Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [PERSON] відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк» ряд карткових рахунків. Впродовж 27 та 28 березня 2018 року невідомими особами з її рахунків були списані (перераховані на інші рахунки) грошові кошти, а також укладено з банком від її імені кредитний договір №18032715190249 від 27 березня 2018 на суму 13 000 грн. Загальна сума коштів, що несанкціоновано списана з вказаних рахунків, становить 28 928,32 грн. Про вказані обставини нею було повідомлено відповідача разом із вимогою відновити баланс на карткових рахунках та розірвати названий кредитний договір. Вказана вимога банком залишена без задоволення. На підставі поданої нею заяви, Управлінням захисту економіки м. Києва Департаменту захисту економіки Національної поліції України, за фактом крадіжки грошових коштів з відкритих на її ім?я рахунків у АТ КБ «ПриватБанк», було порушено кримінальне провадження. Посилаючись на ті обставини, що відповідач не забезпечив збереження належних їй коштів, що містились на карткових рахунках, а також безпідставно здійснює нарахування та списання сум заборгованості, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за кредитним договором, який нею не укладався, представник позивача просив в судовому порядку стягнути з відповідача суму безпідставно списаних коштів, відновити баланс на карткових рахунках, анулювати зобов?язання за кредитним договором та всі нараховані зобов?язання за таким договором. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2019 року позовну заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року дану справу передано за підсудністю до Миронівського районного суду Київської області. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року справу прийнято до провадження суду та призначено підготовче засідання. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду. Аргументи учасників справи 03 березня 2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю. Зазначив, що дійсно 04 травня 2011 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Правилами обслуговування платіжних карток, з якими позивач була ознайомлена, саме на позивача покладається повна відповідальність за свої дії відносно свого карткового рахунку, вона має контролювати свій рахунок, у той час, як банк не несе відповідальності за дії власника рахунку та не може розпоряджатись майном, яке йому не належить. За даними виписки з банківського рахунку про рух коштів на балансі карткового рахунку позивача, позивач користувався грошима шляхом отримання коштів через банкомат, здійснення розрахунків через термінал в касах магазинів, користувався послугою «Приват-24». Проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки та ключів до неї. Також представник відповідача заперечує проти розміру безпідставно списаних коштів з огляду арифметичну недоведеність позивачем належними доказами заявленої до стягнення суми. 26 березня 2020 року представником позивача надано відповідь на відзив. За змістом відповіді, розрахунок безпідставно списаних коштів здійснено на підставі автоматично сформованих банком виписок по рахункам, відкритим на ім`я позивача, які мають статус первинного документу та відображають фактичний операційний рух грошових коштів по рахунках і стан нарахувань в певні періоди часу. Заперечення відповідача, що стосуються недотриманням позивачем обов`язку контролювати свій рахунок, вважає необґрунтованими у зв?язку з тим, що відповідно до наданих ПАТ «ВФ Україна» відомостей по телефонному номеру [NUMBER] , належному позивачу, до якого було підв?язано доступ до системи «Приват-24», вбачається, що о 15 год. 40 хв. 27 березня 2018 року дзвінок із вказаного мобільного номеру був здійснений із мобільного пристрою за локацією - м. Київ, Бесарабська площа, 2, а вже о 15 год. 53 хв. 27 березня 2018 року (тобто, через 13 хвилин) дзвінки із цього мобільного номеру здійснювались з мобільного пристрою з іншим ІМЕІ за локацією - місто Жовті Води Дніпропетровської області, вул. Ціолковського, 2А. Наведе свідчить, що спірні операції 27 та 28 березня 2018 року відбувались після зміни сім-картки та IMEI пристрою, без відома позивача та поза його волею. При цьому, представник позивач вказує, що у постанові від 02 червня 2020 року у справі №910/8819/19 Північним апеляційним господарським судом було встановлено, що [PERSON] не втрачались платіжні картки, не повідомлялось третім особам пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати спірні платіжні операції. 31 березня 2021 року в поданому до суду клопотанні, посилаючись на правила частини 4 статті 82 ЦПК України, представник позивача просила врахувати, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у справі 910/16279/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2021 року, позовні вимоги ТОВ «Футбольний клуб «Лайонс», директором якого є позивач, до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання відповідача вчинити дії задоволено в повному обсязі, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити баланс рахунку, відкритого на ім`я ФОП « [PERSON] » шляхом повернення (зарахування) несанкціоновано списаних 23 303,58 грн. та стягнуто з банку 2188,21 пені. Вважає, що встановлені під час розгляду цієї справи факти списання грошових коштів 27 та 28 березня 2018 року з рахунків [PERSON] , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за ініціативою третіх осіб поза волею позивача, мають преюдиційне значення для даної справи. 10 квітня 2020 року представником відповідача також надано письмові пояснення, в яких відповідач заперечує проти доводів позивача, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Обгрунтовуючи заперечення, зазначає, що позивач навмисно посилається на дії третьої особи в ході досудового розслідування, щодо отримання копії сім-карти мобільного оператора, хоча без її особистих персональних даних, окрім навмисного їх розголошення, відновлення картки є неможливим. Умовами і Правилами надання Банківських послуг передбачено, що АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності за дії власника рахунку, зокрема за розголошення третіми особами своїх персональних даних В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (частина 3 статті 223 ЦПК України). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України) . Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» про день та час розгляду справи 5 квітня 2021 року о 9 год. та 19 квітня 2021 року о 9 год. повідомлявся належним чином Представник відповідача подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи в зв?язку з неможливістю явки в судове засідання через обмеження, встановлені рішенням Київської міської ради від 31 березня 2021 року щодо запобігання поширенню вірусного захворювання COVID-19. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань через неявку представника відповідача та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача. При цьому судом взято до уваги, що в матеріалах справи наявні заяви по суті справи, надані представниками відповідача та докази, подані до закінчення підготовчого засідання у справі. Клопотання представників відповідача не містять наведення конкретних обставин, за яких вони в умовах, встановлених карантинних обмежень, позбавлені можливості реалізувати своє процесуальне право прийняти участь в судових засіданнях. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв?язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справ судове засідання здійснюється судом за відсутності учасників справи, а тому у відповідності до правил частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З метою отримання банківських послуг, [PERSON] відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк», яке в подальшому перейменовано у АТ КБ «Приватбанк», ряд карткових рахунків: карту «Універсальна» № [NUMBER] , на яку встановлено кредитний ліміт, карту для виплат № [NUMBER] та карту «Скарбничка» № [NUMBER] . Як вбачається з виписки з банківського рахунку про рух коштів за період з 16 год. 40 хв. 27 березня 2018 року по 03 год. 00 хв. 28 березня 2018 року, по картковим рахункам позивача були здійснені наступні операції по списанню (перерахуванню коштів на інші рахунки): 1. За картою «Універсальна» № [NUMBER] : списано 2 602,08 грн., 5 410,08 грн., 7 282,08 грн., 12 482,08 грн., всього на суму 27 776,32 грн. До складу вказаної суми входить 13 000,00 грн. кредитних коштів, зарахованих на карту на виконання банком кредитного договору №18032715190249 від 27 березня 2018 року; 2. За картою «Скарбничка» № [NUMBER] : списано 0,98 грн., 1 037,08 грн., всього на суму 1 038,05 грн. Вказані кошти були перераховані на карту позивача для виплат; 3. За картою для виплат № [NUMBER] : зараховано з рахунку «Скарбничка» 1 038,05 грн., списано 1 152,00 грн., в тому числі 113,95 грн. особистих коштів позивача. Сукупний розмір списаних коштів становить 28 928,32 грн. Вказані обставини підтверджуються даними виписок з банківських рахунків позивача про рух коштів (а.с. 8-11, 20), даними договору № SAVDN27000719084921 Послуга накопичення «Копілка» від 27 березня 2018 року (а.с. 15-19). Встановлено, що 27 березня 2018 року на електронну адресу [PERSON] від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист про підтвердження зобов`язань за кредитним договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року на суму 13 000,00 грн. у вигляді встановлення регулярного платежу на списання коштів з картки «Універсальна» № [NUMBER] на погашення заборгованості з щомісячним платежем 1677 грн. (перший платіж здійснено 27 березня 2018 року о 17 год. 07 хв.17 с.). Вказана обставина підтверджується даними чеку - договору до купівлі по сервісу «Миттєва розстрочка» та виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 12-14). 29 березня 2018 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою №29/03 з вимогою повернути всі грошові кошти, що несанкціоновано списані з рахунків, відкритих на ім?я [PERSON] , анулювати (сторнувати) всі нараховані та списані комісії і проценти по несанкціонованих операціях, що здійснені по універсальній карті [PERSON] , розірвати договірні зобов?язання [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року, а також провести службове розслідування за фактом несанкціонованого списання коштів. Аналогічні заяви були надіслані відповідачу 20 квітня 2018 року за вихідними № 20/04 та №20/04/2, 23 квітня 2018 року за вихідним №23/04, 24 квітня 2018 року за вихідним № 24/04 (а.с. 21-48). У відповідь на заяви позивача, стосовно повернення коштів, відповідач листами від 21 травня 2018 року №20.1.0.0.0/7-180426/791 повідомив позивача, що банком було ініційовано проведення службового розслідування, в ході якого здійснювався детальний аналіз всієї викладеної у зверненнях інформації. В результаті проведення розслідування встановлено, що факт несанкціонованого зняття коштів з рахунку підтверджено. Однак аналіз обставин, які сприяли використанню коштів третіми особами показав, що клієнтом були порушені умови і правила надання банківських послуг, а саме: використання системи дистанційного банківського обслуговування «Приват-24» та правил дистанційного управління рахунком. У зв?язку з цим, відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача щодо повернення суми несанкціонованого зняття (а.с. 54-56). Як вбачається з роздруківки вхідних і вихідних міжміських номерів, місцевих дзвінків здійснених з номеру телефону [NUMBER] , сформованої ПАТ «ВФ» Україна», отриманих на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі №755/6919/18 про тимчасовий доступ до речей та документів, в період з 00.00 год. по 15.40 год. 27 березня 2018 року вказаний номер використовувався в діапазоні місця знаходження: м. Київ, Бесарабська площа, 2. Починаючи з 15.53 год. по 22.29 год. 27 березня 2018 року вказаний номер телефону використовувався в діапазоні місця знаходження: м. Жовті води Дніпропетровської обл., вул. Циолковського, 2А. Вказана обставина підтверджується даними роздруківки вхідних і вихідних міжміських номерів, місцевих дзвінків здійснених з номеру телефону [NUMBER] , сформованої ПАТ «ВФ» Україна» (а.с. 116-119), протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05 липня 2018 року (а.с. 120-121). За змістом ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі №755/6919/18, в Дніпровському УПНП в місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 05 квітня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100040003345, відкрите за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами [PERSON] , які знаходились на поточних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що містить ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 190 КК України. Позивача визнано потерпілою в даному кримінальному провадженні. (а.с. 122-123). З постанови Північного апеляційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі 910/16279/20 за позовом ТОВ «Футбольний клуб» «Лайонс» до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення несанкціоновано списаних коштів та стягнення пені вбачається, що судом враховано та покладено в основу рішення встановлені факти виготовлення невстановленими особами 27 березня 2018 року копії сім-картки мобільного оператора «Водафон» з номера мобільного телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] , та був прив?язаний до інтернет банкінгу «Приват - 24», та безпідставного переказу банком грошових коштів з рахунків позивача в період 27-28 березня 2018 року (том 2, а.с. 14-25). За даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім?я [PERSON] , починаючи з 30 січня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 27000,00 грн. (а.с.178). З наданої відповідачем банківської виписки про рух коштів по рахунках позивача слідує, що відповідач здійснює списання мінімальних (чергових) платежів та відсотків за користування кредитними коштами за договором №18032715190249 від 27 березня 2018 року з Універсальної карти позивача за рахунок встановленого на карту кредитного ліміту. З Універсальної карти відповідач також здійснюється списання пені за прострочку за кредитом та відсотків. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Володілець банківського рахунку є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п?ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов?язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів, відповідальності суб?єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Національного банку від 12.11.2003 №492, Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 та Положенням про діяльність в Україні внутрішньодержавних і міжнародних платіжних систем, затвердженим постановою правління Національного банку України від 25.09.2007 №348. Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов?язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов?язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України). Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до правил пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев?яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов?язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно з правилом статті 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», система захисту інформації повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Електронні документи на переказ, розрахункові документи та документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що містять банківську таємницю, під час їх передавання засобами телекомунікаційного зв?язку повинні бути зашифровані згідно з вимогами відповідної платіжної системи, а за їх відсутності - відповідно до законів України та нормативно-правових актів Національного банку України. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», суб?єкти переказу зобов?язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Пунктом 1 розділу ІІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (надалі Положення) користувачі мають право використовувати особисті та корпоративні електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до умов договору з емітентом та вимог законодавства України. Відповідно до пунктів 6-9 розділу VI Положення, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов?язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов?язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З наведених норм законодавства вбачається, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів, що свідчать про сприяння ним втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий висновок відповідає позиціям Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 у справі №6-71цс15, постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №182/3171/16 та від 16 грудня 2020 року у справ № 214/2867/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідачем не надано доказів того, що операції з картками позивача відбулися шляхом введення коду підтвердження, отриманого саме позивачем на його телефонний номер, а не шляхом переадресації SMS та дзвінків з номера позивача на інший номер без його відома. Також відповідач не надав доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Натомість позивачем підтверджено факт, що електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред?явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача позивачем. Так відповідно до інформації про вхідні та вихідні дзвінки, здійснені з номеру [NUMBER] , наданою ПАТ «ВФ Україна» відбулась зміна мобільного пристрою, за яким використовувався фінансовий номер (телефонний номер [NUMBER] , який належить позивачу та був фінансовим номером для здійснення операцій через інтернет - банкінг «Приват-24») , а також місцезнаходження використання цього фінансового номера. Так за 13 хвилин (з 15:40 год. по 15:53 год. 27 березня 2018 року) місцезнаходження пристрою змінилося з міста Київ та місто Жовті Води Дніпропетровської області і спірні платежі ініціювалися вже з вказаного пристрою. Крім того, судом враховується, що питання санкціонованого/несанкціонованого списання коштів, яке мало місце 27 березня 2018 року та 28 березня 2018 року із рахунків, які відкриті, зокрема, на ім?я [PERSON] досліджувалось під час розгляду справи №910/8819/20. Зокрема в постанові Північного апеляційного господарського суду від 02 червня 2020 року встановлено, що «в ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи 27 березня 2018 року зробили копії сім-картки мобільного оператора «Водафон» з номера мобільного телефону [NUMBER] , який належить [PERSON] , який був прив?язаний до інтернет банкінгу «Приват - 24», та з допомогою цього номера протягом 27 березня 2018 року - 28 березня 2018 року провели низку транзакцій, внаслідок чого з рахунку [PERSON] списано грошові кошти (ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року у справі 755/6919/18. Відповідно до правил статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Сторонами у справі 910/8819/20 є ті ж сторони, що і у даній справі, предмет позову є аналогічним спору у цій справі, виник з тієї ж підстави, що і у справі, яка розглядається. А тому вказані обставини суд вважає доведеними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №766/19614/18 сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням рахунків відкритих на ім?я позивача, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Аналогічні вимоги закріплені у п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України №705 від 05.11.2014. За таких обставин, відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності що призвели до втрати платіжних карток, повідомлення третім особам пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також не доведено вчинення переказу коштів та здійснення платіжних операцій за розпорядженням саме позивача на списання кошів (проведення спірних транзакцій). Вказане свідчить про безпідставний переказ грошових коштів банком з карток позивача в період 27 -28 березня 2018 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення всіх списаних коштів за несанкціонованими операціями позивачу є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Посилання відповідача що позивачем не підтверджено заявлену до стягнення суму спростовуються наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку позивача про рух коштів за період з 16 год. 40 хв. 27 березня 2018 року по 03 год. 00 хв. 28 березня 2018 року, згідно з якими скупний розмір названих операцій становить 28 928,32 грн. Крім того, позивачем заперечується факт укладення кредитного договору №18032715190249 з підстав встановлених судами фактів щодо несанкціонованих дій невідомих осіб по списанню коштів з карткових рахунків та операцій за допомогою використання фінансового номера телефону позивача через інтернет - банкінг «Приват - 24». З приводу вимоги щодо анулювання договірних зобов?язань [PERSON] та АК ПБ «ПриваБанк», то суд дійшов таких висновків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Крім того відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю. Статтею 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Велика палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі 145/2047/16-ц дійшла до висновку, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. З огляду на досліджені вище докази та доведеність факту несанкціонованого списання коштів з рахунків позивача та несанкціонованого доступу до інтернет - банкінгу «Приват- 24» в період 27-28 березня 2018 року, суд дійшов висновку про неукладеність позивачем кредитного договору №18032715190249 від 27 березня 2018 року. Тому кредитний договір №18032715190249, який не може вважатися укладеним позивачем, внаслідок цього не може створювати будь-яких юридичних наслідків для неї. Посилання відповідача на Умови та правила надання банківських послуг як на правомірність списання коштів з рахунку позивача суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем не надано будь - яких доказів підписання позивачем Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції, а тому відсутні підстави вважати, що саме ці Умови та Правила розуміла [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до них. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Вказана норма визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до правила статті 16 ЦК України являються також відновлення становища, яке існувало до порушення , відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди . Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем дій чи бездіяльності що призвели до втрати платіжних карток, повідомлення третім особам пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також не доведено вчинення переказу коштів та здійснення платіжних операцій за розпорядженням саме позивача на списання кошів (проведення спірних транзакцій). Вказане свідчить про те, що відповідач допустив неналежне виконання зобов?язань в частині збереження належних позивачу коштів, розміщених на карткових рахунках останнього, у зв`язку з чим суми безпідставно списаних коштів підлягають поверненню позивачу, а договірні зобов?язання анулюванню, як такі, що не створюють для позивача жодних юридичних наслідків. Обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, а тому позовні вимоги про захист прав споживача шляхом сплати безпідставно списаних коштів, відновлення балансу на рахунку, анулювання кредитного договору та операцій по списанню грошових коштів за таким договором є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до правил частини 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем було заявлено майнові вимоги про стягнення з відповідча несанкціоновано списаних коштів у загальному розмірі 28928,09 грн., а також немайнові вимоги щодо відновлення становища, яке існувало до порушення прав шляхом анулювання (сторнування) всіх процентів, комісій та штрафних санкцій, нарахрованих на кредитні кошти несанкціоновано списані з картки «Універсальна», та анулювання договріних зобов?язань. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: з позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» на початок 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн. Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в розмірі мінімальної ставки судового збору 768,40 грн. за вимогою майнового характеру та 768,40 грн. за вимогою немайнового характеру. Всього на користь держави підлягає стягненню 1536,8 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved