Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - позивач, КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником та споживачем наданих послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає йому позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідач своєчасно не сплачував кошти за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість за спожиті послуги з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 33 967,68 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. 11 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), а тому позивачем не виконано вимоги закону щодо укладення договорів із споживачами, що прямо передбачено нормами законодавства України. Отже аналізуючи законодавство, яке регулює житлово-комунальні правовідносини, необхідно зробити висновок, що відповідачем не дотримано приписів щодо укладення договорів із споживачами, а публікація договору у газеті «Хрещатик» не є виконанням обов`язку виконавця перед споживачем послуг щодо укладення договору. Договір приєднання (відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачає відсутність можливості другої сторони запропонувати свої умови договору, а не відсутність потреби підписувати даний договір. Окрім того, з наданих позивачем доказів (розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води) взагалі незрозуміло яким чином проводився розрахунок, адже вихідних даних, які необхідні для проведення розрахунку не зазначено, і документів, які б підтвердили дійсність таких вихідних даних в матеріалах справи немає. Також відповідач не погоджується з нарахованою позивачем інфляційної складової боргу та 3% річних, оскільки таке нарахування можливе тільки при укладеному договорів між сторонами, а тому неможливе здійснення такого нарахування, адже сторонами не погоджено тарифи, порядок та строки оплати за послуги, тобто, не погоджено умов договору та не укладено договору приєднання. У відповіді на відзив позивач зазначив наступне. У червні 2019 року відповідачем була здійснена оплата постачання гарячої води (ПГВ) в розмірі 2001 грн., що перевищує поточне нарахування, тобто відповідач був обізнаний про наявність боргу, визнав його та частково сплачував. Отже, розрахунок заборгованості за адресою відповідача здійснювався відповідно до чинного законодавства України та підлягає оплаті. Крім того, позивач звернув увагу на те, що Постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення його позову в повному обсязі. В поданих запереченнях відповідач зазначив, що позивач намагається ввести суд в оману та стягнути надмірно нарахований борг. Відповідач неодноразово звертався до позивача із заявкою про перерахунок заборгованості, проте у жовтні 2019 року ним було зроблено перерахунок, у результаті чого сума заборгованості зменшилась більш ніж у два рази (зазначена заборгованість на початок періоду - 6 844,54 грн., а перерахунок у сумі - 3 614,11 грн.). Тому наполягання позивача про те, що відповідач погодився з умовами договору та їх прийняв, сплативши певну суму коштів, є надуманими та хибними. Окрім того, наголосив, що нормами законодавства України прямо передбачена обов`язковість укладення договору у письмовій формі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Тобто, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго». Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», пп. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно з п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не належним чином сплачував за надані йому житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2019 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ним утворилась заборгованість з урахуванням штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 33 967,68 грн. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] за період з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2019 року в розмірі 33 967,68 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved