Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Лікар-психіатр Обухівської центральної районної лікарні звернувся до суду із заявою, в якій просить продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], який перебуває під диспансерним наглядом з 2003 року з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма приступоподібно-прогредієнтний тип перебігу, зниження енергетичного потенціалу». В судовому засіданні лікар [PERSON] заяву підтримав, посилаючись на обставини викладені в заяві. Прокурор Козленко А.С. вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. Особа, щодо якої подано заяву [PERSON] проти вимог заяви заперечив та пояснив, що не має необхідності продовжувати йому надання амбулаторної психіатричної допомоги примусовому порядку, оскільки він добровільно відвідує психіатричний кабінет Обухівської центральної районної лікарні та згоден продовжувати лікування. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вимоги заяви суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом з 2003 року з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма приступоподібно-прогредієнтний тип перебігу, зниження енергетичного потенціалу», що підтверджується медичним висновком, випискою з історії хвороби. В період з 21.09.2016 року по 04.01.2017 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування в КЗ КОР «ОПНМО», що підтверджується повідомленням № 756 від 30.12.2016 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15.12.2016 року [PERSON] було продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строк на 6 (шість) місяців. Вказані обставини встановлені судом з пояснень лікаря, представників заінтересованих осіб в судовому засіданні, наявних у справі і досліджених судом письмових доказів. Лікарем-психіатром встановлено необхідність продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти надання амбулаторної психіатричної допомоги та погоджується продовжувати лікування добровільно. Вказані обставини встановлені судом з пояснень лікаря, заінтересованої особи в судовому засіданні, наявних у справі і досліджених судом письмових доказів. При цьому в судовому засіданні учасниками розгляду не вказано ніяких обставин, не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини щодо ухилення [PERSON] від проходження лікування. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дійсно перебуває під диспансерним наглядом з 2003 року з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма приступоподібно-прогредієнтний тип перебігу, зниження енергетичного потенціалу» та проходить лікування, зокрема останній раз він перебував на лікування в період з 21.09.2016 року по 04.01.2017 року. Суду не подано медичної документації чи інших доказів про наявність ухилення [PERSON] від лікування в добровільному порядку Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Повідомлені суду відомості не дають достатніх підстав для обґрунтованого припущення про необхідність продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] добровільно погодився проходити амбулаторне лікування. Відсутність будь-яких відомостей про обставини, які б свідчили про ухилення [PERSON] від отримання амбулаторної або стаціонарної психіатрічної допомоги у добровільному порядку підтверджується поясненням лікаря та заінтересованої особи у судовому засіданні. Письмові докази відмови [PERSON] від добровільного лікування у справі відсутні. Інших доказів, які б вказували на достатню обґрунтованість вимог заяви суду не подано. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, доводи заяви не знайшли підтвердження під час судового розгляду та не узгоджуються із зібраними по справі доказами. Таким чином, вимоги заяви є недоведеними та не ґрунтуються на чинному законодавстві, зокрема на положеннях Закону України «Про психіатричну допомогу». Враховуючи викладене вище, заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed