Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

із позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 146 390 грн. 09 коп. за кредитним договором № ІКСАSHGG.17256.001 від 25 листопада 2011 року у суд звернулося Публічне акціонерне товариство [PERSON] Розвитку (далі по тексту ПАТ [PERSON] Розвитку) до [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договорів, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 10 700 грн. 00 коп. строком до 24.11.2012 року за процентною ставкою 18% річних. ПАТ [PERSON] Розвитку свої зобовязання виконав в повному обсязі, а відповідач банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом не надав, з огляду на що за станом на 01.08.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 146 390 грн. 09 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ «[PERSON] банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № ІКСАSHGG.17256.001, яка утворилася за період до 16 березня 2012 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, подала суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог позивача та заяву про зменшення суми нарахованої пені. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 25 листопада 2011 року між ПАТ «[PERSON] Розвитку» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 10 700 грн. 00 коп. строком до 24.11.2012 року за процентною ставкою 18% річних /а.с. 31-34, т. 1/. 25 листопада 2011 року [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 10\~700,00 грн. /а.с. 35, т. 1/, що не заперечувалося сторонами в справі. 14 лютого 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] /а.с. 96, т. 1/. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріали справи вказують, що [PERSON] не проводила оплату по кредитній лінії взагалі, тому в неї виникла заборгованість перед ПАТ «[PERSON] Розвитку». Вирішуючи питання щодо задоволення позову, з урахуванням поданої заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд виходить з наступного. Нормами ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статі 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Між позивачем та відповідачем договору, про який йде мова в статті 259 ЦК України, не укладено, позивачем поважність причин пропуску строку позовної давності не доведена, клопотання про поновлення строків звернення до суду не заявлено, тому суд вважає обґрунтованим клопотання відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з урахуванням ухвали суду від 14 березня 2017 року, якою закрито провадження в частині заявлених позовних вимог, та виходячи з наступного. Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом, то дана вимога підлягає задоволенню частково за останні 3 роки до дати звернення до суду, тобто, за період з 04 серпня 2013 року по 03 серпня 2016 року, оскільки позов в цій частині предявлений в межах загального трирічного строку позовної давності та його обґрунтованість доводиться матеріалами справи. Вимога про стягнення процентів за користування кредитом за період з 17 березня 2012 року по 04 серпня 2013 року не може бути задоволена, оскільки позивачем в цій частині пропущено строк позовної давності. Відповідно до п. 1.1.3 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 18% річних. Згідно з п. 2.7 Кредитного договору розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня; розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п. 1.1.3 цього договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. З урахуванням того, що відповідачем взагалі не погашалась заборгованість за кредитом, саме на суму 10\~700,00 грн. підлягають нарахуванню проценти в розмірі 36% річних (розрахунок проводиться щоденно) і їх розмір за період з 04 серпня 2013 року по 04 серпня 2016 року становить 11\~556,00 грн. Відповідно до п. 1.1.5 Кредитного договору № ІКСАSHGG.17256.001 від 25 листопада 2011 року позичальник сплачує Банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,50 % від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Сплата комісії здійснюється в гривні. Розрахунок та нарахування здійснюється одноразово щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Комісія за місяць видачі кредиту не нараховується. Розрахунок комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту що зазначений у п. 1.1.1. При нестачі комісії у зазначений строк вона вважається простроченою. З огляду на те, що нормами ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), суд приходить до думки про стягнення суми комісії за договором за останні три роки за період з 04.08.2013 року по 04.08.2016 року, тобто сума до стягнення становить 5\~778 грн. 00 коп. (розрахунок комісії проводиться на суму 10\~700,00 грн. в розмірі 1,50% щомісяця). Суд погоджується із позицією відповідача щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, оскільки статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~ Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. При цьому право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. З огляду на вищевикладене, суд вбачає можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязання, беручи до уваги лише останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, а це період з 04.08.2015 року по 04.08.2016 року з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Іншого законодавчого врегулювання питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобов'язань у відносинах споживчого кредитування, у т.ч. на виконання рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року по справі N 7-рп/2013, на час розгляду справи судом, не встановлено. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру визначеної позивачем неустойки, що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, надто високий її розмір, порівняно з сумою наданого кредиту,\~майнові інтереси сторін, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне визначити розмір неустойки в сумі 10\~700,00 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України з огляду на частковість задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 285,46 грн.

Outcome: partial