Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 15 050 грн додаткових витрат за навчання [PERSON] , [INFO] , в коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації за період з жовтня 2017 року до липня 2020 року (а.с.1). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час спільного шлюбу з відповідачем у них народилося троє дітей. У 2009 році шлюб між ними було розірвано. На даний час їх син [PERSON] навчається в коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації та потребує матеріальної допомоги від батька. За період його навчання вона особисто сплатила 30 100 грн. Враховуючи, що відповідач має фінансову можливість, а тому просить повернути їй половину вказаних коштів. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19 серпня 2020 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Одночасно залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . У встановлений судом строк відповідач подав відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю. При цьому зазначив, що саме по собі навчання у вищих навчальних закладах не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Вказав, що не заперечує сплачувати аліменти на час навчання [PERSON] до досягнення ним 23 років. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про об`єднання справ в одне провадження. Сторони в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та третя особа подали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач також подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає можливим вирішити справу без участі сторін, на підставі наявних у ній даних і доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно довідки Управління адміністративних послуг №12963/1 від 28.07.2020 року [PERSON] проживає разом з позивачем (а.с.12). Згідно довідки №49 від 17.07.2020 року [PERSON] є студентом коледжу транспорту та комп`ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету 1 рівня акредитації, денного відділення. Термін навчання з 01.09.2017 до 30.06.2021 (а.с.6). Відповідно договору №21 про надання освітніх послуг, загальна вартість навчання становить 32 800 грн (а.с.11). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 30.07.2020 позивач за період з жовтня 2017 до червня 2020 року сплатила 30 127 грн (а.с.7-10). Відповідно постанови державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмір 1/4 частини на утримання дітей: [INFO] та [INFO] . Відповідачем надані платіжні доручення про переказ аліментів на утримання двох дітей на ім`я позивача в період з січня до серпня 2020 року (а.с.70-74). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати, які пов`язані з навчанням сина [PERSON] в коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ за період з 04.10.2017 до 10.05.2020 в сумі 13 999,50 грн. Однак, за період з травня 2020 року до червня 2020 року не підлягають задоволенню вимоги, оскільки [PERSON] 11.05.2020 вже став повнолітнім, а тому у цій частині не підлягають застосуванню положення ст..185 СК України. З огляду на викладене, виходячи із принципу першочерговості інтересів дитини та обов`язку відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, суд дійшов висновку про необхідність стягнення додаткових витрат з відповідача, що зумовлено навчанням у коледжі транспорту та комп`ютерних технологій, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково. V. Розподіл судових витрат Згідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 782 грн 11 коп (840,80х13999,50/15050).

Outcome: partial