Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку [ADDRESS] від 01.03.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , засвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. та зареєстрованого за №160; визнання недійсним заповіту від 12.04.2018 року [PERSON] на користь [PERSON] , засвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його поховання вона дізналася, що напередодні смерті [INFO] він подарував [PERSON] будинок по [ADDRESS] , а 12.04.2018 року батько склав заповіт на ім`я [PERSON] . Зазначає, що вказані правочини є недійсними, так як на момент їх засвідчення батько був у стані, коли не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Весь час батько казав, що все його майно буде належати їй. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.12.2018 року провадження по даній цивільній справі було зупинено на час проведення посмертної судово - психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 05 березня 2019 року поновлено провадження і призначено судовий розгляд на 15 березня 2019 року. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , який на підставі договору дарування від 01.03.2018 року належить [PERSON] , [INFO] . У ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу батька з матір`ю вона продовжила спілкування з батьком. Вона була першою людиною, яка дізналася, що батько придбав будинок в місті Чернігові . Батько завжди говорив, що все його майно буде їй. Коли він захворів, то про це також вона дізналася першою. Після операції вона йому завжди допомагала. Коли виник рецидив хвороби вони з чоловіком запропонували йому лікуватися у м. Києві. Однак, проти волі батька вона нічого не могла зробити. Не могла часто бувати у нього в селі, так як має маленьку дитину, яка не відвідує дитячий садочок, але завжди була на телефонному зв`язку з батьком. Коли він спілкувався з нею, то часто повторював одне й те саме декілька разів. Його вчинки іноді були дивними, поведінка агресивна. Зазначила, що [PERSON] є її хрещеним, але близькою людиною він не був, навіть не приходив на 60-річчя батька. Незадовго до смерті батька, коли розшукувала батька, вона їздила до нього, але той не сказав, що батько вже в лікарні, хоча знав про це. Коли вона дізналася, що батько в лікарні, то відразу поїхала до нього. Там медична сестра розповіла їй про неадекватну поведінку її батька, а також про те, що приїздив [PERSON] та розшукував медичну карту її батька. Кожного дня вона відвідувала батька в лікарні. Він просив її привозити онука. В хоспис був переведений за заявою [PERSON] , хоча йому пропонували жити у доньки. Коли його перевели до хоспису, то [PERSON] засуджував її, розповідав всім, що у батька з рідних нікого немає. Вважає, що відповідачі тиснули на нього та скористалися його безпорадним станом. Він ніколи б не пішов до приватного нотаріуса. З власної волі він би такого не зробив. Його оглядав психіатр та поставив діагноз - враження головного мозку. На обліку з приводу психічного стану не перебував. Коли батько помер, їй зателефонувала медична сестра та повідомила, що дзвонив його брат та просив не повідомляти її про смерть батька. Коли поїхали в морг забирати тіло батька, то [PERSON] був дуже незадоволений. Батько показував їй де зберігав кошти, але коли вона приїхала за ними, їх вже не було. Останні роки батько доглядав за своєю матір`ю, яка була хвора. Їздив в рейс в 2017 році, але це не було на постійній основі. З 04.04 - 10.04.2018 року знаходився в лікарні. З січня до квітня стан батька був нормальний, при спілкуванні поводив себе адекватно, але він був агресивний. В цей період він ліків не приймав. Він перепитував декілька раз одне й те саме, з підозрою ставився до всіх у лікарні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву (т.1 а.с.135-136), відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Пояснив, що його батько та [PERSON] протягом всього життя підтримували дружні стосунки. З часом їх дружба переросла в більш теплі відносини, а тому називали себе братами. Договір дарування оформлено на нього, тому що [PERSON] так бажав. До моменту прийняття рішення про дарування [PERSON] будинку, його батько та мати були проти такого подарунку, але [PERSON] наполягав на цьому. [PERSON] запитував у нього до якого нотаріуса можливо звернутися, але всі документи він оформлював самостійно. Він не відмовився, так як це була воля [PERSON] . Його батько привозив до [PERSON] в лікарню нотаріуса. Зазначив, що за життя [PERSON] донька просила подарувати їй пів будинку, але [PERSON] відмовив їй. Він дійсно тягнувся до своєї доньки, але розумів, що їй потрібні були лише його гроші. Батько розповідав, що [PERSON] переніс три операції. Він був адекватною людиною, самостійно боровся з хворобою. не любив, коли йому допомагали. Коли він був у лікарні, він приїздив до нього. Він поводив себе адекватно. Нотаріуса привозив батько за бажанням [PERSON] , тому що той говорив, що хоче розпорядитися своїм майном. Вважає, що договір дарування був посвідчений з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідав внутрішній волі [PERSON] , який на момент посвідчення договору був повністю дієздатним, усвідомлював значення своїх дій. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у його задоволенні відповідно до відзиву на позовну заяву, який подано згідно ст.178 ЦПК України (т.1 а.с.141-142). Відповідач пояснила, що [PERSON] спілкувався з нею та її мамою. Він приїздив до них в Славутич в січні та казав, що хоче розпорядитися своїм майном. Вона запропонувала йому написати список і зазначити кому що буде належати. Через деякий час він їй зателефонував та сказав, щоб вона приїхала до нього в Чернігів. Він повідомив, що хоче заповісти їй будинок, тому що вона доглядає за його сестрою. Вказала, що довго відмовляла його, але він наполягав на своєму. Говорив, що доньці також залишиться спадщина. Всі його дії були усвідомленими. На Пасху приїздила до нього і бачила там доньку [PERSON] . [PERSON] давав ключі їй від будинку в Чернігові, щоб вона забрала гроші. Іноді він жалівся на доньку, що вона не приїжджає. Зазначила, що [PERSON] розпорядився не лише своїм майном, але й сказав, що йому потрібно надіти на похорони. Він завжди говорив, що «все це моє і я ним розпоряджаюся як захочу». Розповіла, що [PERSON] був кумом [PERSON] , вони завжди товаришували, він допомагав йому. Вважає, що [PERSON] подарував будинок тому, що це була воля [PERSON] .. Особисто вона при посвідченні заповіту присутньою не була. Вже поспіль вона дізналася, що [PERSON] написав на неї заповіт. Крім того, зазначила, що відвідувала його в лікарні, останній раз була 18.04.2018 року. Про договір дарування дізналася ще до того, як він його оформив. [PERSON] говорив, що хотів залишити його куму, але він також старий, а тому залишить його синові. Неадекватних дій з боку [PERSON] не бачила. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Костенко Ірина Михайлівна в судове засідання не прибула, надіслала письмові пояснення у відповідності до яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказала, що правочини вчинялися за відсутності будь-якого примусу, як фізичного так і психічного. Крім того, просила провести розгляд справи без її участі (т.1 а.с.130). Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який проживав у [ADDRESS] (т.1 а.с.8,12-16). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою КП «ЧМБТІ» №5440 від 20.02.2018 року (т.1 а.с.123) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.124). 01 березня 2018 року [PERSON] уклав договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М., реєстраційний номер №160 (т.1 а.с.121). Також, 12 квітня 2018 року [PERSON] уклав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М. та зареєстрований в реєстрі за №303. Згідно заповіту [PERSON] заповів все належне йому на момент смерті майно де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і все те, на що він матиме право [PERSON] (т.1 а.с.120). Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, із заявою про прийняття якої звернулись донька спадкодавця [PERSON] - позивач по справі (т.1 а.с.151,152) та [PERSON] (т.1 а.с.163). Як вбачається із довідок КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №432 від 22.03.2019 року, №407 від 20.03.2019, №109 від 21.03.2019 [PERSON] під наглядом психіатра не перебував, за медичною допомогою до лікаря - нарколога не звертався, на обліку в Чернігівському наркологічному диспансері не перебував, лікування не проходив (т.2 а.с.53,55,57). Медичні документи, які знаходяться у матеріалах справи свідчать про те, що [PERSON] з 2014 року хворіє, неодноразово перебував на стаціонарному лікування (т.1 а.с.22-84). Свідки допитані в судовому засіданні зазначили про наступні відомі їм обставини. Так, свідок [PERSON] - сусідка [PERSON] розповіла, що спочатку сусід впізнавав її, а потім відвертався і не вітався. Настрій у нього був мінливий. Вона знала [PERSON] багато років, донька для нього була дуже значимою, але приїздила вона не дуже часто. З січня 2018 року вона бачила в селі автомобіль доньки або її чоловіка. Свідок [PERSON] - мати позивача, в судовому засідання показала, що зі своїм чоловіком прожила недовго, але він завжди підтримував їх спільну доньку, приходив до неї на весілля. З 1985 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Він працював дальнобійником. В 2017 році донька повезла батька в лікарню м. Києва, але від лікування він відмовився. З січня 2018 року він не розумів значення своїх дій, нікого не впізнавав. Відповідач [PERSON] є сином хрещеної, а [PERSON] є племінницею колишнього чоловіка. В 2013 році, коли померла мати чоловіка, донька пропонувала оформити спадщину, але він говорив, що вона і так одна спадкоємиця. Донька була в лікарні кожного дня. В квітні 2018 року дізналася, що коли [PERSON] хворів, відповідачі вивозили із подвір`я металобрухт. Похованням чоловіка займався [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] є сином хрещеного батька їх доньки, хоча ніколи чоловік з ним не товаришував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача. Кожного літа вона приїздила в село до батька, де сусідом був [PERSON] . З його донькою вони товаришували. Весною 2018 року вона зустріла його в лікарні, але він її не впізнав, хоча просив нікому не говорити, що бачила його в лікарні. Він завжди був незвичайною людиною, міг з`їсти мухомор. Останній раз [PERSON] бачила влітку 2017 року, позивачку - бачила давно. Свідок [PERSON] показала, що позивач та відповідачі є знайомими. Пояснила, що [PERSON] завжди говорив, що все буде належить його дітям. Завжди пишався своєю донькою. Його зять привозив його в с. Ведмідці за лікарською травою. Свою хворобу скривав. [PERSON] завжди був скритний, дивний, міг роздягтися взимку та пройти босоніж. Позивачку не бачила. Останній раз з [PERSON] спілкувалася взимку 2018 року. [PERSON] є кумом [PERSON] . Також [PERSON] примирився зі своєю сестрою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою [PERSON] . Зазначила, що він дуже любив свою доньку та онука, пишався ними, допомагав доглядати за паралізованою сестрою. Завжди говорив, що все дістанеться його доньці. Про його травму дізналася від сусідки. Останнім часом взимку 2018 року поводився неадекватно, агресивно. Металобрухт з подвір`я [PERSON] вивозили [PERSON] та [PERSON] Про свою хворобу нікому не говорив. На похоронах була вся родина. Похованням займалася [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що до останніх днів спілкувався з [PERSON] Взимку 2018 року він прийшов до нього, вони поспілкувались, про свою хворобу нічого йому не сказав. Останній раз телефонував йому весною 2018 року. Про те, що він хворіє дізнався від його племінниці. На похоронах був. Похованням займалася [PERSON] та його кум [PERSON] Доньку [PERSON] побачив перший раз на похованні. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його двоюрідною племінницею. Часто з нею спілкувалися. До смерті [PERSON] останній раз спілкувався в квітні 2018 року. Ніяких неадекватних речей він не говорив. Постійно їздив сам у м. Київ. Його доньку не знає, тому що він ніколи не говорив про неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що від племінниці дізналася, що [PERSON] склав заповіт на її ім`я. [PERSON] з [PERSON] тісно спілкувалися. Про хворобу [PERSON] дізналася 16.04.2018 року. З братом їздили в лікарню провідати [PERSON] . Він їх впізнав, хоча був засмучений. Доньку [PERSON] ніколи не бачила. За життя [PERSON] працював водієм. Характер у нього був тяжкий, часто сварилися. З метою визначення психічного стану померлого [INFO] [PERSON] під час вчинення ним укладання договору дарування будинку і складання заповіту, у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №233 від 14.05.2019 року Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» у [PERSON] на період часу укладання договору дарування 01.03.2019 року та складання заповіту 12.04.2019 року мав місце органічний розлад особистості складного ґенезу (атеросклероз, інтоксикація) у вигляді психоорганічного синдрому (F07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( т.2 а.с.68-90). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Правовідносини які виникли між сторонами і пов`язані із визнанням недійсним договору дарування та визнанням недійсним заповіту врегульовані Цивільним кодексом України. Так у відповідності до ч. 1-5 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст. 203 ЦК України. Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою даної статті встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12, 82 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно ст. 717 ЦК України - за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні(обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ч.1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини, у відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першої та третьої статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення відповідача не було вільним і не відповідало його волі. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику в справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психологічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який дав би підставу припустити , що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Пунктом 1 Глави 4 наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що дієздатність громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши надані письмові докази у справі в сукупності з показаннями свідків, за правилами ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про відсутність належних та достовірних доказів того, що на час укладення та нотаріально посвідченого договору дарування та заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. [PERSON] , укладаючи оспорювані правочини, розпорядився належним йому майном на власний розсуд, а тому підстав для визнання спірних правочинів недійсними, судом не встановлено. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. V. Розподіл судових витрат Згідно із п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються, а від відповідача письмових заяв про їх відшкодування та доказів на підтвердження таких витрат не надходило. VІ. Скасування заходів забезпечення позову Відповідно до п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Положеннями ч.1, ч.9 ст.158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Під час розгляду справи ухвалою суду від 22.03.2019 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , який на підставі договору дарування від 01.03.2018 року належить [PERSON] . З огляду на відмову судом у задоволенні позову, суд вважає за доцільне скасувати застосовані заходи забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed