Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року. Від шлюбних стосунків мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. Внаслідок несумісності характерів, різності поглядів на ведення господарства та виховання дитини, між ними втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Вважаючи примирення та подальше збереження сім'ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 580. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заяв з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 23.01.2019 року клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по даній справі було задоволено. Судом ухвалено надати сторонам строк для примирення до 25.04.2019 року, а провадження по даній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зупинити до закінчення такого строку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилалася на те, що вона не бажає розлучатися, і на її переконання сім'я не розпалась, і шлюб можливо зберегти. Суд, заслухавши позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 09 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 580, та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с.4). Судом також встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 18 листопада 2002 року, актовий запис 1155 (а.с.5). Судом також встановлено, а сторонами визнана та обставина, що шлюбні відноси між такими учасниками справи фактично є припиненими, сторони разом не мешкають тривалий проміжок часу, спільного господарства не ведуть. Спори щодо спільного майна подружжя, утримання чи місця проживання дитини між сторонами відсутні. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. На виконання вказаних вимог закону, судом вживались заходи щодо примирення подружжя у формі надання подружжю тримісячного строку на примирення. Після спливу вказаного строку, який було надано сторонам для примирення, Позивач у судовому засіданні пояснив суду, що відносини з відповідачем не покращилися, він категорично наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачено ч.4 вказаної статті. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. За вказаних обставин суд не має права зобов'язати позивача зберегти сім'ю, оскільки він категорично наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про його стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин, і суд не має правових підстав примушувати особу на перебування у шлюбних стосунках. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства та правам і інтересам позивача, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до приписів до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке є в неї з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме: «Мірка-Олексіїва». Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved