Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 22389,95 грн. як отриманих без достатньої правової підстави, та судового збору 1921,00 грн. В обґрунтування позову МТСБУ вказувало на те, що в результаті ДТП, яка трапилася 20.04.2017 року за участі водія [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «ВАЗ», р/н [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «Хонда», р/н [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована (поліс [NUMBER] ), було пошкоджено автомобілі. За зверненням [PERSON] МТСБУ було сплачено страхове відшкодування в розмірі 44779,90гривень. Рішенням Суворовського районного суду від 05.07.2019р. позов МТСБУ до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь МТСБУ 50% ціни позову, оскільки під час розгляду справи в суді було встановлено, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 13.06.2017р. [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке мало місце 20.04.2017р. між транспортними засобами «ВАЗ», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Хонда», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , тобто ДТП відбулось з вини обох водіїв. Оскільки на час звернення до позивача з заявою про регламентну виплату [PERSON] знав, що його , як і [PERSON] , визнано винним у вчиненні ДТП та не повідомив позивача про цей факт, що призвело до 100% відшкодування шкоди, тому сума в розмірі 22389,95 грн. набута відповідачем без достатньої правової підстави. На час звернення до суду в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. Ухвалою судді від 06.11.2019р. провадження у справі було відкрито та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати 12.02.2020р. залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача не визнав позов, вважаючи, що рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 05.07.2019р. по справі №523/4825/19 ніяким чином не стосується прав та обов`язків [PERSON] , що так як він сплатив штраф за порушення ПДР тому він не може вважатися винним у скоєнні адмінправопорушення. Так як [PERSON] також є постраждалим від ДТП, яке сталося 20.04.2017р., ступінь вини судами не встановлена, а тому їм не зрозуміло, чому саме 50 % регламентної виплати з нього просять стягнути. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20.04.2017р. на вулиці Дніпропетровська дорога в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем марки «ВАЗ», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобілем марки «Хонда», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. На час скоєння ДТП [PERSON] не забезпечив керуючий ним транспортний засіб діючим договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів. В свою чергу, транспортний засіб марки «Хонда», р/н [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК«ПЗУ», що підтверджується копією поліса [NUMBER] , дія якого тривала з 29.03.2017р. по 28.03.2018р. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.06.2017р. (справа №523/7374/17) було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON] , який порушив п.10.4 Правила дорожнього руху. Також постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.06.2017р. (справа №523/7375/17) [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, яке мало місце 20.04.2017р. між транспортними засобами марки «ВАЗ», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Хонда», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Причиною ДТП стало порушення останнім п. 10.5 ПДР. Згідно з положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зіткнення зазначених вище автомобілів, автомобіль марки «Хонда», р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Матеріальна шкода, спричинена зіткненням, відповідно до висновку спеціаліста від 06.06.2017р. склала 45053,62 гривень. МТСБУ за зверненням [PERSON] на підставі наказу №9100 від 04.10.2017р., з фонду захисту потерпілих, було відшкодовано [PERSON] в рахунок заподіяної [PERSON] шкоди в розмірі 44779,90грн. Оплата була проведена на р/р, відкритий на ім`я [PERSON] в ПАТ КБ «Приват Банк» на підставі платіжного доручення №1260299 від 05.10.2017р. Таке відшкодування відповідає вимогам п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004р. Отже, ДТП відбулось внаслідок вини обох водіїв: [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] , звертаючись 14.08.2017р. до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної в результаті ДТП майнової шкоди, не повідомив про те, що його, як і [PERSON] , також постановою суду від 13.06.2017р. було визнано винним у настанні ДТП, яке сталося 20.04.2017р., що стало підставою для проведення йому з боку позивача 100% страхового відшкодування. Крім того, рішенням Суворовського районного суду від 05.07.2019р. позов МТСБУ до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про відшкодування витрат в порядку регресу задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь МТСБУ 50% ціни позову, оскільки під час розгляду справи в суді було встановлено, що постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 13.06.2017р. [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке мало місце 20.04.2017р. між транспортними засобами «ВАЗ», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Хонда», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Судом також зроблено висновок про наявність рівноцінної вини в діях обох водіїв . Дане рішення набрало законної сили. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.3 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Враховуючи положення зазначеної норми права та ту обставину, що у скоєнні ДТП, згідно постанов Суворовського районного суду м. Одеси, встановлена вина обох водіїв транспортних засобів, які приймали участь у ДТП, МТСБУ, за наявності повної інформації, наданої з боку [PERSON] , повинна була сплатити на його користь лише частину страхового відшкодування, а саме 1/2 частину суми виплаченого відшкодування, тобто 22389,95грн., тоді як фактично 05.10.2017р сплачено 44779,90 грн. згідно платіжного доручення №1260299(а.с.25), на розрахунковий рахунок № [NUMBER] , вказаний [PERSON] в заяві від 14.08.2017р. (а.с.24) За положеннями\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2017р по справі № 923/1233/15. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Під час\~\~розгляду справи судом встановлено порушення прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, такі доводи позивача суду не спростовані. Таким чином, [PERSON] без достатньої правової підстави набув грошові кошти в розмірі 22389,95 грн., на даний час утримує їх та не повертає позивачу, як передбачено чинним законодавством України, що є порушенням прав та інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає надані докази достатніми та переконливими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved