 11.00 годин був оглянутий комісією лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що становлять безпосередньо небезпеку для життя та здоров'я його та оточуючих, неспроможний задовільнити свої основні життєві потреби на необхідному рівні. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 29.08.2016 , [PERSON] [INFO], мешканець [ADDRESS], інвалід 1 групи за психічним захворюванням довічно. За рішенням Луцького міського місцевого суду Волинської області від 21 березня 2003 року визнаний недієздатним і рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 08.05.2003 року № 198 призначено опікуном дружину - [PERSON], яка проживає у [ADDRESS] . Поступив на стаціонарне лікування у Волинську обласну психіатричну лікарню м. Луцька 29.08.2016 року за - заявою опікуна [PERSON] і госпіталізований з діагнозом: Деменція змішаного ґенезу (посттравматичного, епілептичного). Доставлений в супроводі дружини- опікуна в зв'язку з погіршенням психічного стану. Відомо, що [PERSON] перебуває на диспансерному спостереженні в Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 м. Луцька з 2004 року. Неодноразово лікувався стаціонарно з психоорганічним синдромом внаслідок перенесеної ЧМТ, дементний варіант з епісиндромом. Об'єктивний стан на час огляду: Контакт формальний. Моторна афазія. На всі предмети каже «цикерка». Всіх осіб жіночої статі називає «мамка» . Емоційно-лабільний, негативістичний, дещо дурашливий, агресивний по відношенню до дружини. Інтелектуально-мнестичне збіднення. Критика часткова. З наявної медичної документації: медичної карти амбулаторного хворого № 94667, медичної карти стаціонарного хворого № 2424 та заяви опікуна [PERSON] від 29.08.16 р., випливає , що в картині психічного розладу присутні небезпечні для хворого прояви: дезорганізація психічної сфери, емоцій та поведінки - негативізм, некерованість, агресивність по відношенню до дружини (може її безпричинно вдарити ). Психічно хворим себе не вважає, наявності психічного розладу не усвідомлює. Виходячи з даних анамнезу та об'єктивного стану, громадянина [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді органічної деменції, з епісиндромом, порушенням поведінки, який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Не в змозі задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Просить суд задовольнити заяву про подальше лікування у психіатричному закладі порядку недієздатного [PERSON]. Встановити термін перебування у лікарні до 6 місяців. Заявник в судовому засіданні підтримав подану заяву з підстав у ній викладених, просив заяву задовольнити. Прокурор в судовому засіданні вважав, що заява підлягає до задоволення, підтримав доводи заявника та просив заяву задовольнити. Заінтересована особа в судовому засіданні вважала, що заява підлягає до задоволення, просила заяву задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року N 1489-III, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Судом при розгляді заяви встановлено, що 29 серпня 2016 року [PERSON] був госпіталізований до ВОПЛ № 1 міста Луцька. 30 серпня 2016 року [PERSON], дружина та опікун [PERSON], подала до ВОПЛ № 1 міста Луцька заяву про госпіталізацію її чоловіка, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Також 29 серпня 2016 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ВОПЛ №1. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів № 934 від 29 серпня 2016 року, [PERSON], [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді деменції змішаного ґенезу (посттравматичного епілептичного), який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, в наслідок чого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 4). При цьому, судом встановлено, що рішенням Луцького міського місцевого суду Волинської області від 21 березня 2003 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатним (а.с. 6-7). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді деменції змішаного ґенезу (посттравматичного епілептичного), який позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, в наслідок чого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. А тому з таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви. При цьому не підлягає до задоволення заява в частині встановлення терміну перебування у лікарні до 6 місяців. Так як перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. При цьому, суд позбавлений можливості наперед визначити час наявності підстав для перебування [PERSON] в психіатричному закладі. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви в цій частині.

Outcome: approved