Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2014 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач), у якому, з урахуванням змін, просив: ?визнати його особистою приватною власністю 48/100 частин квартири [ADDRESS] та 46/100 частин квартири [ADDRESS] ; ?визнати спільною сумісною власністю подружжя 52/100 частин квартири [ADDRESS] та 54/100 частин квартири [ADDRESS] ; ?виділити зі спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на 26/100 частин квартири [ADDRESS] , 27/100 частин квартири [ADDRESS] та на автомобіль Nissan X-Trail, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; ?виділити зі спільного майна подружжя у власність [PERSON] та визнати за нею право власності на 26/100 частин квартири [ADDRESS] , 27/100 частин квартири [ADDRESS] та на автомобіль Subaru Impreza, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; ?поділити в рівних частках доходи (дивіденди), отримані за результатами господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Цвях» за 2011 рік в сумі 81 966 грн. та за 2012 р. в сумі 25 175 грн.; ?зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності на частину квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. До реєстрації шлюбу з відповідачем позивач набув у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , у якій сторони проживали з моменту реєстрації шлюбу. У 2004 р. батьки позивача подарували йому кошти у розмірі 15 000 дол. США. Ці кошти батьки отримали від продажу будинку в селі Приліманське Овідіопольського району Одеської області та земельної ділянки площею 15 га у селі Козин Обухівського району Київської області. Вказані кошти були інвестовані ним у придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] . Решта вартості вказаної квартири була сплачена за рахунок спільних коштів подружжя. На початку 2006 р. сторони з метою покращення своїх житлових умов вирішили інвестувати кошти у трикімнатну квартиру в новобудові. 31.10.2006 між позивачем та АКБ «Аркада» було укладено договір № 52274 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого він мав обрати конкретний об`єкт інвестування згідно з переліком об`єктів інвестування, які були в наявності. Із запропонованих варіантів ним було обрано житло за програмою АТХК «Київміськбуд», але для закріплення за ним обраного об`єкту інвестування він повинен був терміново внести кошти у розмірі 136 807,65 грн. На той момент в нього вже були покупці на належну йому двокімнатну квартиру, від яких він отримав в якості завдатку 5 000 дол. США. Окрім того для сплати першого внеску позивач запозичив у своєї матері 5 000 дол. США та у родини брата колишньої дружини ( [PERSON] та [PERSON] ) 17000 дол. США. Отже за рахунок особистих коштів позивача було внесено кошти у розмірі 136 807,65 грн. 20.11.2006 позивачем було укладено договір купівлі-продажу належної йому квартири [ADDRESS] . Згідно договору квартиру було продано за 20 000 грн., однак фактично за цю квартиру було отримано 505 000 грн., що на той час було еквівалентно 100 000 дол. США. З отриманих коштів 20.11.2006 позивачем було внесено платіж у розмірі 339 089,63 грн. та повернуто позику у розмірі 22 000 дол. США. Для оплати решти вартості об`єкта інвестування позивачем було укладено кредитний договір на суму 111 252 швейцарських франків, що було еквівалентно 456 419,34 грн. 23.05.2007 було укладено договір про уступку права вимоги, згідно з яким АКБ «Аркада» відступив, а АКБСР «Укрсоцбанк» прийняв на себе право вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва, укладеним з позивачем. 23.05.2007 позивачем було внесено кошти на інвестування квартири [ADDRESS] у розмірі 449458,76 грн. Кредит було виплачено в повному обсязі. Отже, незважаючи на те, що вищевказані об`єкти нерухомості були придбані в період шлюбу, 48/100 частин квартири [ADDRESS] та 46/100 частин квартири [ADDRESS] були набуті за кошти, що належали позивачу особисто. Окрім того, під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя були придбані транспортні засоби - автомобілі Subaru Impreza, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яким наразі користується відповідач, та Nissan X-Trail, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який перебуває в користуванні позивача, та набуто право власності на Ѕ частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Цвях» (далі - ТОВ «ТД «Цвях»). Обґрунтовуючи позицію щодо порядку та способів поділу транспортних засобів та частки у статутному капіталі товариства позивач посилається на те, що вартість автомобілів приблизно однакова, у зв`язку з чим їх доцільно поділити з урахуванням порядку користування ними, який склався, а з огляду на те, що учасником товариства є відповідач, він має право на Ѕ частину дивідендів, отриманих відповідачем після припинення шлюбно-сімейних відносин. Вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] обґрунтовані тим, що відповідач самоправно, без згоди позивача, замінила замки на дверях даної квартири та облаштувала в ній офіс ТОВ «ТД «Цвях», чим побавила його прав володіння, користування і розпорядження даним майном. Відповідач [PERSON] вимоги первісного позову визнала частково та пред`явила до [PERSON] зустрічний позов про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом виділення їй квартири [ADDRESS] та автомобіля Subaru Impreza, д.н.з. [NUMBER] , а позивачу - квартири [ADDRESS] та автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] . Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що кожен із колишнього подружжя користується певним майном, а саме: [PERSON] - трикімнатною квартирою і автомобілем Subaru Impreza, а [PERSON] - однокімнатною квартирою і автомобілем Nissan X-Trail. В ході розгляду справи сторони дійшли згоди щодо поділу у запропонований відповідачем спосіб двох квартир зі сплатою відповідачем на користь позивача грошової компенсації різниці вартості часток та про стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини доходів, отриманих у 2012 р. за результатами господарської діяльності ТОВ «ТД «Цвях», в сумі 25 175 грн., щодо інших вимог первісного позову досягнути компромісу не вдалося. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?Ухвалою від 07.11.2014 відкрито провадження у справіта справу призначено до судового розгляду на 27.11.2014 (т. 1 а.с. 76). ?27.11.2014 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 22.12.2016 (т. 1 а.с. 81-82). ?19.12.2014 від відповідача надійшов зустрічний позов (т. 1 а.с. 85-86). ?Протокольною ухвалою від 22.12.2014 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов та за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 15.01.2015 (т. 1 а.с. 88-89). ?В судовому засіданні 15.01.2015 представником позивача заявлені клопотання про виклик свідків та про витребування доказів, які задоволено частково. Також представником відповідача було заявлене клопотання про призначення експертизи (т. 1 а.с. 91, 92, 96-98). ?Ухвалою від 15.01.2015 призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою визнання вартості спірних квартир та провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 99-100). ?23.10.2015 до суду надійшов висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с. 104-124). ?Ухвалою суду від 02.11.2015 провадження у справі відновлене та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.11.2015 (т. 1 а.с. 133). ?12.11.2015 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 137). ?13.11.2015 розгляд справи відкладено на 03.12.2015 (т. 1 а.с. 141, 142). ?03.12.2015 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 21.01.2016 (т. 1 а.с. 146-147). ?В судовому засіданні 21.01.2016 представником позивача заявлені клопотання про витребування доказів, які задоволені частково, та відкладено розгляд справи на 16.02.2016 (т. 1 а.с. 182-183). ?В судовому засіданні 16.02.2016 представником позивача заявлені клопотання про витребування доказів та про виклик свідків, які задоволені частково, та відкладено розгляд справи на 16.03.2016 (т. 1 а.с. 191-192). ?22.03.2016 від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) позовних вимог (т. 1 а.с. 198-199). ?14.03.2016 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 200). ?16.03.2016 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 204-206). ?16.03.2016 розгляд справи відкладено на 05.04.2016 (т. 1 а.с. 202, 203). ?05.04.2016 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 219). ?05.04.2016 розгляд справи відкладено на 23.05.2016 (т. 1 а.с. 221). ?23.05.2016 розпочато розгляд справи по суті, допитано свідків та оголошено перерву до 08.06.2016 (т. 1 а.с. 227-232). ?08.06.2016 продовжено розгляд справи, досліджено письмові докази та за клопотанням представників сторін оголошено перерву до 16.06.2016 (т. 1 а.с. 236-238). ?15.06.2016 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 240). ?16.06.2016 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (т. 1 а.с. 241-242). ?16.06.2016 продовжено перерву у справі до 11.08.2016 (т. 1 а.с. 243, 244). ?11.08.2016 від позивача та його представника надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та заява про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 1, 2). ?11.08.2016 продовжено перерву у справі до 31.08.2016 (т. 2 а.с. 4-5). ?Ухвалою суду від 31.08.2016 провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи № 753/13783/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним (т. 2 а.с. 13-14). ?Ухвалою суду від 13.09.2016 відповідачу повернуті грошові кошти в сумі 924 809,50 грн., внесені на депозитний рахунок суду (т. 2 а.с. 17).. ?10.09.2018 від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі (т. 2 а.с. 27). ?Ухвалою від 10.09.2018 провадження у справі поновлено та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.11.2018 (т. 2 а.с. 31). ?27.11.2018 у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 11.02.2019 (т. 2 а.с. 37). ?11.02.2019 у зв`язку з хворобою судді розгляд справи не відбувся та був перенесений на 22.04.2019 (т. 2 а.с. 49, 50). ?В судовому засіданні 22.04.2019 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 23.09.2019 (т. 2 а.с. 57-58). ?23.09.2019 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 25.11.2019 (т. 2 а.с. 62). ?25.11.2019 від представника відповідача надійшла електронна заява про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 64). ?25.11.2019 у зв`язку з неявкою учасників розгляд справи відкладено на 09.04.2020 (т. 2 а.с. 66). ?09.04.2020 від представника відповідача надійшла електронна заява про відкладення розгляду справи (т 2 а.с. 81). ?09.04.2020 у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 01.10.2020 (т. 2 а.с. 72). ?01.10.2020 від позивача та представника відповідача надійшла спільна заява про відкладення розгляду справи з метою укладення мирової угоди (т. 2 а.с. 78). ?01.10.2020 розгляд справи відкладено на 03.11.2020 (т. 2 а.с. 79). ?В судовому засіданні 03.11.2020 продовжено розгляд справи, досліджено письмові докази, сторонам встановлено 20-ти денний строк для подання доказів на підтвердження актуальної вартості спірних квартир та оголошено перерву до 11.12.2020 (т. 2 а.с. 82). ?19.11.2020 від позивача надійшли звіти про незалежну оцінку спірних квартир (т. 2 а.с. 85-144). ?11.12.2020 від представника відповідача на надійшов висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи разом з клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку подання доказу (т. 2 а.с. 145-194). ?11.12.2020 у зв`язку з хворобою судді розгляд справи не відбувся та був перенесений на 29.03.2021 (т. 2 а.с. 196, 197). ?В судовому засіданні 29.03.2021 прийнято надані сторонами докази на підтвердження актуальної вартості спірних квартир, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик експерта та оголошено перерву до 19.04.2021 (т. 2 а.с. 200). ?19.04.2021 від представника відповідача надійшла електронна заява про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 202). ?19.04.2021 розгляд справи відкладено на 15.06.2021 (т. 2 а.с. 203). ?15.06.2021 від представника відповідача на електронну адресу суду надійшла електронна копія платіжного доручення про внесення на депозитний рахунок суду коштів в сумі 874 879,50 грн. (т. 2 а.с. 208-209). ?15.06.2021 від позивача та представника відповідача надійшла спільна заява про відкладення розгляду справи для надання платіжного доручення з відміткою банку про здійснення операції (т. 2 а.с. 211), у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16.06.2021. ?16.06.2021 від представника відповідача надійшло платіжне доручення з відміткою банку про здійснення операції та спільна заява позивача та представника відповідача про завершення розгляду справи за їх відсутності (т. 2 а.с. 212, 213). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 27.11.1999 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2011 шлюб сторін розірвано (т. 1 а.с. 12). В період шлюбу сторони набули у власність таке майно: однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,40 кв.м., жилою площею 19,40 кв.м. (далі також - однокімнатна квартира), зареєстровану за позивачем на підставі свідоцтва про право власності від 30.06.2006 (т. 1 а.с. 201);трикімнатну квартиру, розташовану за адресою:[ADDRESS] , загальною площею 125,30 кв.м., жилою площею 73,10 кв.м. (далі також - трикімнатна квартира), зареєстровану за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 19.10.2009 (т. 1 а.с. 58); автомобіль Nissan X-Trail, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем 26.07.2008 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т. 1 а.с. 60); автомобіль Subaru Impreza, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Судом установлено, що однокімнатна квартира придбана за договором дольової участі у будівництві квартири [ADDRESS] від 20.08.2004 № 19/3-151, укладеним між замовником будівництва - Службою безпеки України, та дольовиком [PERSON] , на виконання умов якого дольовиком було внесено кошти в загальному розмірі 164 414,38 грн., що становить повну вартість об`єкта фінансування (т. 1 а.с. 15-18, 19, 29). Трикімнатна квартира придбана за договором про участь у фонді фінансування будівництва від 31.10.2006 № 522745, укладеним між АКБ «Аркада» та довірителем [PERSON] , на виконання умов якого довірителем було внесено кошти в загальному розмірі 991 050,08 грн., що становить повну вартість об`єкта інвестування (т. 1 а.с. 32-34, 35, 36, 37, 38, 49, 59). Окрім того в період шлюбу [PERSON] взяла участь у заснуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Цвях» (код ЄДР 39321793), та їй належить Ѕ частка статутного капіталу даного господарського товариства(т. 1 а.с. 223). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 3 статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя і в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане і інтересах сім`ї. Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює. Належність до спільного майна подружжя заявлених до поділу транспортних засобів сторони не оспорюють, також відповідачем визнається факт внесення вкладу до статутного фонду ТОВ «ТД «Цвях» за рахунок коштів сімейного бюджету. На обґрунтування вимог про визнання частини однокімнатної квартири особистою власністю позивач посилається на те, що із загальної суми грошових коштів, вкладених у її придбання, 15 000 дол. США були подаровані йому батьками, проте вказані доводи не знайшли свого документального підтвердження, договір дарування грошових коштів між позивачем та його батьками не укладався, а показання матері позивача [PERSON] суд відхиляє як недопустимий доказ. Відтак підстав для визнання частини однокімнатної квартири особистою приватною власністю позивача суд не вбачає. Визначаючи правовий режим трикімнатної квартири, суд ураховує визнання відповідачем тієї обставини, що із загальної суми коштів, вкладених у придбання трикімнатної квартири, грошові кошти в сумі 20 000 грн. були особистими коштами позивача, отриманими від продажу належної йому до шлюбу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , продаж якої здійснено за 20 000 грн. (т. 1 а.с. 13). Водночас позивач стверджує, що у придбання трикімнатної квартири було вкладено його особисті кошти в сумі 475 897,28 грн. і посилається при цьому на те, що фактично квартира, що була набута ним до шлюбу, була продана не за 20 000 грн., а за 100 000 дол. США, що на той час становило еквівалент 505 000 грн. На підтвердження вказаної обставини позивач надав розписку, згідно якої він отримав від покупців набутої ним до шлюбу квартири [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 100 000 дол. США, з яких 20 000 грн. - за квартиру, а решту суми в розмірі 485 000 грн. - за покращення, здійснені в цій квартирі (т. 1 а.с. 14). Свідок [PERSON] в суді підтвердила, що квартира дійсно була придбана за 100 000 дол. США, з яких 20 000 грн. було сплачено за саму квартиру, а решта коштів сплачена за покращення - ремонт, меблі та техніку. Відтак зміст вищевказаної розписки та показання свідка свідчать про те, що навіть якщо узяти до уваги доводи позивача про отримання ним від продажу дошлюбної квартири коштів у більшій сумі, ніж зазначено у нотаріально засвідченому договорі купівлі-продажу, вказана обставина не має значення для вирішення даної справи, оскільки позивачем не доведено, що вартість квартири збільшилась не внаслідок спільних з відповідачем трудових чи грошових затрат, тим більше, що сам позивач підтверджує факт проживання у вказаній квартирі разом з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу. Окрім того позивач, вважаючи договір купівлі-продажу належної йому квартири недійсним в частині її вартості, звернувся до суду з відповідним позовом, проте рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2018, яке набрало законної сили, у задоволенні позову було відмовлено (т. 1 а.с. 28-30). Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був укладений згідно діючого на той час законодавства і відповідав волевиявленню сторін, що вони і засвідчили своїми підписами, а надані позивачем докази не підтверджують його невідповідність вимогам статей 203, 215 ЦК України. Є бездоказовими і доводи відповідача про те, що частина із вкладених у придбання трикімнатної квартири коштів були отримані ним як позика. До того ж укладення під час шлюбу договору позики та використання одержаних за цим договором коштів у придбання майна не може слугувати підставою для визнання таких коштів особистою приватною власністю з огляду на положення частини 3 статті 61 СК України та недоведеність факту повернення позики за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, що належало позивачу до шлюбу. Отже зважаючи на встановлені обставини та ураховуючи, що у придбання трикімнатної квартири було внесено кошти в загальному розмірі 971 050 грн., суд дійшов висновку, що 2/100 її частини є особистою приватною власністю позивача, а 98/100 її частин є об`єктом права спільної сумісної власності. За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України). За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними. У позовній заяві позивач зазначив, що автомобілі Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , та Subaru Impreza, д.н.з. [NUMBER] , мають приблизно однакову вартість, з чим погодилась і сторона відповідача. Отже ураховуючи, що обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню (частина 1 статті 82 ЦПК України), а між [PERSON] і [PERSON] немає спору щодо виділення кожному з подружжя транспортних засобів без будь-яких компенсацій, суд дійшов висновку, що такий поділ відповідає їх інтересам, у зв`язку з чим вимоги первісного та зустрічного позову у цій частині вважає обґрунтованими. На підтвердження вартості спірних квартир на час ухвалення рішення позивач надав звіти про оцінку майна, складені суб`єктом оціночної діяльності за його замовленням, відповідно до яких ринкова вартість однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 1 343 068 грн., а трикімнатної квартири, розташованої за адресою:[ADDRESS] , - 3 906 109 грн. (т. 2 а.с. 85-144). Не погоджуючись з зазначеною у звітах вартістю об`єктів житлової нерухомості, сторона відповідача надала висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, згідно якого ринкова вартість однокімнатної квартири становить 1 549 296 грн., а трикімнатної - 3 282 359 грн. (т. 2 а.с. 147-194). З огляду на те, що сторони не дійшли згоди щодо вартості квартир, за формою та змістом звіти оцінювача та висновок експерта відповідають вимогам закону та нормативно-правових актів в галузі оцінки нерухомого майна, складені за вірною методологією, з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Про оцінку майна і майнових прав», чогось очевидно необґрунтованого чи такого, що суперечить іншим матеріалам справи, не містять, при цьому висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили (частина 1 статті 110 ЦПК України), та з урахуванням характеру обставин, на підтвердження яких надані ці докази, суд не знайшов підстав для надання переваги одному з них. Зважаючи на викладене, при визначенні вартості спірних об`єктів нерухомого майна суд,

Outcome: partial