Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який у подальшому уточнила (а.с.191-196), про зобов`язання, в десятиденний строк з часу набрання рішенням суду законної сили, звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки (кадастровий номер - 7410100000:01:041:5020) за адресою: [ADDRESS] , а саме в наступних межах: з [ADDRESS] від кута господарської будівлі на плані зазначено т. Е 1,0 м в бік земельної ділянки 2-н, далі межа розміром 6,0 м до поворотної т. 9 (згідно кадастрового плану ДЗК) далі від т. 9 до т. 8 (згідно кадастрового плану ДЗК) межа 1,0 м, при цьому між кутом господарської будівлі на плані зазначеною т. Д до т. 8 відстань 1,0 м (згідно кадастрового плану ДЗК), відповідно до висновку судового експерта [PERSON] № 38-19, складеного 06.04.2020 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи (Додаток 2). Крім того, просила стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 15.03.2012 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої 7410100000:01:041:5020, що знаходиться по [ADDRESS] , а з 31.08.2012 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці. Ці об`єкти нерухомості існували і існують у незмінному стані з часу розроблення ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» технічної документації із землеустрою. За технічною документацією із землеустрою, розробленою ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», вона не мала повного доступу до свого гаражу б1-1 для його обслуговування згідно вимог Державних будівельних норм України. В 2017 році на її замовлення Багатопрофільне приватне підприємство «Позитив» розробило технічну документацією із землеустрою щодо зміни конфігурації вказаної земельної ділянки без зміни її площі. У зв`язку з чим, 20.10.2017 року управлінням Держкомзему у м. Чернігові Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області були внесені відповідні зміни до Державного земельного кадастру та 15.11.2017 року була проведена державна реєстрація її права власності на земельну ділянку площею 0,0697 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зі змінами до Державного земельного кадастру. Вказує, що її сусідка - відповідач по справі, яка проживає по [ADDRESS] , незаконно зайняла та користується земельною ділянкою, що розташована від літери «Г» до літери «Д», де розташований її гараж (б1-1). Вказує, що про порушення свого вказаного права дізналася в 2017 році з технічної документації із землеустрою, складеної Багатопрофільним приватним підприємством «Позитив», після консультацій з фахівцями. З листопада 2018 року неодноразово усно зверталась до [PERSON] з проханням звільнити незаконно зайняту нею частину спірної земельної ділянки, на що остання відповідала відмовами. При цьому звертаю увагу щодо застосування строків позовної давності до негаторних позовів, а саме: поки особа є власником нерухомості, вона не може бути обмежена у праві на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні цим майном упродовж всього строку, протягом якого триває правопорушення. Оскільки [PERSON] незаконно - самовільно зайняла і користується земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , тому таке її незаконне користування цією земельною ділянкою не породжує ніяких обов`язків з її сторони відносно земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За вказаних обставин вважає, що відповідач порушує її право власності, передбачене ст. 317 ЦК України, а тому відповідно до статей 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 391 ЦК України просить усунути вказані порушення. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 23 квітня 2019 року прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У наданий судом строк відповідач подав відзив та заперечення (а.с.56-58,79) у яких зазначив, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.06.2018, яке залишено без змін постановою Чернівського апеляційного суду по справі № 751/8982/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Чернігівська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю - у задоволенні позову відмовлено. Отже, вказаний спір між учасниками справи вже було вирішено в судовому порядку, а тому позивач зловживає своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим просить залишити позов без розгляду або повернути його. Крім того, факти, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягають. Вищевказаними рішеннями встановлено, що позивачем не доведено у суді першої інстанції і не представлено доказів апеляційному суду на підтвердження тих обставин, що будівництво самочинного зведеного нею гаражу було розпочато та здійснено на земельній ділянці, яка перебувала у її, [PERSON] , користуванні, оскільки формування земельної ділянки [PERSON] відбулось по факту за наявності вже збудованого гаражу та без урахування межі сусідньої земельної ділянки. У відповіді на відзив позивач зазначив, що не зловживає процесуальними правами, оскільки вказаний позов хоча і має один предмет, але різний спосіб захисту. Крім того, зазначає, що між справами №751/8982/17 та №751/2489/19 різні підстави позову, різний склад учасників справи (а.с.61-64). Представник третьої особи до початку розгляду справи подав письмові пояснення, згідно яких просив вирішити спір на розсуд суду. Вказав, що на даний час межі земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:01:041:5020 визначено в Державному земельному кадастрі відповідно до технічної документації із землеустрою, виконаної БПП «Позитив» у 2017 році (а.с.52-53). Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19 липня 2019 року призначив судову земельно - технічну експертизу та зупинив провадження у справі. Ухвалою суду від 20 травня 2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 21.09.2020 відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.228-231). В обґрунтування зазначає, що порядок користування земельними ділянками вже склався з 1976 року, що встановлено судовими рішеннями, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідно до підстав вказаних у відзиві, запереченнях та у заяві про застосування строку позовної давності, просили відмовити у задоволенні позову повністю. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, у матеріалах наявна заява про розгляд справи без участі представника третьої особи. За таких обставин, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі вказаного представника. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0697 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер - 7410100000:01:041:5020, зареєстрована 15.03.2012 на підставі Державного акту серії ЯК № 493783, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7405594702017 року, виданого 20.10.2017 (а.с.12, 15-16). Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку на підставі Державного акту серії ЯК № 493783 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7405594702017 року, виданого 20.10.2017 (а.с.21). У матеріалах справи наявний кадастровий план даної земельної ділянки з описом меж: від А до Б ділянка [PERSON] (7410100000:01:041:5012); від Б до В ділянка [PERSON] (7410100000:01:041:5032); від В до Г ділянка [PERSON] (7410100000:01:041:0056), від Г до Д ділянка ( [ADDRESS] ); від Д до А землі загального користування ( [ADDRESS] ) (а.с.17-18). Як вбачається із технічної документації із землеустрою, що розроблена в 2017 році Багатопрофільним приватним підприємством «Позитив» на замовлення [PERSON] , встановлено межі земельної ділянки загальною площею 0,0697 га в натурі по [ADDRESS] (а.с.22-39). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2012 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку А-1 з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно витягу Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 31.08.2012 року проведена державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок. Номер запису: 20242 в книзі 230 (а.с.14). Також згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] - відповідач по справі (а.с.73-76). Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок та господарські будівлі, органом місцевого самоврядування [PERSON] у користування не виділялась. Новозаводський районний суд м. Чернігова рішенням від 12 червня 2018 року, яке залишено без змін постановою Чернівського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено (а.с.59-60 даної справи, а.с. 235-238 цивільної справи № 751/8982/17). Відповідно до висновку експерта від 06 квітня 2020 року №38-19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, у користуванні [PERSON] фактично знаходиться земельна ділянка площею 0,0699 га. У користуванні [PERSON] фактично знаходиться земельна ділянка площею 0,0604 га. Фактична площа та лінійні розміри земельної ділянки [ADDRESS] , не співпадають з площею та лінійними розмірами кадастрового плану земельної ділянки (додаток до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку) кадастровий номер 74101000000:01:041:5020, з земельною ділянкою кадастрового плану з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] кадастровий номер 74101000000:01:041:5020. При співставлені фактичної межі з межею згідно кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру встановлено, що фактична межа від т. Е до т. Д розміром 5,04м не відповідає межі згідно кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7405594702017 від 20.10.2017, кадастрового номеру 7410100000:01:041:5020, а саме: межа згідно до кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7405594702017 від 20.10.2017 повинна проходити вздовж господарської будівлі на відстані 1,0 м. Фактично встановлена бетонна огорожа, яка на плані фактичного користування вказана від т. Д до т. Е відповідає межі згідно кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7405594702017 і виключенням того, що від кута господарської будівлі не відступлено 1,0м. Для приведення до відповідності фактичної межі земельної ділянки [ADDRESS] до межі згідно кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7405594702017 від 20.10.2017, кадастрового номеру 7410100000:01:041:5020 потрібно перенести межу таким чином: з вулиці Загородня від кута господарської будівлі на плані зазначено т. Е відступити 1,0м в бік ділянки 2н, далі провести межу розміром 6,0м до поворотної т.9 (згідно кадастрового плану ДЗК), далі від т. 9 до т. 8 (згідно кадастрового плану ДЗК) провести межу 1,0м, при цьому між кутом господарської будівлі на плані зазначеною т. Д до т. 8 повинно бути 1,0м (згідно кадастрового плану ДЗК) (а.с.148-178). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Статті 125, 126 ЗК України передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 1 ст.107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. За змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них (ст. 103 ЗК України). Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналогічна норма міститься в Земельному кодексі України, а саме - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ст.152 ЗК України). Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №599/340/16. Земельні ділянки сторін мають спільну межу. У відповідача відсутні документи про виділення та надання у власність чи у користування земельної ділянки по [ADDRESS] , якою вона фактично користується. Право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] зареєстроване за позивачем 15.11.2017 на підставі Державного акту серії ЯК № 493783 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7405594702017 року, виданого 20.10.2017. На даний час відсутні будь-які рішення про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Отже, позивач має технічну документацію на земельну ділянку, що надало можливість при проведенні експертизи зіставити фактичні межі на місцевості з межами земельної ділянки відповідно до правових документів. Фактична межа між земельними ділянками [INFO] і 2-н не відповідає межі згідно кадастрового плану додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:01:041:5020), а саме: межа повинна проходити вздовж господарської будівлі на відстані 1,0 м, що підтверджується висновком експерта, який не спростований відповідачем. Отже, у ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні частиною земельної ділянки, яка перебуває у власності останньої. Відповідачем подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.ст.256, 257 ЦК України, ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, згідно ч.4 ст.267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Чинним законодавством передбачено спеціальний порядок набуття права власності і права користування земельними ділянками, а самовільне зайняття особами земельних ділянок є незаконним і не породжує у таких осіб прав на ці ділянки, слід визнати, що правопорушення в зазначених правовідносинах є триваючим і позовна давність до цих правовідносин не застосовується. Також, слід зазначити, що за позивачем зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку 15.11.2017, а з позовом до суду звернулась 09.04.2019. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Отже, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн 40 коп (а.с.1-2). Згідно наданих [PERSON] квитанцій від 06.12.2019 року №18-19, №3 та виписки по платежу з карткового рахунку нею було здійснено оплату за проведення експертизи в розмірі 9 293 грн 12 коп (а.с.196-197). За таких підстав, судові витрати у розмірі 10 061 грн 52 коп (768,40+9293,12), понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved