Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] з 09 серпня 2012 року по 26 червня 2015 року навчався на денній формі навчання за державним замовленням у Львівському державному університеті внутрішніх справ. Згідно з наказом ЛьвівДУВС від 06.08.2012 року № 323 о/с відповідач був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання ЛьвіДУВС та між сторонами було укладено договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі МВС України. Згідно п.п.3.2, 2.3.6 Договору відповідач був зобов`язаний у випадку звільнення з органів внутрішніх справ, після закінчення навчання до спливу встановленого трирічного строку перебування на службі, відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі. Наказом ГУНП в Чернівецькій області від 30.05.2018 року № 84 о/с [PERSON] було звільнено зі служби в поліції (ОВС) за власним бажання згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». Сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у ЛьвівДУВС за вказаний період становить 12895,78 гривень, які, посилаючись на п.1 ст.1 постанов Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» та від 12.04.2017 № 261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами втрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», наказу МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України. Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» та відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію», п.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію», просив стягнути з відповідача. У позовній заяві представник позивача висловив погодження на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Відповідач [PERSON] наказом ЛьвівДУВС від 06.08.2012 року № 323 о/с був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання ЛьвіДУВС та між сторонами 06.08.2012 року було укладено договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі МВС України. Наказом ГУНП в Чернівецькій області від 30.05.2018 року № 84 о/с [PERSON] було звільнено зі служби в поліції (ОВС) за власним бажання згідно п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до положень ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відпоідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено п.п.1,4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.п.3.2, 2.3.6 Договору про підготовку фахівця у вищому начальному закладі МВС України від 06.08.2012 року відповідач зобов`язався у випадку звільнення з органів внутрішніх справ, після закінчення навчання до спливу встановленого трирічного строку перебування на службі, відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі. 30.10.2018 року відповідачу [PERSON] було направлено претензію про відшкодування витрат на утримання у вищому навчальному закладі МВС у розмірі 12895,78 гривень. Отже, судом встановлено, що відповідач, звільнившись з органів поліції за власним бажанням з 31.05.2018 року та не відпрацювавши три роки після закінчення навчального закладу, порушив умови договору про підготовку фахівця у вищому начальному закладі МВС України від 06.08.2012 року, отже ним не було дотримано вимог законодавства України та укладеного договору, тобто він порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання, за що передбачене настання цивільно-правової відповідальності. Згідно з абз.3 п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Також, пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло -, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Відповідно до п.4 Порядку відшкодування, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Згідно п.8 Порядку відшкодування у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду № 645/4438/16-ц від 17 жовтня 2018 року та № 607/3681/17-ц від 31 жовтня 2018 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку відшкодування розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонного служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Львівському ДУВС за період навчання з 09.08.202 року по 26.06.2015 року у розмірі 12895,78 гривень. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, у виді судового збору, у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 1921 гривень. На підставі ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України,

Outcome: approved