Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем по справі, [PERSON] з 26.05.1990 перебувають в шлюбі, який зареєстрований в Переріслянській сільській раді Надвірнянського району, актовий запис № 11. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] , та дочка [PERSON] - [INFO] , які на даний час повнолітні. За час подружнього життя вони разом за спільні кошти подружжя збудували домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Право власності на дане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Переріслянської сільської ради від 14.11.2000 № 39. Дане домоволодіння є об`єктом їх спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частках. Однак вони з відповідачем не можуть добровільно поділити дане майно. Вартість спільного майна подружжя за домовленістю між нею та відповідачем складає 190000,00 грн. Вартість належної їй частки становить 95000,00 грн. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, заначених в позові, просив суд постановити рішення, яким визнати домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку «А», літньої кухні «Б, стайні «В», стодоли «Г», шопи «Д», вбиральні «Е», воріт № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, колодязя № 6, загальною вартістю 190000,00 грн., спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , припинивши право власності [PERSON] на дане володіння в цілому. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати. Не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.03.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2021 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстрували 26.05.1990 у виконкомі Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 11 (а.с. 6). За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] - [INFO] , які на даний час досягли повноліття. За час перебування в шлюбі сторони за спільні кошти подружжя побудували житловий будинок та господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] , яке згідно акту прийнято в експлуатацію 03.11.2020. На вказаний житловий будинок в цілому, в листопаді 2000 Переріслянською сільською радою, на підставі рішення виконавчого комітету від 14.11.2000 за № 39, було видано свідоцтво про право власності на ім`я відповідача [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно листа Переріслянської сільської ради від 15.02.2021 № 178/03-26, на даний час адресний номер домоволодіння: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно технічного паспорта на дане домоволодіння від 18.11.2000, воно складається з: житлового будинку «А», загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 65,6 кв.м., літньої кухні «Б, стайні «В», стодоли «Г», шопи «Д», вбиральні «Е», воріт № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, колодязя № 6 (а.с. 12-14). У вказаному домоволодінні згідно по господарської книги № 9, номер об`кта по господарського обліку [NUMBER], зареєстрований [PERSON] (а.с. 7). Вартість спільного майна подружжя за домовленістю між сторонами складає 190000,00 грн. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В п.п. 22, 23 постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України від 16.12.2015 по справі № 6-1109цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток подружжя, а також з вимог статті 71 СК України, зідповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, якщо таке майно існує. Враховуючи наведене спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, встановлена законом і діє, поки інша сторона її не спростує. Таким чином судом встановлено, що спільним майном подружжя, є: домоволодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість спільного майна подружжя за домовленістю між сторонами складає 190000,00 грн. Вартість 1/2 частки домоволодіння складає 95000 грн. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При поділі спільного майна подружжя позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не вказав про наявність чи відсутність згоди на такий поділ. Тому виходячи з вимог ст.ст. 63, 70, 71 СК України спірне майно підлягає розподілу між сторонами, та набуття особистої власності кожним з подружжя в рівних частках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити, визнати домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку «А», загальною площею 104,6 кв.м., житловою площею 65,6 кв.м., літньої кухні «Б, стайні «В», стодоли «Г», шопи «Д», вбиральні «Е», воріт № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, огорожі № 5, колодязя № 6, загальною вартістю 190000,00 грн., спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , припинивши право власності [PERSON] на дане володіння в цілому, та визнати за кожним з них право власності на 1/2 частини вказаного домоволодіння. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, зокрема: 950,00 грн. сплаченого судового збору та 3000,00 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 54839689 від 17.03.2021 та квитанції № 05/2021 від 05.02.2021. Крім того оскільки за рішенням суду [PERSON] набуває права власності на майно, вартістю 95000,50 грн., з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 950,00 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст.ст. 325, 364, 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved