Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. [PERSON], звернувшись до суду з позовом просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14.11.2009 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: - земельну ділянку площею 0,35 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №026858; - земельну ділянку площею 0,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045032. На імя позивача спадкодавцем за життя було складено заповіт. Однак після звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав йому було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки про складений спадкодавцем заповіт він дізнався лише в грудні 2018 року коли отримав дублікат вказаного заповіту, що підтверджується записом в ньому. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. 22.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У звязку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14.11.2009 року, позивач просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви для прийняття спадщини вважаючи причину пропуску строку поважною. Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просить розглядати дану справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі і просить його задовольнити. Відповідач - представник Устя-Зеленської сільської ради в підготовче засідання не зявився, суду подав відзив на позовну заяву у якому вказав, що позов визнає повністю з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. 14.11.2009 року в с.Міжгіря Монастириського району Тернопільської області у віці 96 років померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 089882 від 16.11.2009 року, видане Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Ще за життя померлій належали: - земельна ділянка площею 0,35 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №026858, яка міститься в матеріалах справи; - земельна ділянка площею 0,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №045032, яка міститься в матеріалах справи. Згідно складеного 04.11.1991 року [PERSON] в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області заповіту, посвідченого заступником голови Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №59, остання на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, онуку [PERSON]. У той же час, листом нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 08.02.2019 року № 12/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній факт прийняття спадщини у строк, передбачений ст.1270 ЦК України. Також встановлено, що [PERSON] дублікат заповіту посвідчений сільським головою Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області отримав 06.12.2018 року і зареєстровано в реєстрі за №25, що підтверджується записом здійсненим при видачі дубліката заповіту. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Заповіт є особистим розпорядженням спадкодавця, зроблене на випадок смерті, основним змістом якого є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже аналіз вищевказаних положень цивільного законодавства дає підстави для висновку, що порядок прийняття спадщини є жорстким та імперативним, пропуск строку тягне за собою втрату права на спадкування, а надання додаткового строку має розглядатися як виключний порядок поновлення прав того спадкоємця, який дійсно не мав можливості прийняти спадщину. Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України). Принцип «пропорційності» тісно пов'язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, як встановлено, [PERSON] про існування заповіту дізнався лише у грудні 2018 року, коли отримав дублікат вказаного заповіту в Устя-Зеленській сільській раді замість втраченого, другий примірник якого знаходився у спадкодавця, про існування заповіту його ніхто не повідомляв, що не дало обєктивної можливості позивачу для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому суд дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці після смерті [PERSON] про свої спадкові права не заявляли, відумерлою спадщина не визнавалась. Крім того, Устя-Зеленська сільська рада позов визнала. Наведені норми матеріального права та фактичні обставини справи, у їх сукупності, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved