Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.05.2013 року в загальному розмірі 28112,84 грн. станом на 02.11.2020 року, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 21678,66 грн., в тому числі, 0,00 грн. - за поточним тілом кредиту та 21678,66 грн. - за простроченим тілом кредиту, а також за простроченими відсотками в сумі 6434 грн. 18 коп.. Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву №б/н від 30.05.2013 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 22000,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов'язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.70, 71 Том 1). В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.72 Том 1). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 15.02.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 15.02.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 30.05.2013 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами (а.с.19 Том 1). Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі [PERSON] під час судового розгляду спростований не був. Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 30.05.2013 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» та отримати кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна/класу Gold у сумі 3000,00 грн.. Інші відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов'язань) у вказаній анкеті-заяві від 30.05.2013 року відсутні. Укладений між сторонами договір від 30.05.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним). До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.112-139 Том 1) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.111 Том 1), які відповідачем [PERSON] не підписані. Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі [PERSON] , останньому 30.05.2013 року був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] із встановленням кредитного ліміту 300,00 грн., який в подальшому 20.01.2016 року був збільшений до 8000,00 грн., 18.11.2017 року - до 13000,00 грн., 09.02.2018 року - до 22000,00 грн., а станом на 01.06.2020 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.108 Том 1). Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу [PERSON] були надані кредитні картки за № [NUMBER] зі строком дії до 08/16, № [NUMBER] зі строком дії до 05/17, № [NUMBER] зі строком дії до 06/17, № [NUMBER] зі строком дії до 12/20 та № [NUMBER] зі строком дії до 09/21 (а.с.109 Том 1). Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 30.05.2013 року кредитного ліміту в розмірі 300,00 грн. та його подальшої зміни, а також використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки, придбання продуктів, поповнення мобільного телефону, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача [PERSON] згідно укладеного між сторонами договору (а.с.233-245 Том 1). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.05.2013 року станом на 31.05.2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року, складала 6693,01 грн., з яких: 6497,54 грн. - заборгованість за кредитом та 195,47 грн. - заборгованість за відсотками. Відомості про внесення відповідачем [PERSON] в цей період грошових коштів на погашення кредиту в розрахунку заборгованості відсутні (а.с.6-9 Том 1). Зі змісту графи 11 «Сплачено відсотків» доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 30.05.2013 року вбачається зарахування банком в період з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року в рахунок сплати відсотків внесених відповідачем грошових коштів на суму 3118,34 грн. (а.с.6-9 Том 1). Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, за період з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року витрати відповідачем [PERSON] грошових коштів за отриманим кредитом складали 29256,67 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 25877,48 грн. (а.с.239-245 Том 1). Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року відповідачем [PERSON] було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 39083,27 грн., а на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 44980,94 грн.. Витрати відповідачем кредитних коштів за період з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року складають 2458,46 грн., а внесена грошова сума на погашення кредиту становить 10435,69 грн. (а.с.233-239 Том 1). Згідно виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що до суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року банком була включена сума комісії за обслуговування в розмірі 360,00 грн. та сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в розмірі 4363,76 грн., а за період з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року - сума комісії за обслуговування в розмірі 240,00 грн. та сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в розмірі 1409,66 грн.. Під час судового розгляду відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.05.2013 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 02.11.2020 року складає 28112,84 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 21678,66 грн., в тому числі, 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 21678,66 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 6434,18 грн.; - заборгованість по пені - 0,00 грн.; - заборгованість по комісії - 0,00 грн.. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред'являючи вимоги про повернення кредиту, прохав, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за простроченими відсотками. На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 30.05.2013 року, надав, як невід'ємну складову кредитного договору, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/), в яких, зокрема, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов'язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, розміри і порядок їх нарахування) та інші умови. Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі. Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 30.05.2013 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом. З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою. Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було. З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач [PERSON] погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 30.05.2013 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду. Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (30.05.2013 року), такі до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (01.12.2020 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі, і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем [PERSON] , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті:https://privatbank.ua/terms/) та Витяг з Тарифів обслуговування чотирьох кредитних карт «Універсальна», які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача [PERSON] , а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі 30.05.2013 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та строків погашення. Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6434,18 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6 ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин). Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №357/4626/17, від 11.12.2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 21678,66 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступного висновку. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту зазначає про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 30.05.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому. На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 30.05.2013 року позивачем надано три розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року; 2) з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року та 3) з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року. Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру. З інформації, зазначеної в доданій до позовної заяви виписці по картковому рахунку відповідача [PERSON] , вбачається: 1) встановлення банком кредитного ліміту станом на 30.05.2013 року в розмірі 300,00 грн. та його збільшення в подальшому 09.02.2018 року до 22000,00 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування виданої відповідачу кредитної картки; 2) здійснення відповідачем в період часу з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року витрат кредитних коштів (в тому числі, шляхом зняття готівки, придбання продуктів, поповнення мобільного телефону) на загальну суму 29256,67 грн. та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 25877,48 грн.; 3) здійснення відповідачем в період часу з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року без урахування комісії (360,00 грн.) та суми страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (4363,76 грн.), витрат кредитних коштів (шляхом зняття готівки, придбання продуктів, поповнення мобільного телефону) на загальну суму 34359,51 грн. (39083,27 грн. (загальний розмір витрат) - 4723,76 грн. (загальна сума комісії та страхових платежів)) та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 44980,94 грн.; 4) здійснення відповідачем в період часу з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року без урахування комісії (240,00 грн.) та суми страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (1409,66 грн.), витрат кредитних коштів (зокрема, шляхом здійснення переказів) на загальну суму 808,80 грн. (2458,46 грн. (загальний розмір витрат) - 1649,66 грн. (загальна сума комісії та страхових платежів)) та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 10435,69 грн.; 5) включення банком до здійснених відповідачем витрат за наданим кредитом щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членський внесок) в сумі 20,00 грн. (починаючи з 10.01.2018 року), загальний розмір якої станом на 11.06.2020 року складає 600,00 грн. (360,00 грн. за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року та 240,00 грн. за період з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року), а також страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» (починаючи з 07.11.2016 року), загальний розмір яких станом на 08.01.2020 року становить 5773,42 грн. (4363,76 грн. за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року та 1409,66 грн. за період з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року). Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] судом встановлено, що за період з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року ним на погашення заборгованості за отриманим кредитом здійснювалось внесення грошових сум в загальному розмірі 25877,48 грн., що взагалі не було відображено у доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача у графі №17 «Сума погашення за наданим кредитом» у розрахунку станом на 31.05.2015 року. Крім того, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 30.05.2013 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року та з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення відсотків (7680,49 грн.). Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 30.05.2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (в тому числі прострочених) їх розміру, строків погашення, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом, зокрема, відсотків в загальному розмірі 7680,49 грн. (3118,34 грн. (графа №11 «Сплачено відсотків» в розрахунку станом на 31.05.2015 року) + 898,65 грн. (погашена заборгованість по нарахованих відсотках) + 3663,50 грн. (погашена заборгованість за простроченими відсотками) в розрахунку станом на 02.11.2020 року)) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту. Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19. Крім того, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] , судом встановлено, що за період з 01.06.2015 року по 11.06.2020 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні платежі у виді комісії за обслуговування в загальному розмірі 600,00 грн. (360,00 грн. (з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року) + 240,00 грн. (з 01.07.2019 року по 11.06.2020 року)) та щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 5773,42 грн. (4363,76 грн. (з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року) + 1409,66 грн. (з 01.07.2019 року по 08.01.2020 року)). Разом з тим, підписана відповідачем [PERSON] анкета-заява від 30.05.2013 року не містить жодних узгоджених сторонами договору умов щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членського внеску) із визначенням її розміру та порядку нарахування. Не містить підписана відповідачем анкета-заява від 30.05.2013 року також і будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору про надання банківських послуг. З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем [PERSON] , як сторонами договору від 30.05.2013 року, умов щодо: 1) сплати відповідачем, починаючи з 10.01.2018 року, комісії за обслуговування (членського внеску) та 2) сплати відповідачем, починаючи з 07.11.2016 року, страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком комісії в розмірі 600,00 грн. та страхових платежів в розмірі 5773,42 грн. до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 02.11.2020 року. За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача [PERSON] за простроченим тілом кредиту в сумі 21678,66 грн. не можна вважати обгрунтованим. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані відповідачем [PERSON] в рахунок кредиту грошові кошти в сумі 29256,67 грн. (період з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року), 34359,51 грн. (період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року) та 808,80 грн. (період з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року), а всього на загальну суму 64424,98 грн. (29256,67 грн. + 34359,51 грн. + 808,80 грн.) були повністю повернуті ним АТ КБ «ПриватБанк» шляхом погашення кредитної заборгованості за рахунок внесення на картковий рахунок в періоди часу: з 30.05.2013 року по 31.05.2015 року грошових коштів в сумі 25877,48 грн., з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року грошових коштів в сумі 44980,94 грн., та з 01.07.2019 року по 02.11.2020 року в сумі 10435,69 грн., а всього в загальному розмірі 81294,11 грн. (25877,48 грн. + 44980,94 грн. + 10435,69 грн.), а включення банком до загального розміру заборгованості по кредиту відсотків, сум комісії та платежів за договором страхування кредитного ліміту, мало місце за відсутності для цього правових підстав з огляду на непогодження сторонами умов кредитного договору щодо розміру та порядку їх сплати, суд, з урахуванням відсутності в укладеному між сторонами кредитному договорі від 30.05.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] , кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення ним грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому, приходить до висновку про відсутність у відповідача [PERSON] станом на 02.11.2020 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 21678,66 грн. та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів щодо розрахунку наявної у відповідача заборгованості за наданим кредитом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування встановлених судом обставин повного погашення відповідачем кредитної заборгованості за договором №б/н від 30.05.2013 року за рахунок внесених ним на картковий рахунок грошових коштів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.05.2013 року у загальному розмірі 28112,84 грн. у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача [PERSON] проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов'язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві. Відсутність позову відповідача [PERSON] про визнання кредитного договору від 30.05.2013 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. за пред'явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов'язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.

Outcome: dismissed