Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення та розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року у справі № 13 8/2524/16-ц з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] щомісячно, у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні, склалася ситуація, коли позивач не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме 1/4 частини всіх доходів на кожну дитину, тобто 1/2 частини всіх своїх доходів в сумі. Коли позивач служив в лавах Збройних Сил України, то намагався виконувати обов`язок з утримання дітей вчасно, але в зв`язку з погіршення стану свого здоров`я останній змушений був піти з армії. Постійне лікування пов`язано безпосередньо зі службою позивача та перебуванням в зоні ООС. Позивачу було видано посвідчення особи з інвалідністю 3-ї групи внаслідок війни серії [NUMBER] . Внаслідок того, що позивач постійно вимушений проходити лікування, та не може нормально працювати та влаштуватися постійну роботу, про такий стан речей свідчить довідка з податкової. Позивач офіційно працює охоронцем та отримує заробітну плату розмірі 5300 гривень, а також отримує пенсію як особа з інвалідністю внаслідок війни розмірі 6400 гривень, за твердженням позивача, така загальна сума на двох дітей в розмірі 5850 гривень є непосильною для нього. Також посилається, що на його утриманні знаходиться інша малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина народжена у спільному шлюбі (незареєстрованому) з [PERSON] , яка також перебуває на утриманні позивача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Процесуальні дії у цивільній справі Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. Аргументи учасників справи 06 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечувала проти викладених в позовної заяві вимог в повному обсязі та вважає, що обставини, якими вмотивована позовна заява не відповідають дійсності, а правова основа не базується на діючому законодавстві. Відповідач вказує, що наведені позивачем обставини не заслуговують на увагу, оскільки викладені таким чином, щоб уникнути від обов`язку з утримання дітей, просить суд ставитись з наведених обставин критично, виходячи із наступного. Твердження позивача про іншу сім`ю не підтверджені жодним документом, тобто не додано до матеріалів позову підтвердження перебування позивача в цивільному шлюбі, а тим більше не надано доказів непрацездатності його нібито дружини і доказів нібито перебування її на утриманні позивача. Щодо посилання позивача на поганий стан здоров`я, долучених до позовної заяви документах відсуне підтвердження його лікування з період з 2020 року по 2021 рік. Виписний епікріз за період з 31 жовтня 2017 року по 15 листопада 2017 року був виданий коли сторони разом боролися з наслідками отриманої ним травми. Відповідач стверджує, що [PERSON] приховує свої статки, офіційно отримує мінімальну заробітну плату, щоб з неї вираховувалася мінімальна сума аліментів, отримує доплату не офіційно. Тобто, відомості про іншу сім`ю ніяк не підтверджені документально, а твердження про постійне лікування не забезпечене жодним документом і чеком за останні три роки. Крім того, відповідач несе суттєво більший обсяг фінансової відповідальності, ніж розмір аліментів, що стягуються в примусовому порядку з позивача. Отже, дані факти, на думку відповідача, не можуть врахуватись судом для зменшення розміру аліментів, як такі, що не підтверджені належними доказами. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 квітня 2015 року виконкомом Крижанівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року у справі № 138/2524/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на двох дітей, з 01 серпня 2016 року по досягнення найстаршою дитиною повноліття. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за вказаним рішенням суду, посилаючись на те, що його невеликий середньомісячний заробіток не покриває всі витрати, оскільки позивач має на утриманні іншу сім`ю, де народилась інша дитина, а цивільна дружина тимчасово непрацездатна та також перебуває на його утриманні, крім того позивач постійно проходить курс реабілітації, що став необхідним після служби та перебування останнього в зоні ООС та отримання 3-ї групи інвалідності. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст статей 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем недоведено підстав для задоволення позову, передбачених статтею 192 СК України. Так, належних та допустимих доказів щомісячного доходу позивача суду не надано. Відсутні і будь-які інші докази того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що останній має на утриманні інших осіб, суд ставиться критично, оскільки матеріалами справи вказане не підтверджено. Хоча, під час складання позовної заяви позивачем у додатках до позову зазначені: копія свідоцтва про народження [PERSON] та копія виписного епікризу № 3012 [PERSON] , однак в подальшому кульковою ручкою особисто викреслено. Тому під час судового розгляду не встановлено, чи перебувають у позивача на утриманні інші особи, що ймовірно могло привести до зміни його сімейного стану. Більше того, твердження позивача про зміну матеріального становища внаслідок необхідності проходження постійної реабілітації, не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини в розумінні статті 192 СК України. Посилання позивача на ту обставину, що останньому встановлена ІІІ група інвалідності необхідно зазначити посилаючись на висновок, який міститься у постанові Верховного Суду 21 листопада 2018 року у справі №465/5399/16-ц, що погіршення стану здоров`я позивача, а саме встановлення йому ІІІ групи інвалідності, не є причиною повної втрати працездатності, а інших причин, які перешкоджають тому, щоб він працевлаштувався таким чином, щоб мав змогу виплачувати розмір аліментів встановлений судом та утримувати себе та дітей, не має. У постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №465/5399/16-ц зазначено, що погіршення стану здоров`я відповідача, а саме, встановлення йому третьої групи інвалідності, не є перешкодою у працевлаштуванні. У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 464/3480/17-ц Верховний Суд зауважив, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини, на утримання якої присуджені аліменти, та суперечитиме її інтересам. Відтак, аналізуючи зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що дають підстави для зміни способу стягнення аліментів шляхом зменшення їх розміру, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зміни розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed