Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2021 р. Житлово-будівельний кооператив «Учитель-3» (далі по тексту - ЖБК «Учитель-3», позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про стягнення у солідарному порядку заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 92 271,62 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] . Обслуговування мешканців та управління даним будинком здійснює ЖБК «Учитель-3» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг. [PERSON] є власником вищевказаної квартири, а інші відповідачі - повнолітніми членами його сім`ї, а відтак у них виник обов`язок щомісяця оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Проте відповідачі не сплачували своєчасно та у повному обсязі за надані ним житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з 01.08.2010 по 01.10.2019 утворилась заборгованість в розмірі 41 128,85 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить відповідно 45 858,13 грн. та 5 284,63 грн. В судовому засіданні представник позивача заявив про часткове підтримання позовних вимог та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, нараховану за період з 01.01.2017 по 01.10.2019, в розмірі 13 637,35 грн., від решти заявлених вимог відмовився. У відзиві на позов відповідач [PERSON] виклав свої заперечення проти вимог позивача, які обґрунтував посиланням на наявність судового рішення про відмову у задоволенні позову ЖБК «Учитель-3» про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги за період 2010-2014 років, пропуск строку позовної давності за зобов`язаннями, які виникли більш ніж за три роки до подання даного позову, відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, що на його думку свідчить про невизначеність строків оплати послуг, відсутність у позивача належного бухгалтерського обліку нарахованих сум та недостовірність наданого ним розрахунку заборгованості. Заперечуючи проти заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідач зокрема зазначив, що з огляду на визначену чинним законодавством монополію адвокатури в питання компенсації витрат на правничу допомогу до суду необхідно надати договір з адвокатом про надання правничої допомоги та докази на підтвердження здійснених витрат, проте таких доказів позивачем не надано. Від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та заява про застосування позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи повідомлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання, проте судові документи повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній». ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 30.01.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 04.06.2020 (а.с. 38-39). 23.03.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про застосування позовної давності та клопотанням про витребування доказів, а від [PERSON] - клопотання про розгляд справи за її відсутності та заява про застосування позовної давності (а.с. 42-45, 54, 66, 68, 69). В судовому засіданні 04.06.2020 суд прийняв відзив на позов, частково задовольнив клопотання відповідача про витребування доказів, встановив сторонам додаткові строки для подання заяв по суті справи та оголосив перерву до 07.09.2020 (а.с. 90). 10.08.2020 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с. 100-101). 17.08.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 108-110). 03.09.2020 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 119-121). 07.09.2020 від відповідача [PERSON] надійшли заяви про застосування позовної давності, про зобов`язання позивача надсилати процесуальні документи на електронну адресу, про недостовірність розрахунків, про ненадання інформації для контррозрахунку та клопотання про витребування доказів (а.с. 123, 124, 125. 126, 127-128, 130, 131-132, 133). 07.09.2020 суд відклав розгляд справи на 09.11.2020 (а.с. 135). 08.09.2020 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 143-147). 09.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшла заява про ознаки підробки підпису керівника позивача на довіреності (а.с. 180). 09.11.2020 суд відмовив у прийнятті заяви позивача про зменшення позовних вимог з підстав порушення визначеного процесуальним законом строку її подання, залишив без задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, заслухав вступні промови учасників справи, дослідив письмові докази та оголосив перерву до 12.11.2020, зобов`язавши представника позивача надати документи на підтвердження повноважень (а.с. 178). 12.11.2020 від відповідача [PERSON] надійшли заяви про недостовірність розрахунків заборгованості. В судовому засіданні 12.11.2020 представник позивача надав витребувані судом документи, суд відмовив у прийнятті заяв, поданих відповідачем, заслухав додаткові пояснення учасників справи, вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої 13.11.2020 оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Зі статуту ЖБК «Учитель-3», затвердженого рішенням загальних зборів членів кооперативу від 25.11.2016 (далі - Статут) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач є самостійним господарюючим суб`єктом, метою діяльності якого є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, а також забезпечення: належного утримання будинку та прибудинкової території; згоди власників квартир та нежитлових приміщень будинку на реалізацію своїх прав на володіння, користування та розпорядження об`єктами будинку, що перебувають у спільній власності членів кооперативу; належного отримання мешканцями будинку житлово-комунальних послуг; виконання власниками квартир, жилих і нежилих приміщень будинку вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про кооперацію (стаття 2 Статуту). Згідно пункту 1.6. Статуту кооператив діє виключно для обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території за внески членів кооперативу і за рахунок пасивних доходів та фінансової допомоги від добровільних внесків або дотацій держави. Пунктом 8.1. Статуту передбачено, що для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території правління кооперативу складає та затверджує на загальних зборах членів кооперативу кошторис, в якому передбачаються плановані витрати на обслуговування, ремонт та утримання будинку і прибудинкової території, розмір внеску членів кооперативу та планований загальний розмір грошових коштів, які формуються за рахунок таких внесків, а також розмір грошових коштів, необхідний для покриття існуючих планованих витрат. Платежі на поточні витрати вносяться співвласниками у порядку та в строки, що визначаються загальними зборами (зборами уповноважених) членів кооперативу. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та\\або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (пункт 8.2. Статуту). Згідно з умовами, визначеними пунктом 8.3. Статуту, платежі на витрати кооперативу вносяться членами кооперативу у порядку та в строки, що визначаються чинним законодавством про сплату за житлово-комунальні послуги. Пунктом 8.6. Статуту передбачено, що на загальних зборах членів кооперативу може бути прийняте рішення про одноразовий збір коштів на ремонт будинку виходячи із фактичної потреби на його проведення. До компетенції загальних зборів членів кооперативу відноситься зокрема затвердження щомісячних внесків на утримання будинку та прибудинкової території, кошторису надходжень та витрат, розміру сплати за спожиті житлово-комунальні послуги (пункт 9.2.9. Статуту). Судом установлено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та забезпечує надання для даного будинку комплексу послуг по його утриманню та створенню необхідних умов мешкання у ньому (послуг на утримання будинку та прибудинкової території). Рішенням загальних зборів ЖБК «Учитель-3» від 28.04.2015 було затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території з 01.04.2015 в розмірі 3,50 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири (3,10 грн. для квартир першого поверху). Рішенням загальних зборів ЖБК «Учитель-3» від 22.05.2018 затверджено внесок на утримання будинку та прибудинкової території з 01.06.2018 в розмірі 6 грн. за один квадратний метр загальної площі квартири (5,30 грн. для квартир першого поверху). З наданої позивачем інформації про організації, які надають послуги, можна зробити висновок, що за рахунок внесків співвласників покриваються зокрема видатки на охорону приміщень, на обслуговування протипожежної автоматики, на послуги по дератизації, по наданню кабельного телебачення, по обслуговуванню ліфтів, постачання електричної енергії, по вивезенню твердих побутових відходів. З позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 87,7 кв.м., що ним не заперечується. Відповідно до наданої позивачем довідки, дані якої підтверджуються відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», у квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , його колишньої дружини [PERSON] та двох їх повнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . Судом установлено, що протягом тривалого часу відповідачі не здійснюють сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки вважають, що послуги надаються неякісно та не в повному обсязі. У 2014 р. позивач звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2010 по 14.02.2014, проте рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2015 у задоволенні позову було відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 вищевказане рішення суду першої інстанції було залишене без змін. Відповідно до статті 149 Житлового кодексу Української РСР права і обов`язки члена житлово-будівельного кооперативу, а також членів його сім`ї, умови користування і підстави припинення користування жилими приміщеннями визначаються статутом кооперативу. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України від 10.07.2003 № 1087-IV «Про кооперацію» (далі - Закон № 1087-IV). Статтею 1 цього Закону встановлено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Вказана норма також дає визначення виробничого кооперативу як кооперативу, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку, обслуговуючого кооперативу як кооперативу, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності та споживчого кооперативу (споживчого товариства) як кооперативу, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів; Відповідно до статті 6 Закону № 1087-IV кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу (ч. 1 ст. 10 Закону № 1087-IV). Стаття 12 Закону № 1087-IV визначає перелік основних прав та обов`язків члена кооперативу, серед яких, зокрема, право на участь у господарській діяльності кооперативу та управлінні кооперативом, право голосу на загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління, та обов`язки додержуватися статуту кооперативу, виконувати рішення органів управління та органів контролю кооперативу, виконання своїх зобов`язань перед кооперативом, сплата визначених статутом внесків. Статтею 15 Закону № 1087-IV визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу відноситься зокрема визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв. Відтак, даний Закон визначає кооператив як юридичну особу, створену фізичними та/або юридичними особами для спільної діяльності у тій чи іншій сфері. Відповідно до пункту 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186 (з подальшими змінами), житлово-будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками). Пункт 5 Примірного статуту визначає, що житлово-будівельний кооператив діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу. З дня реєстрації статуту кооператив набуває прав юридичної особи. Житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання придомової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності (пункт 15 Примірного статуту). Отже за змістом положень Закону № 1087-IV та Примірного статуту житлово-будівельний кооператив-це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі об`єднання їх майнових пайових внесків для участі в будівництві або реконструкції житлового будинку (будинків) і наступної його (їх) експлуатації, який діє на засадах самоврядування та самооплатності. Термін «самооплатності» стосовно житлово-будівельного кооперативу означає, що експлуатація і ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання прибудинкової території здійснюється за рахунок коштів кооперативу, які формуються зокрема з внесків членів кооперативу. Пунктом 16 Примірного статуту передбачено, що житлово-будівельний кооператив має право укладати договори, пов`язані з будівництвом, експлуатацією і ремонтом жилого будинку (будинків) і надвірних будівель, їх добровільним страхуванням та утриманням придомової території, а також інші договори відповідно до цілей його діяльності. Жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу (пункт 19 Примірного статуту). Як пояснив в судовому засіданні [PERSON] , належна йому квартира була придбана у колишнього члена кооперативу, який повністю вніс за неї пайовий внесок, а він членом ЖБК «Учитель-3» не являється. З наведених підстав відповідач заперечує свій обов`язок оплачувати на рахунок кооперативу щомісячні внески на утримання будинку та прибудинкової території на підставі статуту та наполягає на укладенні письмового договору про надання житлово-комунальних послуг. Однак такі доводи відповідача суд відхиляє як необґрунтовані. Так, за приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Стаття 360 цього Кодексу визначає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 7 якого визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 162 Житлового кодексу Української РСР та пунктів 7, 8 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Саме на цей Закон посилається відповідач як на одну з підстав своїх заперечень. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). За нормою статті 3 Закону № 1875-IV предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно статті 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири. З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII від 09.11.2017). За приписом частини 2 статті 2 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Аналіз вищенаведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що співвласник в силу закону зобов`язаний сплачувати затверджені рішенням загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або житлово-будівельного кооперативу внески і платежі на утримання спільного майна, при цьому укладення будь-яких окремих договорів щодо їх сплати між житлово-будівельним кооперативом як юридичною особою та співвласником закон не передбачає. Більше того, житлово-будівельний кооператив має статус неприбуткової організації і у своїй діяльності представляє інтереси усіх співвласників, а тому доводи відповідача щодо необхідності оформлення між ними договірних відносин не заслуговують на увагу і є безпідставними. Отже ураховуючи, що квартира [ADDRESS] розташована у будинку житлово-будівельного кооперативу, [PERSON] є власником особового рахунку на вищевказану квартиру, він та інші відповідачі зареєстровані за цією адресою, наявні підстави вважати відповідачів споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються позивачем за вищевказаною адресою. Відповідач не заперечує, що прямі договори з виробниками послуг з утримання будинку та прибудинкової території ним не укладалися, а відтак є очевидним, що такі послуги надаються позивачем. Суд відхиляє як необґрунтовані і доводи відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав нарахування заборгованості, оскільки факт затвердження рішеннями загальних зборів розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території ним не спростований, доказів скасування прийнятих на зборах рішень чи визнання їх недійсними суду не надано. Є безпідставними і посилання відповідача на рішення суду у цивільній справі № 753/8261/14-ц, оскільки правовідносини, які були предметом дослідження у даній справі, не стосуються спірного періоду (з урахуванням заяви представника позивача про підтримання вимог лише в частині заборгованості за період з 01.01.2017 по 30.09.2019). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом положень Закону № 2189-VIII, які суд застосовує до спірних правовідносин за аналогією закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Отже ураховуючи встановлений судом факт порушення відповідачами покладених на них законом зобов`язань по сплаті обов`язкових внесків, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, покладає в обґрунтування свого рішення затверджені у встановленому порядку розміри внесків на утримання будинку та прибудинкової території і виходить при цьому із загальної площі належної відповідачу [PERSON] квартири (87,70 кв.м.). Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними підтримані представником позивача вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 в загальному розмірі 13 637,35 грн. (3,50х87,7)х17)+(6х87,7)х16). Вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за межами строку позовної давності, представник позивача не підтримав, а тому суд не дає оцінки заявам відповідачів про застосування позовної давності. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] свідчить про те, що вони користуються житловим приміщенням вищевказаної квартири і доказів протилежного суду не надано. Суду також не надано доказів наявності між відповідачами угоди про порядок користування квартирою. Згідно з нормою статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже з огляду на встановлені обставини суд визнає обґрунтованими доводи позивача про солідарний обов`язок відповідачів сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на сплату судового збору в сумі 1921 грн., а загальний розмір заявлених вимог становив 92 271,62 грн. Оскільки позов задоволений на 13637,35 грн., тобто на 15/100 частин (13637,35 х100/:92 271,62), на відповідачів в рівних частках слід покласти 15/100 частин сплаченого позивачем судового збору, що становить 288,15 грн. (1921х15%). Позивачем також заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до договору про надання правничих послуг № 13 від 20.09.2018 ТОВ «Київський центр права» прийняло на себе зобов`язання надавати позивачу правничі, представницькі та консультаційні послуги. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Платіжні доручення від 13.12.2019 № 1234, від 28.10.2020 № 252 та від 29.05.2020 № 135 підтверджують здійснення позивачем оплати за надання ТОВ «Київський центр права» комплексу послугв загальному розмірі 8338,40 грн. Слід зазначити, що у платіжних дорученнях відсутня вказівка на те, за які конкретно послуги здійснено дану оплату, а детальний опис наданих позивачу правничих послуг у даній справі зазначений в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05.11.2020-06.11.2020, відповідно до якого загальна вартість послуг становить 5360 грн. За змістом статей 133, 137 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою лише адвоката, а не будь-якого спеціаліста в галузі права. Відповідно до положень частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». На підтвердження повноважень представників позивача, які брали участь у даній справі, надано довіреність, проте доказів, які б свідчили, що представники позивача є адвокатами, суду не надано. За таких обставин правові підстави для покладення на відповідачів витрат позивача на професійну правничу допомогу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial