Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Кредитна спілка «Співдружність» (КС «Співдружність») звернулася до суду з позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги наступним. 16.11.2012 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №121105/с (далі - Договір), згідно якого позивач надав останній кредит в сумі 15000,00 грн. на певних умовах, а саме сплатою відсотків за користування ним в розмірі 69,35% річних, тобто 0,19% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк 24 місяці.. 16.11.2014 в забезпечення виконання даного Договору укладено договір поруки №121105/с, згідно якого [PERSON] зобов`язалася відповідати за невиконання Договору [PERSON] 05.06.2013 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва вирішено стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно суму боргу за Договором в розмірі 27155,17 грн. (з них заборгованість по тілу кредиту - 15000,00 грн., відсотки за користування кредитом станом по 08.03.2013 року в сумі 12155,17 грн.) Проте, стверджує позивач, станом на 25.09.2014 відповідачами ані рішення суду не виконане, ані зобов`язання за Договором. Посилаючись на положення Закону України «Про кредитні спілки» та статуту Кредитної спілки, згідно яким кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, практику ВССУ щодо того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, оскільки належним виконанням зобов`язання є виконання, в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання, відтак просить стягнути з відповідачів відсотки за користування кредитом з розрахунку за період з 09.03.2014 по 15.09.2014 в сумі 84750,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, при цьому зазначила, що позовні вимоги вона не визнає (а.с.63) В свою чергу, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, з якої також вбачається, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі (а.с.51) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, що 16.11.2012 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №121105/с, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 15000,00 грн. строком на 24 фактичні місяці від дати отримання кредиту зі сплатою за користуванням ним 69,35% річних, тобто 0,19% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.13-14) Повернення кредиту мало відбуватися за графіком. 16.11.2014 в забезпечення виконання даного Договору укладено договір поруки №121105/с, згідно якого [PERSON] зобов`язалася відповідати за невиконання Договору [PERSON] (а.с.16) 05.06.2013 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва вирішено стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно суму боргу за Договором в розмірі 27155,17 грн. (з них заборгованість по тілу кредиту - 15000,00 грн., відсотки за користування кредитом станом по 08.03.2013 року в сумі 12155,17 грн.) (а.с.10, 11-12) П.3.6 Договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування ним не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення його строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, наданої позивачем сума відсотків за користування кредитом за Договором, виходячи з терміну 09.03.2014 по 25.09.2014, складає 84750,00 грн.(а.с.7) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В свою чергу, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України) Якщо ж договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.2 ст.1050 ЦК України) В свою чергу, [PERSON] своїм правом надати заперечення в судовому засіданні не скористалася, будь-якого обґрунтування невизнання позовних вимог не надала і свого розрахунку не представила. Як же ж вбачається з матеріалів справи банк надав [PERSON] кредит, проте остання перестала виконувати належним чином його умови, сплачувати відсотки за користування грошима та повертати саму суму кредиту. Хоча рішенням суду і була стягнута певна сума заборгованості за цим Договором, проте саме зобов`язання [PERSON] по Договору залишилося невиконаним, зокрема, по сплаті процентів, за користування кредитом, відтак в цій частині позовні вимоги позивача суд вважає законними та обґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення суми заборгованості із [PERSON], яка виступила поручителем належного і своєчасного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, то в їх задоволенні слід відмовити. Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦК України) Проте, зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, викладену за наслідками розгляду справи №6-53цс14 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яку суди повинні враховувати під час винесення своїх рішень, слід чітко встановлювати строк дії поруки. Так, порука припиняється закінченням строку її чинності. Частина 4 статті 559 ЦК України передбачає 3 випадки визначення строку її дії: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.599ЦК України), протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України), протягом одного року від дня укладання договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.599 ЦК України). При цьому Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчинити не може. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що договір поруки припинив свою дію, оскільки позивач звертався до відповідачів із відповідною вимогою (позовом до суду) ще в березні 2013 року (а.с.11-12), що ним власне і не заперечувалося в даному позові, а відтак вимоги позивача до відповідача [PERSON] є безпідставними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в розмірі 847 гривень 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved