Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Комунальне підприємство госпрозрахункова дільниця «Комунальник» (далі - КП ГД) звернулось з позовом до [PERSON]та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування немайнової шкоди. До участі в справі в якості третьої особи ухвалою суду від 04.03.2016 р. залучена редакція Чутівської районної газети «Сільські новини» (далі - Редакція газети). В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та повідомили, що [INFO] р. у [NUMBER] газети «Сільські новини» була опублікована стаття «[INFO]», авторами якої є [PERSON] та [PERSON], факти, викладені в статті, не відповідають дійсності. Автори статті вказують, що у відповіді, яку вони отримали від Полтавського територіального відділення Антимонопольного комітету України на свій лист щодо встановлення тарифів на житлово-побутові послуги «зокрема говориться, що надані дані комунального господарства для розрахунку економічного обґрунтування тарифів частково неправдиві», в той час таких слів у зазначеній відповіді не має. Вказана інформація є недостовірною, ганьбить честь, гідність, а також завдала шкоди діловій репутації КП ГД, спричинивши зниження престижу та підриву довіри до діяльності позивача і завдала йому моральної шкоди. Просили визнати інформацію про КП ГД, поширену відповідачами у вищезазначеній статті, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість ділової репутації, а також просили зобов'язати відповідачам на сторінках газети спростувати неправдиву вищезазначену інформацію, заборонити відповідачам вчиняти неправомірні дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача та стягнути з відповідачів солідарно 50 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнала і повідомила, що надрукована в газеті «Сільські новини» стаття «[INFO]» містить оціночне судження і відповідно до законодавства України ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Просила в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали і повідомили, що кожен має право на свободу вираження поглядів і дана стаття є оціночним судженням, а тому в задоволенні позову просили відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні повідомив, що він підтримує позовні вимоги в частині визнання інформації про КП ГД, яка надрукована в газеті, недостовірною та зобов'язання відповідачів спростувати її. В іншій частині просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України в середині 2015 р. проводило перевірку КП ГД «Комунальник» та Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції за колективною заявою мешканців смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області. По результатам перевірки Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України на адресу КП ГД направило рекомендації адміністративної колегії від 01.10.2015 р. № 01/4721 та № 01/4722 «Про припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їх сприяють», в яких, зокрема, зазначило, що діючі тарифи на послуги вивезення твердих побутових відходів та на послуги централізованого водопостачання розраховані КП «Комунальник» з порушенням вимог Порядку формування тарифів (арк. 8 абз. 9 рекомендації № 01/4721 (а.с. 13 сторінка 2) та арк. 9 абз. 10 рекомендації № 01/47221 (а.с. 19)). Аналогічні висновки містяться в рішеннях адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про закриття розгляду справи без прийняття рішення по суті» від 24.11.2015 р. - № 01/155-рш по справі № 01-02-50/110-2015 (арк. 9 абз. 5 (а.с. 24)) та № 01/156-рш по справі № 01-02-50/112-2015 (арк. 8 абз. 6 (а.с. 29 сторінка 2)). Листом № 01/5031 від [INFO] р. на адресу [PERSON] та [PERSON] Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України направило рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.10.2015 р. по справах № 01-07-50/111-2015 та № 01-07-50/113-2015 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Артемівської селищної ради, в яких вказано, що діючи тарифи на послуги вивезення твердих побутових відходів та на послуги централізованого водопостачання розраховані КП «Комунальник» з порушенням вимог Порядку формування тарифів (арк. 8 в абз. 8 справи № 01-07-50/113-2015 (а.с. 75 сторінка 2) та арк. 9 в абз. 2 справи № 01-07-50/111-2015 (а.с. 82)). Відповідачами до редакції газети «Сільські новини» була надана стаття «[INFO]», яка містила речення: «Останній лист був направлений в Антимонопольний комітет, і нещодавно отримана відповідь говорить наступне: надані дані комунального господарства для розрахунку економічного обґрунтування тарифів частково неправдиві …». В Чутівській районній газеті «Сільські новини» [NUMBER] [INFO] р. в рубриці «Лист з коментарем» була надрукована стаття «[INFO]», авторами якої зазначені [PERSON] та [PERSON], яка містить наступне речення: «Останній лист направили до Антимонопольного комітету, і нещодавно отримали відповідь, де, зокрема, говориться, що надані дані комунального господарства для розрахунку економічного обґрунтування тарифів частково неправдиві …». Таким чином, судом встановлено, що редакція газети провела редагування статті відповідачів без їх відома. Суд звертає увагу на те, що питання житлово-комунальних послуг для населення та тарифів на них мають великий суспільний інтерес та були предметом обговорення жителів Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, яка затвердила ці тарифи та на території якої здійснює свою діяльність КП ГД (а.с. 104 - 108) і відповідачі підняли обговорення цього питання на сторінках газети «Сільські новини» і дану статтю в цьому ж номері газети прокоментував начальник КП ГД, який дав своє бачення ситуації щодо житлово-комунальних послуг для населення та тарифів на них. Одночасно суд звертає увагу на те, що після проведеної Полтавським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України перевірки, якою були встановлені порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Артемівської селищної ради Чутівського району Полтавської області, зазначена селищна рада прийняла міри для усунення виявлених порушень, про що повідомила відповідачів листом № 02-18\\172 від 04.03.2016 р. У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, Законом України «Про інформацію» передбачено, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Кожному гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Стаття 68 Конституції України наголошує, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 94 ЦК України передбачено, що юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. На підставі ст. 23 ч. 1 та 2 п. 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні … ділової репутації юридичної особи. Виходячи із положень ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського Суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2 і 8 ч. 1 ЦПК України. Аналізуючи ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), застосування практики прецедентного права Європейським Судом з прав людини (далі - Європейський суд), яка є частиною національного законодавства і джерелом права в Україні, норми національного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. У рішенні від 07.12.1976 р. у справі Хендісайд проти Сполученого Королівства Європейський Суд з прав людини зазначив і знову нагадав у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 р. у справі Лінгенса (Lingens case, 12/1984/84/131), що свобода вираження поглядів, гарантована ст. 10 ч. 1 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ст. 10 ч. 2 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішенні від 18.07.1986 р. (справа Лінгенса, п. 46) та у продовження цієї думки у п. 41 рішення від 29.03.2005 р. у справі «Українська Пресс-Група» проти України» підкреслив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції. Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. У справі Lindon, Otcharotry Lanrens and Iuly v. France (рішення від 22.10.2007 р.) Європейський суд з прав людини знову нагадав, що для того, щоб оцінити виправданість оспорюваного висловлювання, необхідно провести відмінність між ствердженнями про факти і оціночними судженнями. У той час як реальність фактів може бути продемонстрована, істинність оціночних суджень не може бути предметом доказування. Вимога довести істинність оціночного судження не може бути виконана і порушує саме право на вільне вираження поглядів, яке є важливим елементом права, гарантованого ст. 10 Конвенції. Класифікація висловлювання як ствердження про факт чи оціночне судження представляє собою питання, яке перш за все знаходиться у рамках свободи розсуду національної влади, зокрема національних судів. Проте навіть якщо висловлювання представляло собою оціночне судження, воно повинно бути підтверджено достатньою фактичною підставою, за відсутності якого буде визнано таким, що виходить за належні рамки. Суд, дослідивши надані сторонами по справі докази, зокрема документи Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в системному зв'язку з тим текстом статті, який був наданий до редакції газети під назвою «[INFO]», та тим, що був надрукований в газеті «Сільські новини», приходить до висновку, що інформація, спростування якої вимагає позивач, є оціночним судженням авторів статті з точки зору сприймання ними фактів, викладених в документах, наданих їм Полтавським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України із застосуванням таких мовних засобів, які свідчать про те що розповсюджена інформація є оціночними судженнями, а тому, суд приходить до висновку, що ця інформація не носить негативний характер і не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких підстав, коли позивач не надав суду жодних належних доказів про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані та є неправдивою, суд приходить до висновку, що розповсюджена інформація не є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому і не підлягають спростуванню. Оскільки, відповідно до абз. 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд також відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. Стосовно позовної вимоги щодо заборони відповідачам вчиняти неправомірні дії, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, суд зазначає, що на суд не покладений обов'язок забороняти вчиняти особам будь-які дії в майбутньому. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed