Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.03.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 135, мотивуючи тим, що з січня 2014 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку з наявністю різних характерів та поглядів на життя та шлюбні обов`язки, втратою взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові й поваги один до одного, єдності цілей та мети створення та існування сім`ї, вважає примирення неможливим. Заяви, клопотання 27.04.2020 року від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 23). Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2020 року справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2020 року ухвалено провести розгляд справи в заочному порядку. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 27.04.2020 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 23). В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони знаходяться в шлюбі з 22.03.1997 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження від 22.03.1997 року серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 135 (а.с. 6). Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з січня 2014 року у зв`язку з зв`язку з наявністю різних характерів та поглядів на життя та шлюбні обов`язки, втратою взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові й поваги один до одного, єдності цілей та мети створення та існування сім`ї, спроби позивача зберегти сім`ю виявилися безрезультатними, примирення не можливе та суперечить інтересам позивача. Спір щодо поділу спільного майна подружжя відсутній. Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини та статті 16Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок в частині 1 підпункту «с». Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved