Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Керівник Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Білоцерківської міської ради, Білоцерківської міської лікарні №2 із цивільним позовом до [PERSON], третя особа: Фінансове управління Білоцерківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2016 року кримінальне провадження №12016110030004322 від 23.08.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у звязку з примиренням винного з потерпілим. В межах вказаного кримінального провадження було встановлено, що [PERSON], 22.08.2016 року, близько 13 год. 50 хв., керуючи мотоциклом марки «Kawasaki ZZR 250» рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні від вул. [PERSON] в напрямку вул. Г. Ковбасюка у м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1, п. 12.1 ПДР України, проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньої обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, змінив напрямок руху ліворуч з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху його мотоцикла та в момент наїзду перебувала на смузі зустрічного руху. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 22.08.2016 року по 07.09.2016 року. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 6 246,46 грн. Оскільки витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені Білоцерківською міською лікарнею №2 на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину в розмірі 6 246,46 грн. та перерахувати їх на відповідний рахунок на користь Білоцерківської міської лікарні №2. Прокурор та представник третьої особи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник позивача у своїй заяві просив про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. У вирішенні даного спору покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.. 12 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях (ст.. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.. 77 ЦПК України). Встановлено, що [PERSON], 22.08.2016 року, близько 13 год. 50 хв., керуючи мотоциклом марки «Kawasaki ZZR 250» рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні від вул. [PERSON] в напрямку вул. Г. Ковбасюка у м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1, п. 12.1 ПДР України, проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньої обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, змінив напрямок руху ліворуч з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху його мотоцикла та в момент наїзду перебувала на смузі зустрічного руху. В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому 5 плюсневої кістки лівої ступні, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більше ніж три тижні. Сукупність допущених водієм [PERSON] вимог п. 1.5, п. 2.3, п. 10.1, п. 12.1 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв'язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2016 року кримінальне провадження №12016110030004322 від 23.08.2016 року щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у звязку з примиренням винного з потерпілим. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №2 у період з 22.08.2016 року по 07.09.2016 року, що підтверджується довідкою з лікарні від 17.09.2018 року за №03-05/1585. Фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] становлять 6 246,46 грн., проведено на лікуванні 16 ліжко-днів. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров'я. Білоцерківська міська лікарня № 2 належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Біла Церква. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] А тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені Білоцерківською міською лікарнею № 2 на лікування потерпілої підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved