Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неповернутої суми позики в розмірі 8 200 грн, процентів за користування позикою - 991,41 грн, інфляційні витрати у розмірі 123 грн, 3% річних у розмірі 111,87 грн, а також понесені судові витрати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач 10.12.2018 року взяв у борг 8 200 грн на строк до кінця лютого 2019 року. При цьому було складено розписку. На даний час строк повернення грошових коштів минув, але відповідач борг не повертає, тому позивач, посилаючись на ст. ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, просить стягнути борг в примусовому порядку, відсотки, інфляційні та 3 % річних. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 27.08.2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено перше судове засідання. Ухвалою суду від 23.09.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача. У судове засідання учасники справи не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повідомлявся належним чином відповідно до ст.128, ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 30.10.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно розписки від 10.12.2018 року (а.с.30) [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 8 200 грн і зобов`язався повернути в строк до кінця лютого 2019 року. Проте у встановлений строк відповідач не повернув грошові кошти, порушивши умови надання позики. 31.07.2019 року позивач письмово звернувся до відповідача з претензією та вимогою повернення грошового боргу в сумі 8 200 грн на протязі 7 календарних днів (а.с.11). Згідно розрахунку позивача (а.с.10) за період з 10.12.2018 року по 13.08.2019 року нараховано процентів в сумі 991,41 грн, інфляційних витрат за період з 01.03.2019 року по 31.07.2019 року - 123 грн та 3% річних за період з 01.03.2019 року по 13.08.2019 року - 111,87 грн. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частина 1 ст. 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З боку відповідача відзиву на позов не надійшло і суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Позивачем до матеріалів справи було надано оригінал розписки (а.с.30), за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у відповідача невиконаного у строк боргового зобов`язання перед [PERSON] . Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком процентів, інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу (а.с.10), на спростування якого відповідачем не надано жодних доказів. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи позивачем понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 768,40 грн витрат по сплаті судового збору. Одночасно представником позивача заявлена вимога про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до приписів ч.ч.2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про надання правової допомоги від 31 липня 2019 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Тука С.М. (а.с.12); додаток №1 до вказаного договору де визначена сума гонорару (а.с.13); ордер на надання правової допомоги адвоката [PERSON] . (а.с.14), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.18); акт здачі-прийняття наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 31.07.2019 року (а.с.17) та квитанція від 12.08.2019 року до прибуткового касового ордера №17 про оплату послуг на суму 4 000 грн (а.с.16). Відповідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з підготовкою процесуальних документів, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved