Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 44376,31 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10 червня 2016 року близько 16 години 30 хвилин в м. Тернополі по вул. Підволочиське шосе з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Ауді 100», реєстраційний номер [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результат зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував його власник - [PERSON] , цивільно-правова відповідальність котрого була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/9720630, укладеного із АСК «Омега», строк дії якого з 03 червня 2016 року по 02 червня 2017 року. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2016 року. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. Розмір завданих збитків, згідно Звіту №139 від 13 вересня 2016 року, складеного спеціалістом [PERSON] був визначений як вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП та складає 45997,69 гривень. 03 серпня 206 року потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. До вказаної заяви у додатках потерпілим було надано висновок №210/16 від 01 серпня 2016 року, складеного експертом Мазур М . С. відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП складає 44376,31 гривень. У зв`язку із цим МТСБУ було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 44376,31 гривень. 18 серпня 2016 року МТСБУ направило лист відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, однак вказаний лист залишений без відповіді відповідачем. У зв`язку із залученням аварійного комісара, МТСБУ одночасно із відшкодуванням матеріального збитку компенсувало потерпілому витрати на аварійного комісара, яким було здійснено огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму 653 гривень. У зв`язку з настанням події МТСБУ 08 листопада 2016 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 44376,31 гривень. Листом №3/1-05/29146 МТСБУ направило відповідачу прохання добровільно компенсувати витрати МТСБУ. Однак, вказаний лист залишився без відповіді. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат в сумі 44376,31 гривень та судовий збір в розмірі 1921 гривень. Ухвалою судді від 23 вересня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповівдач [PERSON] направив до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що після винесення судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ніхто із вимогами про відшкодування вартості відновлюваних робіт пошкодженого «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] до нього не звертався. Також, йому відомо, про те, що вартість ремонту автомобіля Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] оплачував [PERSON] з власних коштів в межах суми 13000 гривень, проте, за відшкодуванням вартості відновлюваних робіт [PERSON] до нього не звертався. Також зазначає, що йому не було відомо про те, що позивач МТСБУ виплачував [PERSON] страхову виплату у сумі 44376,31 гривень. Разом із цим, не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач вказує на те, що виплата позивачем потерпілому була проведена на підставі оціночних показників та припущеної вартості ремонтних робіт, а не на підставі документально підтвердженої вартості робіт на відновлення автомобіля, а тому, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування на підставі оцінки, яка не відповідає фактичним витратам, які поніс потерпілий на відновлення транспортного засобу. А тому, вважає, що розмір заявленої до стягнення виплати є завищеним і таким, що не відповідає фактичним витратам потерпілого, а сплачена позивачем сума відшкодування, в порядку ст. 36.2 мала бути зменшена на 20% ПДВ. Також вказує, що оскільки його цивільно-правова відповідальність на час скоєння ДТП не була застрахована, функцію страховика в силу закону виконав позивач МТСБУ, як спеціально створена для здійснення страхової діяльності та на яку законом покладено обов`язок здійснення страхової виплати та відшкодування шкоди у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, таким чином на підставі закону вступивши у страхові правовідносини та виконавши обов`язок страховика. Виплата страховиком страхового відшкодування потерпілій в ДТП особі в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є підставою для переходу права вимоги від страхувальника до страховика, що є суброгацією. При суброгації нове зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, - відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Крім цього, відповідач просить застосувати сттрок позовної давності, який на його думку, пропущено позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, оскільки вважає, що обчислення трирічного строку позовної давності для позивача для заявлення вимог має здійснюватись від дати ДТП, тобто з 10 червня 2016 року, а не від дати проведення виплати потерпілому. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від позивача надійшли на адресу суду заперечення на відзив, у яких позивач заперечує проти викладених у відзиві на позов обставин, вказує, що відповідач безпідставно сприймає Моторне (транспортне) страхове бюро України як за страховика, оскільки МТСБУ відповідно до Закону наділене особливим організаційним статусом як Бюро та у жодному випадку не являється страховиком. Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 1.3 Статуту МТСБУ - Бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також представник позивача вказує , що відповідач безпідставно та помилково стверджує, що до спірних правовідносин застосовується поняття «суброгація», оскільки статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдай збиток. Відтак, вказана стаття регулює відносини між страховиками, страхувальниками та особами відповідальними за заподіяний збиток. Проте, МТСБУ не є страховиком, а також між МТСБУ та потерпілим в ДТП на користь якого було виплачено страхове відшкодування немає та не було укладено жодного договору про страхування. Відносини між сторонами регулюються виключно Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - а тому потерпілий не є по відношенню до МТСБУ Страхувальником. Також вказує на безпідставність заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Таке основне зобов`язання у вигляді страхового відшкодування було виконано МТСБУ 08 листопада 2016 року відповідно до платіжного доручення №8603рв. Таким чином, строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом закінчується 09 листопада 2019 року, при цьому, позивач звернувся із позовом до суду у вересні 2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Представник позивача МТСБУ Купар І.Ю. у судове засідання не з`явився, попередньо направивши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог, проте вказує, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для стягнення з нього грошових коштів то просить задовольнити долучене ним клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Згідно долученого до вказаної заяви клопотання про розстрочення виконання рішення суду, відповідач просить розстрочити йому виконання рішення суду, зокрема розстрочити сплату суму страхового відшкодування у розмірі 44376,31 гривень, витрати за послуги експерта у розмірі 653 гривень та суму судового збору в розмірі 1921 гривень на 14 місяців, стягуючи щомісячно по 3353,59 гривень до дати останнього щомісячного платежу - 31 березня 2021 року. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 ст. 13 ЦПК України). Частинами 1-5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 10 червня 2016 року близько 16 години 30 хвилин по вул. Підволочиське шосе в м. Тернополі сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобілів «Ауді 100», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено обидва вказані транспортні засоби . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 1-ВРЕР УДАІ УМВСУ в Тернопільській області, [PERSON] є власником транспортного засобу марки Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] був забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ/9720630, строк дії якого з 03 червня 2016 року по 02 червня 2017 року. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 червня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010002030 від 10 червня 2016, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 гривень. Як убачається із вказаної постанови суду [PERSON] 10 червня 2016 року о 16 годині 30 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Ауді 100», державний номерний знак [NUMBER] в м. Тернополі на вул. Підволочиське шосе, не був уважним, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Опель», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП, водій транспортного засобу марки «Ауді 100» [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана постанова суду набрала законної сили. На дату скоєння ДТП відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП станом на 10 червня 2016 року може становити 45997,69 гривень 03 серпня 2016 року водій автомобіля Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10 червня 2016 року близько 16 години 30 хвилин по вул. Підволочиське шосе в м. Тернополі. До вказаної заяви [PERSON] долучено висновок експертного автотоварознавчого дослідження №210/16 від 01 серпня 2016 року, зробленого судовим експертом Мазур Михайлом Степановичем, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент ДТП становить 44376,31 гривень. Відповідно до платіжного доручення №8603рв від 08 листопада 2016 року позивачем Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено [PERSON] 44376,31 гривень страхового відшкодування на підставі наказу №8603 від 08 листопада 2016 року. У зв`язку із залученням аварійного комісара, МТСБУ одночасно із відшкодуванням матеріального збитку компенсувало потерпілому витрати по здійсненню аварійним комісаром ФОП [PERSON] огляду транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму 653 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №139рв від 28 вересня 2016 року. Як убачається із матеріалів справи, Департаментом внутрішнього страхування МТСБУ було надіслало лист за №3/1-05/29/46 з вимогою до відповідача [PERSON] про необхідність відшкодування в порядку регресу 45029,31 гривень, сплаченого МТСБУ [PERSON] страхового відшкодування, однак [PERSON] у добровільному порядку коштів в порядку регресу не повернув. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За змістом статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно із вимогами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як слідує із вимог п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично приймає твердження відповідача зазначені ним у відзиві на позов про те, що позивачем пропущено термін позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відтак, перебіг позовної давності у даному випадку починається з 08 листопада 2016 року, тобто від дати виплати позивачем суму страхового відшкодування потерпілому [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №8603 рв. Таким чином, враховуючи дату звернення позивачем до суду із вказаним позовом - 02 вересня 2019 року, вказаний позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Також суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що розмір заявленої до стягнення виплати є завищеним і таким, що не відповідає фактичним витратам потерпілого, оскільки сума завданого власнику транспортного засобу Opel Vivaro», реєстраційний номер [NUMBER] збитку визначена шляхом здійснення огляду даного транспортного засобу аварійним комісаром та проведення експертного автотоварознавчого дослідження, при якому були враховані усі пошкодження транспортного засобу та розмір ремонтно-відновлювальних робіт. Крім цього, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що у даних правовідносинах діють правила суброгації. Суд звертає увагу на те, що при суброгації відбувається зміна активного суб`єкта зі збереженням самого зобов`язання, тобто суброгацію можна розглядати як різновид сингулярного правонаступництва у страхуванні, а при регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України. Так, за положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Натомість, у даному випадку між МТСБУ та потерпілим в ДТП на користь якого було виплачено страхове відшкодування не було укладено жодного договору про страхування, а відносини між сторонами регулюються виключно Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Відтак, у вказаній ситуації застосовуються норми статті 1191 ПК України, а також статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відшкодування шкоди, завданою іншою особою в порядку регресу. Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, він як особа , що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в добровільному порядку Моторному (транспортному ) страховому бюро України, спричинену матеріальну шкоду не повернув, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд суду вважає, що МТСБУ вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку - шляхом стягнення із відповідача в порядку регресу завданої шкоди. За вказаних обставин з відповідача в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає до стягнення завдана шкода в порядку регресу в розмірі 45029,31 гривень, з яких 44376,31 гривень - розмір страхового відшкодування виплаченого [PERSON] та витрати по здійсненню аварійним комісаром огляду транспортного засобу і проведення експертизи у сумі 653 гривень. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення із нього суми страхового відшкодування у розмірі 44376,31 гривень, витрати за послуги експерта у розмірі 653 гривень та суму судового збору в розмірі 1921 гривень на 14 місяців, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. В обґрунтування заявленого клопотання відповідач [PERSON] вказує на те, що розмір його заробітної плати у ВАТ «Тернопільобленерго» за період з січня 2019 року по грудень 2019 року склав 78152,51 гривень, за відрахуванням податків - 62919,77 гривень, у зв`язку із чим він не має можливості одноразово сплатити заявлену позивачем суму страхового відшкодування у розмірі 45029,31 гривень. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 14 місяці, то суд звертає увагу, що за вимогами ч.5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Крім цього, не підлягає задоволенню клопотання відповідача в частині розстрочення йому сплати судового збору у розмірі 1921 гривень, оскільки предметом спору є стягнення із відповідача в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 45029,31 гривень, відтак лише вказана сума може бути розстрочена у відповідності до ст. 435 ЦПК України За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість розстрочення сплати відповідачем у порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 45029,31 гривень на 12 місяців, шляхом сплати вказаної заборгованості рівними частинами, по 3752,44 гривень, щомісячно, починаючи із дня набрання рішення законної сили . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1921 гривень судового збору, відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved