Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради (далі прокурор) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку орендодавцеві, посилаючись на те, що рішенням Маріупольської міської ради від 26.11.2013 року № 6/31-3991 за результатами розгляду звернення [PERSON] від 06.11.2013 року вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою по встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надати їй із земель житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку (кадастровий номер 1412336900:01:010:0284), площею 0,3017 га., з розміром орендної плати на рівні 0,09% від її грошової оцінки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по вулиці Подольській, 1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області. 10 червня 2014 року між Маріупольською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, відповідно до п.1 якого орендодавець надав згідно з рішенням Маріупольської міської ради від 23.11.2013 року № 6/31-3991, а відповідачка прийняла в строкове платне користування земельну ділянку, розташовану по вулиці Подольській, 1 в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області на 10 років з 26.11.2013 року по 26.11.2023 року. Вказаний договір зареєстровано у реєстраційній службі Маріупольського міського управління юстиції Донецької області під індексним номером 14440342 від 15.07.2014 року. 10.06.2015 року управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання відповідачкою [PERSON] вимог земельного законодавства, за результатами якої складено відповідний акт. Проведеною перевіркою встановлено, що відповідачка надану їй в користування земельну ділянку за договором оренди для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, як землі житлової та громадської забудови використовує для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення загальною площею 0,3017 га, що є порушенням ст.ст.96, 211 Земельного кодексу України. Цього ж дня управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушення вимог земельного законодавства № 55/2015, відповідно до якої [PERSON] пропонувалось усунути виявлені порушення земельного законодавства у шестиденний строк, примірник такої вказівки 11.06.2015 року направлено рекомендованим листом на адресу відповідачки. 18 червня 2015 року управлінням регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради повторно проведено перевірку дотримання [PERSON] вимог земельного законодавства, в ході якої встановлено, що відповідачка вимоги вказівки від 10.06.2015 року № 55/2015 не виконала, а земельна ділянка і надалі використовується не за цільовим призначенням. Таким чином, земельна ділянка площею 0,3017 га, розташована в місті Маріуполі, по вулиці Подольській,1 підлягає поверненню Маріупольській міській раді. Крім того, вказує про те, що додатком 3 до рішення Маріупольської міської ради № 6/26- 3003 від 26.02.2013 року затверджено розміри орендної плати за землю в залежності від її цільового призначення, зокрема, за використання земель призначених для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) орендна плата складає 0,09 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, а в інших випадках довгострокової оренди землі (ділянки площею від 0,0101 га) 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки. За розрахунком виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 10.07.2015 року, у разі використання земельної ділянки з цільовим призначення функціонування автостоянки втрати бюджету м.Маріуполя за період з 26.11.2013 року по 31.05.2015 року склали 54 815,63 грн., що також порушує фінансові інтереси держави. Просить суд розірвати договор оренди земельної ділянки, укладений між Маріупольською міською радою і [PERSON], зобов'язати її повернути земельну ділянку орендодавцеві та стягнути з відповідачки судові витрати. Представник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила її задовольнити. Представник Маріупольської міської ради [PERSON] при розгляді справи просив позовну заяву задовольнити, зазначивши про те, що хоча на даний час відповідачка усунула допущені порушення, однак на момент проведення перевірки 10 червня 2015 року вона використовувала надану їй в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. Представник відповідачки [PERSON] заперечувала проти позову та пояснила суду, що при проведенні перевірки як 10 червня, так і 18 червня 2015 року відповідачка не була присутня, бо не повідомлялася про це, як вказівку усунути порушення, так і акти перевірки вона не отримувала. Також вказала, що на даний час відповідачка оскаржує їх в суді. 01 квітня 2016 року повторно було проведено перевірку використання відповідачкою земельної ділянки і за її результатами порушень земельного законодавства не виявлено. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради від 26.11.2013 року № 6/31-3991 за результатами розгляду звернення [PERSON] надано їй із земель житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку (кадастровий номер 1412336900:01:010:0284), площею 0,3017 га., з розміром орендної плати на рівні 0,09% від її грошової оцінки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по вулиці Подольській, 1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області. 10 червня 2014 року між Маріупольською міською радою з однієї сторони (далі орендодавець) та [PERSON] (далі орендатор) було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1412336900:01:010:0284, площею 0,3017 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, збудованих самовільно по вулиці Подольській, 1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області (а.с.5-7). Пунктом 2.2 вказаного договору встановлено умову, за якою на наданій в оренду земельній ділянці буде знаходитись об»єкт нерухомого майна житловий будинок, а також інші об»єкти інфраструктури згідно з проектом землеустрою про відведення земельної ділянки. Договір укладено на 10 років, строком з 26.11.2013 року по 26.11.2023 року. Відповідно до п.п. 5.1.1 договору, земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що самочинно збудовані. Згідно умов п.9.2.6 договору орендар зобов»язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення, визначених у договорі, з дотриманням режиму використання земель. Надана в оренду [PERSON] за вищевказаним договором земельна ділянка перебуває в комунальній власності Маріупольської міської ради (а.с.12-13). Актом від 03 жовтня 2013 року було встановлено та узгоджено межі земельної ділянки громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вулиці Подольській,1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області (а.с.9-11). Відносини, що виникли між сторонами, пов'язані з орендою землі та регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», а також договором оренди земельної ділянки, укладеним 10 червня 2014 року між Маріупольською міською радою та відповідачкою [PERSON] Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч.9 ст.93 ЗК України). Таким спеціальним законом, що регулює орендні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» (надалі по тексту - Закон). Відповідно до ст.13 Закону за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтями 24,25 вказаного Закону передбачені права і обов'язки орендодавця та орендаря, серед яких, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Статтею 143 ЗК України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Відтак, підставою розірвання договору є саме використання орендарем земельної ділянки не за цільовим призначенням, тобто з іншою метою, ніж та, що встановлена Договором, а не той факт, що будівельні роботи не було розпочато. Тобто, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням передбачає дію, а не бездіяльність відповідача. 10 червня 2015 року комісією управління земельних відносин Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачкою [PERSON], за результатами якої виявлено, що [PERSON] земельну ділянку по вулиці Подольській,1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області використовує для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення загальною площею 0,3017 га., що є порушенням ст.ст.96,211 Земельного кодексу України (а.с.16). Як вбачається із вказаного акту, перевірку було проведено без повідомлення та участі відповідачки. З даним актом вона не ознайомлювалася та не отримувала. Із супровідного листа № 1005 від 10 червня 2015 року вбачається, що цей акт перевірки направлений [PERSON] Проте, відомості про його направлення та отримання відповідачкою відсутні. Цього ж дня, 10 червня 2015 року за № 55/2015 [PERSON] видано вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства, відповідно до якої відповідачці запропоновано усунути виявлені порушення земельного законодавства у шестиденний строк та про її виконання повідомити до 17 червня 2015 року (а.с.15). Зі зворотнього боку цієї вказівки (попередження) вбачається, що відповідачці вона направлена поштою 11 червня 2015 року спеціалістом І категорії відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин та додано копію фіскального чеку про її відправлення. Однак відомості про отримання такої вказівки (попередження) самою [PERSON] відсутні. Не містить ця вказівка і те, що саме відповідачці слід усунути, які заходи здійснити. 18 червня 2015 року комісією управління земельних відносин Маріупольської міської ради повторно проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачкою [PERSON], за результатами якої виявлено аналогічне порушення, зокрема те, що [PERSON] земельну ділянку по вулиці Подольській,1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області використовує для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення загальною площею 0,3017 га., що є порушенням ст.ст.96,211 Земельного кодексу України (а.с.17). Як вбачається із вказаного акту, перевірку було проведено без повідомлення та участі відповідачки. З даним актом вона не ознайомлювалася та не отримувала. Докази направлення цього акту перевірки відповідачці позивачем суду не надані. Акт перевірки, проведеної 01 квітня 2016 року в період розгляду справи судом свідчить про відсутність будь-яких порушень ЗК при використанні наданої відповідачці земельної ділянки. Однак суд вважає, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог акти перевірок та вказівка (попередження) є неналежними доказами та не свідчать беззаперечно про факт використання [PERSON] земельної ділянки не за цільовим призначенням. По-перше, як встановлено із досліджених у судовому засіданні наведених доказів відповідачка [PERSON] була необізнана як із вказівкою (попередженням) усунути порушення, так із складеними відносно неї актами перевірки, такі документи вона не отримувала і їй нічого про це невідомо. Крім того, як вбачається зі змісту цих документів, перевірки проводились за відсутності відповідачки чи її представника, тому суд вважає, що таким чином відповідачка [PERSON] була позбавлена свого права надати свої пояснення по суті виявленого та висловити свої зауваження щодо цього. За спірним договором оренди відповідачка [PERSON] є орендарем земельної ділянки, а відтак особою, якій згідно статті 27 Закону України «Про оренду землі» забезпечується захист її права на цю земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку, передбаченого законодавством. По друге, як вбачається із наданих актів під час перевірок виявлено, що [PERSON] земельну ділянку використовує для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (під розміщення автостоянки), як землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони, що є порушенням ст.ст.96,211 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. За ч.1 ст.65 ЗК України землями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Проте, надані суду акти перевірки не містять в собі інформації про те, які саме розміщені та експлуатуються будівлі, споруди, автотранспортні засоби, транспортні послуги та допоміжні операції надаються відповідачкою [PERSON] та з якою метою, не підтверджують факт заїзду чи виїзду будь-яких транспортних засобів на територію наданої в оренду земельної ділянки відповідачці, отримання відповідачкою певних грошових коштів, на підставі чого за відсутності інших доказів, можливо було б прийти до висновку про порушення нею вимог ЗК України. Окрім того, у наданому суду акті від 18 червня 2015 року взагалі відсутня план-схема земельної ділянки, яка була перевірена. Наданий позивачем лист головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради від 23.03.2016 року, згідно якого паспорт забудови земельної ділянки відповідачці [PERSON] не надавався суд вважає таким, що не є підтвердженням нецільового використання наданої в оренду відповідачці земельної ділянки, а дві роздруківки із Яндекс карти із зображенням невизначеної земельної ділянки та певних незрозумілих об»єктів на ній не ідентифікують земельну ділянку, надану в оренду саме [PERSON] та оцінюються судом разом із сукупністю наданих доказів. Крім того, одним із наслідків порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, відповідно до п.«г» ст.21 ЗК України, є притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Однак, відповідачка [PERSON] до відповідальності за використання землі не за цільовим призначенням не притягувалася. Відповідно до статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а в частині 4 тієї ж статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що підставою для розірвання договору оренди землі в судовому порядку має бути належним чином доведений факт використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, який передбачає дію - використання земельної ділянки для інших, ніж передбачено договором цілей, що не було належним чином доведено позивачем, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в зв»язку з його недоведеністю. На підставі ст.ст.93,143 Земельного кодексу України, ст.ст.13,24,25,32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed