Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

На підставі наказу №18/к від 23.05.1997 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Горлівське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», на теперішній час назва змінена на Горлівське управління по газопостачанню та газифікації, структурного підрозділу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Наказом № 338/к від 30.06.2015 року [PERSON]було звільнено з Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» за ст.36 ч.1 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. Станом на 19.04.2018 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» має заборгованість по заробітній платі перед позивачем [PERSON], яка складає 7\~813,92 грн., що підтверджується табуляграмою. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Суд не приймає заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих до позовної заяви документів, оскільки їх недійсність нічим неспростована, а отже суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідачем не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі при звільненні. Тому суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 7\~813,92грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 704,80грн. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частини присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved