Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Луцька міська клінічна лікарня звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач 12 січня 2017 року вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок якого постраждала [PERSON], а саме: отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні Луцької міської клінічної лікарні з 12.01.2017 року по 21.01.2017 року. На лікування потерпілої міською лікарнею витрачено 2 376 грн., які зобов'язаний відшкодувати винний у вчиненні злочину. Кримінальне провадження відносно відповідача було закрито згідно п. 7 ч. 1 ст. 248 КПК України - відмова потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Покликаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду за лікування [PERSON] на користь Луцької міської клінічної лікарні у сумі 2 376 грн. Представник позивача в судове засідання подала заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоч був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать письмові матеріали справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Проаналізувавши документи справи, оцінивши дійсні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання стягнення шкоди суд враховує, що для покладення відповідальності на заподіювача шкоди необхідна сукупність умов: наявність шкоди, протиправні дії заподіювача шкоди, причинний зв'язок між вказаними протиправними діями та вина у заподіянні шкоди. Згідно ст. 1177 ЦК України умови та порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом. Судом встановлено, що [PERSON] 12 січня 2017 року вчинив ДТП, внаслідок якого постраждала [PERSON], а саме: отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні Луцької міської клінічної лікарні з 12.01.2017 року по 21.01.2017 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2018 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а. с 6). Судом встановено, що біля17-ої години 12 січня 2017 року, [PERSON] у темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем Geely CK, д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вулиці Глушець в напрямку вулиці Ковельської, зі сторони вулиці Дубнівської в місті Луцьку, зі швидкістю приблизно 30 км/год., всупереч вимог п.п.2.3 (б),(д),(э), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості, в залежності від дорожньої обстановки, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням і виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку прямо відносно руху автомобіля Geely CK, після чого виїхав на тротуар по ліву сторону відносно свого руху. Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля «Geely CK», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], отримала тілесні ушкодження (а.с.5) Суд звертає увагу, що вказана підстава для закриття кримінального провадження відноситься до нереабілітуючих (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності) підстав. Відповідно до п. 7 Постанови ПленумуВСУ №14«Про судоверішення уцивільній справі» від 18.12.2009 року розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. В п. 3 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №11від 07.07.1995року «Провідшкодування витратна стаціонарнелікування особи,яка потерпілавід злочину,та судовихвитрат» зазначено, що обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно п. 2 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з довідкою наданою Луцькою міською клінічною лікарнею №193/2-8, на лікування потерпілої міською лікарнею витрачено 2 376,00 грн (а.с.4) Проаналізувавши наведене в сукупності суд прийшов до висновку, що саме зазначена позивачем шкода підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved