Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаража, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, мотивуючи його тим, що позивач на підставі Акту на право користування землею від 1975 р. є землекористувачем земельної ділянки, яка увійшла до складу військового містечка №1, що належить Міністерству оборони України, перебуває на обліку в позивача. Відповідно до п. 1.1 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційних служб Збройних Сил України та ст. 42 Положення про порядок надання в користування земельних ділянок для потреб Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997 р., землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю і підлягають обов»язковому обліку, цільовому використанню та правильному утриманню, їх заборонено займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. Відповідач [PERSON] без відповідної правової підстави використовує земельну ділянку Міністерства оборони України по [ADDRESS], на якій розташував самовільно гараж [NUMBER], площею 20,8 кв. м, що порушує права позивача як законного користувача землею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити і вирішити долю судових витрат. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, суду кожен окремо, пояснили, що відповідно до листа від 01.02.1983 року № 170 позивачу та іншим працівникам Вінницької квартирно - експлуатаційної частини був наданий дозвіл на проведення реконструкції дерев'яних сараїв на сараї - гаражі. Дозвільні документи є, однак на даний час вони є втраченими через затоплення архівів. Крім того, в 2000 році проводилась інвентаризація, в ході якої не було встановлено будь-яких недостач, в тому числі майна Міністерства оборони тощо. Вважають що позивачем було пропущено строки давності звернення з даним позовом до суду, а тому просять суд в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач на підставі Акту на право користування землею від 1975 р. є землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS], що належить Міністерству оборони України, перебуває на обліку в позивача. (а.с. 5, 6). Згідно ст. 395 ч. 1 п. 1 ЦК України право володіння є одним із речових прав на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього майна відповідно до положень глави 29 ЦК України ( ст. 396 ЦК України ). Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач як особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього майна, тобто, має право вимагати усунення перешкод в користуванні майном. Відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку по [ADDRESS], яка передана в користування позивача, відноситься до земель Міністерства Оборони України, розташував на ній свій цегляний гараж [NUMBER], площею 20,8 кв. м, що вбачається з Схеми земельної ділянки КЕВ м. Вінниці (військове містечко [ADDRESS]), Акту обстеження самовільно збудованого гаража [NUMBER] від 10.04.2012 р. (а.с. 8,9). Стороною відповідача доказів законного користування земельною ділянкою, на якій знаходиться його гараж, суду не надано. Відповідно до ст. 42 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 р. N483, землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель. Згідно ст. 212 ч. 1,2 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. З приводу застосування строків давності звернення до суду, то суд зазначає про наступне. Як роз»яснено в п.37 Постанови Пленуму Вищиого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №5, оскільки позови про визнання права власності, що пред»явленні на підставі ст. 392 ЦК України, пов»язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Позов власника про усунення перешкод, що перешкоджають здійсненню його права розпорядження належить йому майном є негаторним позовом на який не поширюється позовна давність, оскільки в даному випадку йдеться про триваюче правопорушення. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і про необхідність їх задоволення. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved