Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 березня 2018 року між ним, [PERSON] та [PERSON] (далі - Відповідач), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. готівкою, а відповідач-1 зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 31 грудня 2018 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 23 березня 2018 року. Оскільки, у вказаний строк відповідач свій обов`язок з повернення грошових коштів у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., не виконав, порушив умови договору, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON] , користь суму заборгованості за Договором позики від 23березня 2018 року у розмірі 516 (п`ятсот шістнадцять) доларів США 00 центів, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 500 доларів США та 3 % річних у розмірі 16 доларів США, та суму заборгованості у розмірі 16 076,00 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 15 000,00 грн., 3 % річних у розмірі 468,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 608,00 грн., а також судові витрати у справі. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.54). Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст.280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено Договір позики. Відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у позику 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 грн. готівкою. Згідно умов такого договору позичальник зобов`язався повернути кредитору зазначену грошову суму до 31 грудня 2018 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] суми позики у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів 15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 грн. підтверджується розпискою від 23 березня 2018 року, написаною власноручно відповідачем [PERSON] (а.с.7). Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов вказаного договору, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним, [PERSON] , станом на 15.01.2020 року за таким договором виникла заборгованість на загальну суму 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 грн. Оскільки відповідачі у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконують, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо стягнення основної суми боргу суд зазначає про наступне. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувалася прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми в іноземній валюті позивачеві матеріали справи не містять. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. В даному випадку сума зобов`язання за договором позики визначена сторонами в іноземній валюті та національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача, як позичальника, на користь [PERSON] за Договором позики від 23.03.2018 року грошових коштів суми у розмірі основного боргу в сумі 500 (п`ятсот) доларів США 00 центів та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) 00 грн. Окрім того, позивачем також нараховані відповідачу 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики від 23.03.2018р. у розмірі 16 доларів США та 468,00 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 608,00 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами у національній валюті, належними до сплати кредитору. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої заборгованості за договором позики від 23.03.2018р. на користь позивача у розмірі 16 доларів США та 468,00 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 608,00 грн. Суд зауважує, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилися, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надали, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Представником позивача також заявлено до стягнення понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат, суду надано договір про надання правничої допомоги від 20.12.2019р., додаткову угоду від 23.12.2019р. до договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2019р., протокол узгодження розміру гонорара до договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2019р. та додаткової угоди від 23.12.2019р., звіт адвоката до договору про надання правничої допомоги від 10.02.2020р., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 23/12 від 23.12.2019р. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Всупереч вказаному, суду не надано детального опису робіт та витрат, який міг би підтвердити обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартості, що відповідно до ст.137 ЦПК України є підставою для відмови у відшкодуванні позивачу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved