Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ» (далі - КП «ЛО «Фармація Північ») звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (збитків). В обґрунтування позову зазначено, що відповідач під час роботи в КП «ЛО «Фармація Північ» в період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року на посаді генерального директора та виконуючого обов`язки генерального директора видав наказ «Про затвердження норм витрат пального» від 14.12.2015 року №60/1. У період з 02.03.2020 року по 28.05.2020 року Управлінням Північно-східного офісу Держаудитслужби в Луганській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «ЛО «Фармація Північ» за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року, а також з питання погашення кредиторської заборгованості з 02.10.2015 року по 31.12.2019 року. За підсумками ревізії складено акт № 06-05/1 від 28.05.2020 року, в якому зазначено, що ревізією встановлено, що відповідач в порушення норм п.п.2.1.5. п.2.1 р.2 та п.3.4. р.3 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту від 10.02.1998 року № 43 зі змінами, видав наказ від 14.12.2015 року №60/1, що призвело до зайвого списання на підприємстві паливно-мастильних матеріалів, що завдало матеріальної шкоди (збитків) в розмірі 8908,73 грн. На адресу підприємства від Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Луганській області надійшов лист від 16.07.2020 року №20-12-06-25-14/3108-2020, в якому встановлено вимогу щодо забезпечення відповідно до норм ст.ст. 130-136 КЗпП України відшкодування спричиненої відповідачем матеріальної шкоди (збитків). З метою добровільного відшкодування шкоди на адресу відповідача було направлено вимогу про відшкодування шкоди № 01-32/264 від 31.07.2020 року, проте відповідач жодних дій щодо сплати матеріальної шкоди не здійснив. Просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду (збитки) у сумі 8908,73 грн. та судовий збір в сумі 2102 грн. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач КП «ЛО «Фармація Північ» надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та зміст спірних правовідносин. КП «ЛО «Фармація Північ» є комунальним унітарним підприємством та об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Луганської області, управління яким здійснює обласна рада або уповноважений нею орган, про що зазначено в п. 1.2. Статуту затвердженого розпорядженням голови обласної держадміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №166 від 28.02.2019 року. КП «ЛО «Фармація Північ» є юридичною особою, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та копією Статуту. В період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року [PERSON] перебував на посаді генерального директора КП «ЛО «Фармація Північ», що підтверджується копією контракту від 01.10.2015 року та копією розпорядження голови обласної держадміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №665-к від 01.10.2015 року. Пунктом 20 контракту від 01.10.2015 року визначено, що при невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність за чинним законодавством України. Також пунктом 5 контракту від 01.10.2015 року на генерального директора покладено обов`язок дотримання чинного законодавства України. В період з 06.04.2016 року 15.09.2016 року [PERSON] перебував на посаді виконуючого обов`язки генерального директора КП «ЛО «Фармація Північ», що підтверджується копіями розпоряджень голови обласної держадміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №253-к від 06.04.2016 року та №707-к від 15.09.2016 року. Згідно з п.п. 14 п. 4.6. Статуту КП «ЛО «Фармація Північ» генеральний директор підприємства у межах повноважень видає накази та розпорядження, обов`язкові для всіх працівників підприємства. 14.12.2015 року [PERSON] , як генеральний директор КП «ЛО «Фармація Північ», видав наказ «Про затвердження норм витрат пального» від №60/1, яким встановлено з 14.12.2015 року лінійну норму витрат пального для спеціалізованого вантажного фургону ізотермічного -в OPEL «VIVARO», номерний знак [NUMBER] , з подальшим урахуванням коефіцієнтів коригування норм витрат пального до умов їх застосування, затверджених діючим наказом №55/1 від 25.11.2015 року КП «ЛО «Фармація Північ», в розмірі 9,5 л/100 км дизельного пального. Ревізією Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Луганській області було встановлено, відповідач в порушення норм п.п.2.1.5. п.2.1 р.2 та п.3.4. р.3 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту від 10.02.1998 року № 43 зі змінами, видав наказ від 14.12.2015 року №60/1, що призвело до зайвого списання на підприємстві паливно-мастильних матеріалів та завдало матеріальної шкоди (збитків) в розмірі 8908,73 грн. (акт ревізії № 06-05/1 від 28.05.2020 року). Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з ч. 1-4 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Пунктом 2 ч.1 ст. 133 КЗпП України встановлено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами (ч.1 ст. 135 -3 КЗпП України). Статтею 138 КЗпП України визначено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч. 2 ст. 130 КЗпП України). Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Суд вважає, що наказ «Про затвердження норм витрат пального» від 14.12.2015 року №60/1, згідно з яким встановлено з 14.12.2015 року лінійну норму витрат пального для спеціалізованого вантажного фургону ізотермічного -в OPEL «VIVARO», номерний знак [NUMBER] , з подальшим урахуванням коефіцієнтів коригування норм витрат пального до умов їх застосування, затверджених діючим наказом №55/1 від 25.11.2015 року КП «ЛО «Фармація Північ», в розмірі 9,5 л/100 км дизельного пального, не відповідає вимогам підпункту 2.1.5 пункту 2.1 розділу 2, пункту 3.4. р. 3 Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту від 10.02.1998 року №43, оскільки лінійні норми витрат палива були визначені одноособово відповідачем, як керівником підприємства, без уточнення коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України (далі - Міністерство) ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах, т.я. лінійні норми витрат пального для спеціалізованого вантажного фургону ізотермічного -в OPEL «VIVARO» не затверджені наказом Міністерства транспорту від 10.02.1998 року №43. В такому випадку, якщо видання наказу відповідачем, який не відповідає вимогам наказу Міністерства транспорту від 10.02.1998 року №43, КП «ЛО «Фармація Північ» було спричинено матеріальну шкоду, то на відповідача покладається обов`язок її відшкодувати у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. При цьому суд відзначає, що обов`язок доказування розміру прямої дійсної шкоди, наявності винних протиправних дій (бездіяльності) позивача та причинного зв`язку між спричиненою шкоду та діями позивача, що призвели до спричинення шкоди відповідно ст. 138 КЗпП України є обов`язком позивача. Щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд відзначає, що у позовній заяві зазначений лише її розмір в сумі 8908,73 грн. Проте позивачем не було наданого належного розрахунку прямої дійсної шкоди (перевитрати дизельного палива), зробленого за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами, при тому, що доведення розміру спричиненої шкоди покладається на підприємство. Також суду не було надано відомостей про розмір середнього заробітку відповідача, в межах якого на нього покладається обов`язок відшкодувати шкоду. За таких обставин суд вважає, що позивач не виконав свого обов`язку та не надав суду належних доказів на підтвердження спричинення підприємству матеріальної шкоди в сумі 8908,73 грн., існування причинного зв`язку між спричиненою шкоду та діями позивача, що призвели до спричинення шкоди . Таким чином, у задоволенні позову КП «ЛО «Фармація Північ» про стягнення матеріальної шкоди (збитків) слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку із чим судові витрати, позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed