Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] більше 22 років працював в Інгулецькому ГЗК. Звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згодом він дізнався, що при звільненні підприємство зобов`язано було виплатити йому одноразову допомогу при звільненні у розмірі 3-х місячних середніх заробітних плат, як особі, що пропрацювала на одному підприємстві понад 20 років, що передбачено Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки. До цього часу такі кошти йому підприємством не виплачені. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити йому одноразову вихідну допомогу в розмірі 1477,74 грн., оскільки його середньомісячна заробітна плата перед звільненням становила 492,58 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2008 по 28.01.2021 року в загальному розмірі 66501,82 грн. 11.05.2021 року позивач, на підставі витребуваних у відповідача документів, збільшив позовні вимоги - розмір одноразової вихідної допомоги до 4246,68 грн., оскільки його середньомісячна заробітна плата перед звільненням становила 1415,56 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2008 по 28.01.2021 року - до 90 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 03.02.2021 позовна заява отримана судом. 08.02.2021 провадження у справі відкрито. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 13.04.2021 відповідачем виконана ухвала суду в частині витребування доказів. 11.05.2021 позивачем збільшено позовні вимоги. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони у судове засідання не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити; представник відповідача позов визнає частково - у розмірі 50 000 грн. Фактичні обставини, встановлені судом. 27 лютого 2007 року за реєстровим номером 12 в Міністерстві праці та соціальної політики України зареєстровано Галузеву угоду гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 року (а.с.38-57). ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відноситься до підприємств металургійної і гірничодобувної промисловості України і на нього розповсюджується дія зазначеної Галузевої угоди. З п.6.1 Галузевої угоди слідує зобов`язання роботодавця виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від безперервного стажу роботи на комбінаті: від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати працівника. [PERSON] у періоди з 12.10.1966 року по 06.07.1973 року та з 06.11.1992 року по 10.12.2008 року працював на підприємстві відповідача (а.с.19-37). Загальний стаж його роботи становить 22 роки 9 місяців 28 днів. 10.12.2008 позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Одноразова допомога при виході на пенсію йому не виплачувалась. Згідно довідки ПрАТ «ІнГЗК» №10/2124 від 08.04.2021 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з 01.10.2008 по 30.11.2008 становить 1839,10 грн; середньогодинна - 8,23 грн. (а.с.85). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з порушенням права позивача на отримання при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі середньомісячного заробітку, що передбачена умовами Галузевої угоди. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за час затримки його виплати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з цією постановою під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплати. Згідно п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати при нарахуванні виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що відповідачем було порушено норми ст. 116 КЗпП України, щодо обов`язку підприємства виплатити всі суми які належать працівнику при звільненні, і позивач має право на виплату одноразової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності. Сума, яку мав виплатити відповідач в день звільнення позивача - складає 4246,68 грн. Розрахунковою величиною для нарахування середнього заробітку за час затримки є середньоденна заробітна плата, розмір якої складає 8,23 грн. З огляду на кількість робочих днів за період з 10.12.2008 по 28.01.2021, сума середнього заробітку за час затримки складає 200021,92 грн. Позивач звільнився з підприємства 10.12.2008, а до суду з позовом про стягнення належних йому при звільненні виплат звернувся 03.02.2021, тобто більш ніж через десять років. При цьому, з чим була пов`язана тривалість такого періоду позивач не обґрунтовує. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум, суд вважає, що буде справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем у розмірі 50 000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial