Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Керівник Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про повернення земельної ділянки із незаконного користування. В обґрунтування позову прокурор зазначає, що 09.11.2016 року між [PERSON] сільською радою та [PERSON] укладено договір користування землею на умовах оренди. Зазначеним договором, [PERSON] сільська рада надала [PERSON] на умовах оренди земельну ділянку в адміністративних межах [PERSON] сільської ради. 09.11.2018 року комісією за участю представників [PERSON] сільської ради, Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, у присутності землекористувача [PERSON] обстежена земельна ділянка, яка перебуває в користуванні останнього. За результатами обстеження встановлено, що обстежувана земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради Заставнівського району Чернівецькій області за межами населеного пункту, обробляється з метою вирощування сільськогосподарських культур, фактична площа земельної ділянки 5,2990 га, у землекористувача відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки. Крім того, посилається на те, що оскільки в договорі відсутня державна реєстрація правочину, він вважається неукладеним. Прокурор в підготовчомусудовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами та просив задовольнити в повному обсязі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в підготовче судове засідання не зявилася, направила суду заяву, згідно якої просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради та відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилися, надали суду заяви про визнання позову та прохання розглянути справу у їх відсутності. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачами позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення прокурора, врахувавши заячі ви сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що визнання відповдіачами позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.11.2016 року між між [PERSON] сільською радою та [PERSON] укладено договір користування землею на умовах оренди. Згідно умов вказаного договору [PERSON] сільська рада надала [PERSON] на умовах оренди земельну ділянку в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, орієнтовною площею 6,299 га, в тому числі ріллі 5,299 га для сільськогосподарського використання строком на час виготовлення та затвердження проекту відведення земельної ділянки (а.с. 12). 09.11.2018 року комісією за участю представників [PERSON] сільської ради, Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, у присутності землекористувача [PERSON] обстежена земельна ділянка, яка перебуває в користуванні останнього. За результатами обстеження встановлено, що обстежувана земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради Заставнівського району Чернівецькій області за межами населеного пункту, обробляється з метою вирощування сільськогосподарських культур, фактична площа земельної ділянки 5,2990 га, у землекористувача відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки.. Вказане вбачається із повідомлення (а.с. 13). Статтею 12 ч. 1 п. в ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною 1 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди земельної ділянки) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми законодавства, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч. 1ст. 210 ЦК України є укладеним із моменту його державної реєстрації. Дана правова позиція викладена в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якої не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Судом встановлено, що [PERSON] сільською радою будь-які рішення щодо передачі в користування спірної земельної ділянки [PERSON] не приймалися. Договір про користування землею на умовах оренди, укладений між відповідачами, не зареєстрований у встановленому законом порядку та суперечать чинному законодавству, а отже вважається не укладеними. Звідси випливає, що земельна ділянка передана в оренду без достатньої правової підстави, у звязку з чим між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідачем у справах про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбаченихзаконом, адміністративним актом чи договором. Позов про витребування майна від особи, у незаконному володінні якої це майно перебувало, але в якої його на момент розгляду справи в суді. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, суд вважає, що з відповідачів на користь прокуратури Чернівецької\~області в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у звязку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved