Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Кредитна спілка «Громада» звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.10.2014 року з [PERSON] був укладений кредитний договір № 816р, відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит у розмірі 55 000 грн. зі сплатою 57,0 % річних від суми залишку кредиту з кінцевим терміном повернення до 24.10.2015 року. Інші відповідачі являються поручителями перед позивачем за виконання позичальником своїх кредитних зобовязань. У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору та виникнення заборгованості по погашенню кредиту, З метою забезпечення повернення [PERSON] суми кредиту та процентів за користування ним відповідно до договору № 816р від 24.10.2014 року, між Кредитною спілкою «Громада» та відповідачами [PERSON], [PERSON], було укладено договір поруки № 816п, а з [PERSON], [PERSON] договір поруки № 816п/1, за умовами даних правочинів останні зобовязались відповідати перед кредитором в повному обсязі по зобовязаннях позичальника як солідарні боржники. В звязку з тим, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала та станом на 19.02.2016 р. має заборгованість у розмірі 46284,03 грн., позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу та судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечувати проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON] [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявились, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Заслухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом під час розгляду справи встановлено, що 24.10.2014 року між Кредитною спілкою «Громада» та [PERSON] був укладений кредитний договір(далі - Договір) № 816р, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 55 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 24.10.2015 року. Кредитним договором передбачено, що плата за користування кредитом становить 57,00 % річних від суми залишку кредиту. Згідно п. 3.1-3.5 угоди, в обовязки позичальника входить дотримуватись встановленого графіку сплати по кредиту та процентам за його користування, використовувати кредит за цільовим призначенням та повернути його разом з процентами по закінченню строку дії договору. В порядку ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 816р, [PERSON] не виконувала прийняті на себе зобовязання та станом на 19.02.2016 року має заборгованість перед кредитною спілкою в загальній сумі 46284,03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 36583,82 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8112,59 грн., 3% річних - 537,04 грн. та інфляційних витрат - 1050,58грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, між Кредитною спілкою «Громада» та відповідачами 24.10.2014 року було укладено договори поруки № 816п, № 816п/1, за умовами якого останні являються поручителями та беруть на себе обовязок відповідати перед позивачем по зобовязаннях позичальника [PERSON] Пунктами 1.2, 1.3 ст. 1 договору поруки встановлено, що поручителі та позичальник відповідають як солідарні боржники та відповідають по зобовязаннях позичальника в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Вразі укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, поручителі в такому випадку не несуть солідарної відповідальності між собою, у звязку з чим не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договорів та урегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved