Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 21 червня 2018 року Миронівським районним судом Київської області у справі № 371/720/18 було видано судовий наказ, яким стягнуто з нього на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 5 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Наказ знаходиться на виконанні в Миронівському районному відділі ДВС ГТУЮ Київської області. 29 травня 2019 року ним укладено шлюб з [PERSON] [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Малолітня донька з дружиною проживають разом з ним за адресою: будинок під номером [ADDRESS] , знаходяться на його утриманні. Донька [PERSON] потребує витрати значних коштів на дитяче харчування, предмети гігієни, одяг та інше. В зв`язку з частими захворюваннями доньки він несе значні витрати на медичні послуги (обстеження, лабораторні дослідження, консультації лікарів). Його дружина [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за донькою до досягнення нею трирічного віку, потребує утримання від чоловіка. Таким чином всі витрати по утриманню доньки та дружини повністю несе він. З моменту видання Миронівським районним судом Київської області судово наказу від 21 червня 2018 року його сімейний стан змінився. Наразі, на його утриманні перебувають малолітня донька [PERSON] та дружина, що потребує значних затрат. Він працює на посаді тракториста в ТОВ «Агросвіт». З його заробітної плати щомісяця вираховують аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. На утримання сина ним в квітні 2019 року було сплачено аліменти в розмірі 3265,65 грн., в травні 2019 року - 2744,95 грн., в червні 2019 року - 3009,40 грн., в липні 2019 року - 4784,70 грн., в серпні 2019 року - 5402,37 грн, у вересні 2019 року - 6037,25 грн. Вважає, що зменшення розміру стягуваних аліментів не порушить прав неповнолітнього сина [PERSON] на належне утримання, з урахуванням принципу рівності в обов`язку батьків щодо утримання дитини. Просив суд змінити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 18 грудня 2019 року відповідачу направлялися копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 3 січня 2020 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.2, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. 21 січня 2020 року відповідачу повторно направлялися копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 29 січня 2020 року до суду повернуто конверт із вкладенням. Згідно даних довідки ф.2, сформованої представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано за закінченням встановленого строку зберігання. 20 лютого 2020 року відповідачу в чергове направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 27 лютого 2020 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу особисто, що підтверджується розпискою про вручення від 3 березня 2020 року. Відповідно до пункту 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відзив на позовну заяву 16 березня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказала, що заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Послалася на обов`язок відповідача утримувати дітей не залежно від їх кількості та місця їх проживання. Зазначила, що вони, як батьки дитини, впродовж тривалого часу не могли дійти добровільної згоди щодо способу виконання обов`язку [PERSON] щодо утримання сина [PERSON] , тому аліменти стгуються на підставі судового наказу від 21 червня 2018 року в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку платника аліментів, щомісячно і до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я будь-кого із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підставою звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивачем зазначено зміну сімейного стану, наявність витрат на лікування малолітньої дитини від другого шлюбу. Натомість, обгрунтування заявленого позову позбавляє можливості визначити необхідність на потребу зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до довідки про доходи від 30 жовтня 2019 року, з липня 2019 року дохід позивача суттєво збільшився. І якщо порівняти отримані доходи, вбачається, що у травні 2019 року при заробітній платі 13 390 грн., ним було сплачено 2 744,95 грн. аліментів на утримання сина [PERSON] , тобто залишок становив 10 645,05 грн. При цьому у травні склад сім`ї позивача складався з двох осіб, тобто він та дружина [PERSON] . У вересні 2019 року дохід [PERSON] складав вже 29 450 грн., з яких було сплачено аліменти в розмірі 6 037,25 грн. Відповідно, залишок грошових коштів, отриманих позивачем у вересні, становив 23 412,75 грн. Тобто, навіть після збільшення складу сім`ї позивача на одну особу, його доходи збільшилися більше ніж у двічі і є достатніми для забезпечення родини всім необхідним. Факт перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною дає можливість стверджувати, що наразі вона також отримує державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці. Твердження про наявність значних витрат на лікування доньки [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які підтверджують стан здоров`я малолітньої дитини, відсутні направлення на проходження лікування, докази на підтвердження необхідності проходження будь-якого лікування. Долучені до матеріалів справи квитанції про сплату грошових коштів не дають можливості ідентифікувати, за які саме послуги такі кошти були оплачені, тобто неможливо визначити чи є ці послуги необхідними та чи є такі витрати постійними. Необхідність придбання підгузків, як засобу особистої гігієни малолітньої дитини, не може бути твердженням про характер та розмір постійних витрат на дитину, оскільки необхідність їх придбання та кількість таких витрат змінюється щомісячно в залежності від віку дитини, її розвитку, бажання батьків використовувати такий засіб гігієни. За таких обставин, вбачаються підстави стверджувати, що позовна заява [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки наявність станом на сьогоднішній день у нього другої дитини не може бути підставою для погіршення становища першої дитини, яка також має право на належні умови проживання та харчування. Факт народження другої дитини не припиняє обов`язку у [PERSON] забезпечувати належним утриманням іншої дитини відповідно до чинного законодавства. Крім того, дійсним наміром подання вказаного позову є мінімізація витрат на сина у зв`язку зі збільшенням доходу. Наявність витрат на малолітню доньку, які не мають характеру постійних та не підтверджуються медичними документами, не дають можливості визначити їх як необхідні витрати на другу дитину, відповідно, у випадку надання інтересам другої дитини переваги над інтересами старшого сина буде фактично допущена дискримінація старшої дитини, яка проживає разом з матір`ю, має потреби на придбання одягу, продуктів харчування, предметів першої необхідності, предметів для навчання та інше, чого поки що немає потреби купувати для малолітньої дитини. Фактичні обставини справи. Судом встановлено такі обставини. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, кошти на її утримання з батька стягуються в примусовому порядку. За судовим наказом з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 5 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області 25 січня 2006 року, судового наказу Миронівського районного суду Київської області № 371/720/18 від 21 червня 2018 року (а.с.,а.с. 10,22). Позивач [PERSON] має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи № 88 від 30 жовтня 2019 року, виданою генеральним директором СТОВ «Агросвіт» (а.с. 15). За змістом вказаного документа, позивач працює у СТОВ «Агросвіт» трактористом, його заробіток за останні шість місяців перед зверненням з вказаним позовом склав 123143 гривні. Сума стягнутих з позивача аліментів на користь відповідача за вказаний період склала 25244 гривні 32 копійки. Заробіток позивача у вересні 2019 року, порівняно з квітнем місяцем, збільшився майже удвічі. 29 травня 2019 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , від якого він має дочку [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної рестрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29 травня 2019 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної рестрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.,а.с. 9,11). Малолітня донька з дружиною проживають разом з позивачем за адресою: будинок під номером [ADDRESS] , що підтверджується даними довідок № 1178 від 11 листопада 2019 року та № 221 від 21 серпня 2019 року, виданих Карапишівською сільською радою Миронівського району Київської області (а.с.,а.с. 12,14). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно правил ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що не лише не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача (першої дружини). Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан з цієї підстави погіршився, суду надано не було. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, як і необхідність несення витрат на утримання цієї дитини. Посилання позивача на наявність значних витрат на лікування доньки від другого шлюбу не підтверджені належними та допустимими доказами, які підтверджують стан здоров`я малолітньої дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Факт народження у позивача другої дитини не може бути підставою для погіршення становища першої дитини, яка також має право на належне утримання. Висновки за результатами розгляду Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У вказаній справі саме ініціатор позову мав довести обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші обставини, що виникли після винесення судового рішення, або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів не є обґрунтованими. Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за судовим рішенням. На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлюють виплату ним аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення сином повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі визначеному судовим наказом, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed