Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) звернулось до суду з позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (далі - Первісний кредитор, ПАТ «АКТАБАНК») та[PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № 195032 (далі - Кредитний договір). Оскільки відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 23.03.2018 року (дата відступлення права вимоги) за Кредитним договором № 195032 від 09.07.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 3378 грн. 64 коп., з яких: 3 139 грн. 21 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 01 грн. 25 коп. - сума заборгованості за процентами, 188 грн. 18 коп. - сума заборгованості за комісією, 50 грн. 00 коп. - штрафи, пеня. 23.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги (далі - Договір відступлення права вимоги), у відповідності до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ», належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Далі позивач зазначає, що 31.10.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - первісний кредитор, АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0137/82/0533364 (далі - Кредитний договір). 03.05.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК»було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/58-F, відповідно до якого до АТ «ОКСІ БАНК» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 014/0137/82/0533364 від 31.10.2017 року. 10.05.2018 року між АТ «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 1, у відповідності до умов якого АТ «ОКСІ БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ОКСІ БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 15.06.2019 року до укладено Договору відступлення права вимоги № 1 від 10.05.2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 014/0137/82/0533364 від 31.10.2017 року у сумі 20 744 грн. 60 коп., з яких 15 199 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 814 грн. 08 коп. - сума заборгованості за відсотками (включаючи нараховані), 2 731 грн. 52 коп. - пеня. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 195032 від 09.07.2013 року у розмірі 3 378 грн. 64 коп. та заборгованість за Кредитним договором № 014/0137/82/0533364 від 31.10.2017 року у розмірі 20 744 грн. 60 коп.,а також, судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 09.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 195032. Згідно вимогам цього Кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 300 грн. 00 коп. строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних (а.с.6-12). Із матеріалів справи також вбачається, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, [PERSON] , за таким договором виникла заборгованість у розмірі 3 378 грн. 64 коп., з яких: 3 139 грн. 21 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 01 грн. 25 коп. - сума заборгованості за процентами, 188 грн. 18 коп. - сума заборгованості за комісією, 50 грн. 00 коп. - штрафи, пеня. Судом також встановлено, що 23.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу позивачу належні Банку, а позивач набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору (а.с.20-21). Згідно п. 2.2 Договору про відступлення прав вимоги, позивач в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього Договору, набуває всі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 2 від 23.03.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 3 378 грн. 64 коп., з яких: 3 139 грн. 21 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 01 грн. 25 коп. - сума заборгованості за процентами, 188 грн. 18 коп. - сума заборгованості за комісією, 50 грн. 00 коп. - штрафи, пеня (а.с.22). Судом також встановлено, що 31.10.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - первісний кредитор, АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0137/82/0533364 (а.с.23-26). 03.05.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК»було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/58-F, відповідно до якого до АТ «ОКСІ БАНК» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 014/0137/82/0533364 від 31.10.2017 року (а.с.36-37). 10.05.2018 року між АТ «ОКСІ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 1, у відповідності до умов якого АТ «ОКСІ БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ОКСІ БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 15.06.2019 року до укладено Договору відступлення права вимоги № 1 від 10.05.2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 014/0137/82/0533364 від 31.10.2017 року (а.с.39-40). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору відступлення права вимоги № 1 від 10.05.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 20 744 грн. 60 коп., з яких 15 199 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 814 грн. 08 коп. - сума заборгованості за відсотками (включаючи нараховані), 2 731 грн. 52 коп. - пеня (а.с.41). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку порушення договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів також сплачувати відповідні штрафні санкції, які прямо передбачені наявними умовами кредитного договору. Перевіривши надані Позивачем розрахунки та узявши до уваги умови кредитних договорів, суд вважає доведеним обставину порушення Відповідачем умов таких кредитних договорів в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитними договорами терміни. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ста. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Тобто, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладені кредитні договори, за умовами якого відповідач зобов`язувався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту та сплати процентів за користування такими грошовими коштами матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентах у вказаному розмірі. Що стосується заборгованості по штрафам, пені та комісії, то суд виходить із наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як вбачається зі змісту кредитних договорів між позичальником та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за управління кредитом, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Підпис позивача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Проте, як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «АктаБанк» надало позичальнику кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007р. (діяв на момент виникнення договірних правовідносин) визначає, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, що є незаконним. На підставі викладеного судом не вбачається підстави для задоволення позову в частині стягнення комісії за кредитними договорами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Суд, вважає, що оскільки позивачем не надано розрахунку штрафу і пені в зв`язку з чим розмежувати їх неможливо, а тому позовні вимоги щодо стягнення штрафу та пені за кредитними договорами не підлягають задоволенню. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, за змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial