Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Кредитна спілка «Станіславська» звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №2541 від 03.12.2007 року в сумі 5007.59 гривень та понесених судових витрат по справі. Представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити позов. Представник відповідача 1 та відповідач 1 заперечили щодо позовних вимог, вважають позов таким що задоволенню не підлягає з підстав зазначених в запереченні. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2007 року Кредитна спілка «Станіславська» надала кредит [PERSON] на суму 6000 грн., строком повернення до 03.12.2008 року зі сплатою 40% річних на залишок заборгованості по кредиту, та підвищених процентом у разі виникнення прострочення сплати кредит та процентів у розмірі 60% річних (а.с.3-5). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі даного кредитного договору, між КС «Станіславська» та [PERSON] укладено договір поруки б/н від 03.12.2007 р., згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.8). Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач 1 належним чином не виконував, та станом на 30.11.2013 року заборгованість [PERSON] становить 5007.59 грн., а саме: 2199.15 грн. заборгованості за кредитом; 2808.4 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.11). Зазначена обставина нічим не спростована. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається матеріалами справи, за умовами п.3.2 договору поруки від 03.12.2007 року, сторони узгодили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як роз'яснено пунктом 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. В разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки основне зобов'язання за кредитним договором було встановлено до 03.12.2008 року, то вимога до поручителя повинна була б бути пред'явлена до 03.06.2009 року. З спливом даного строку, порука є припиненою. Тому, позовні вимоги заявлені до відповідача 2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2541 від 03.12.2007 року в сумі 5007.59 грн. є обґрунтованими частково виходячи з наступного. Як випливає з розрахунку боргу після спливу строку позовної давності, який застосовує сторона відповідача 1, [PERSON] переривав неодноразово такий строк давності з 03.08.2011 року, а останній платіж ним внесено 22.01.2013 року. Однак, позичальником [PERSON] згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №28981 та заяви про їх прийняття і використанні при останній проплаті кредиту (а.с.39,61), позивачем не враховано, тому на цю суму підлягає зменшенню заборгованість, що становить 4407.59 грн. Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача 1, що підвищені відсотки до 60% річних є неустойкою, а тому можуть бути зменшені судом з врахуванням матеріального стану відповідача 1. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача 1 також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 16, 526, 530, 553, 554, 559, 1054 ЦК України,

Outcome: partial