Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивача) 18 вересня 2020 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному їй житловому будинку, за її згоди, був зареєстрований відповідач [PERSON] . Однак за місцем реєстрації відповідач не проживає понад один рік, місцезнаходження його на даний час їй невідоме, будь-які речі, які б могли йому належати, у будинку відсутні. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою у належному їй будинку створює їй перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв`язку із викладеними обставинами просить позов задовольнити та визнати[PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 вересня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судове засідання позивач не з`явилася, в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення розміщене на офіційному веб-порталі судової влади України Миронівського районного суду Київської області, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з`явився до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Свідок [PERSON] попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, в судовому засіданні 20 листопада 2020 року суду пояснила, що [PERSON] з 2014 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 11 червня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 1908, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2019 (а.с. 11, 12). У даному житловому будинку зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , 1983 року народження, що підтверджується довідкою виконкому Росавської сільської ради № 457 від 18.08.2020 (а.с. 9). Як вбачається з довідки виконкому Росавської сільської ради № 458 від 18.08.2020, актів обстеження фактично проживаючих осіб із числа зареєстрованих від 15.08.2019, 16.09.2019, 18.10.2019, 15.11.2019, 17.12.2019, 16.01.2020, 14.02.2020, 18.03.2020, 15.04.2020, 17.05.2020, 15.06.2020 та 17.07.2020, відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2019 року (а.с.10,15-26). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК УРСР, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, а тому задовольняє позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved