Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г., про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її рідний брат - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина відносно квартири, співвласником якої він був, та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Водночас дана квартира знаходилась у спільній сумісній власності у наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Надалі, після смерті [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Ганною Яківною були видані три свідоцтва про право на спадщину за законом за номерами: 1) ВМР №154778; 2) ВМР №154779; 3) ВМР №154780; на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, в наявності є технічний паспорт на квартиру, оформлений на [PERSON] . Згідно цих свідоцтв, спадщина, на яку видані свідоцтва, складається з 2/4 часток трикімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрованої у Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 04 травня 1999 року у реєстровій книзі № 107 на стор. № 258 за реєстровим №9701 та 04 лютого 2010 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 29619838 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради м. Чернівці 12 березня 1999 року згідно з розпорядженням від 12 березня 1999 року, № 31139, записаної у реєстрову книгу за № 30747, з якої: 1/4 частки квартири належала спадкодавцю [PERSON] ; та 1/4 частки квартири, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 (одну третю) частку 2/4 (двох четвертих) квартири видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки 2/4 часток квартири видано [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, померлий брат позивача - [PERSON] , мав ј частки квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/3 частки від 2/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Право власності на 1/6 частки (режим власності - спільна часткова) підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації за №26661827 від 09.07.2010 р. Таким чином, спадщина, яка відкрилась після смерті рідного брата позивача - [PERSON] , складається з: 1/4 часток у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; 1/6 часток у праві спільної часткової власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Сумарно спадкодавцеві - [PERSON] належало 1/4 + 1/6 = 3/12 + 2/12 = 5/12 часток трикімнатної квартири [ADDRESS] . З метою оформлення спадкових прав на спадщину, яка залишилася після смерті рідного брата - [PERSON] , позивач звернулася із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіни Григорівни. Однак нотаріус винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1 84/02-3 1 від 16.1 1.2020 року. Підставою такої відмови у Постанові було зазначено наступне: «день смерті [PERSON] ( [INFO] ) є часом відкриття спадщини. Право на спадкування здійснюється спадкоємцем шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини... Протягом вказаного строку [PERSON] не скористалася правом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, за місцем її відкриття, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину...». Позивач вважає, що нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця, постійно проживала разом з ним у квартирі [ADDRESS] , а згідно п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р., встановлено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Така довідка у позивача була наявна, зокрема акт, складений ПП «Ремжитлосервіс» від 28.08.2019 р. за №227, в якому безпосередньо зазначено, що [PERSON] 1966 р.н. фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Акт підписано трьома сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також головою комісії - юрисконсультом Галяс О.Д., паспортистом та бухгалтером, директором ПП «Ремжитлосервіс» Баланюком Д.В. та скріплений печаткою підприємства. Водночас позивач зазначає, що померлий [PERSON] , [INFO] , був її рідним братом позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 21 січня 1972 року. Серія [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] , виданим 27 травня 1966 року, Серія [NUMBER] . У вказаних документах зазначено, що їх спільними з братом батьками є [PERSON] та [PERSON] . А прізвище позивача було змінене на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу із [PERSON] . Також позивач зазначає, що у померлого є син - [PERSON] . Та відповідно до наданої нотаріусом інформації, жодної спадкової справи стосовно спадщини померлого [PERSON] не заведено. Тобто, ніхто із спадкоємців усіх визначених законом черг не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний термін. Останнє відоме нам місце [PERSON] - [ADDRESS] . Враховуючи те, що ніхто із спадкоємців за законом не подав заяву про прийняття спадщини, відповідачем за даним позовом позивач також вказала Чернівецьку міську раду. Позивач [PERSON] стверджує, що на день відкриття спадщини (день смерті [PERSON] -рідного брата позивачки), постійно проживала разом із спадкодавцем, а отже відповідно до вимог ч.З ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Просить суд позовні вимоги задовольнити, встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] та визнати за нею право власності на майно в порядку спадкування за законом. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.01.2021 року в порядку забезпечення доказів витребувано повний витяг з Державного реєстру акітів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] та матеріали спадкової справи, відкритої стосовно спадщини [PERSON] за заявою [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Чернівці №224 від 31.03.2021 року справу за повторним автоматизованим розподілом, з підстав смерті головуючого судді по справі, справу передано судді Слободян Г.М. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.04.2021 року суддею Слободян Г.М. справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду у відкрите підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.04.2021 року закрито підготовче провадження, задоволено клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів, справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання. 31 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката [PERSON] В. про зупинення розгляду справи на підставі ст.251 ЦПК України до прийняття рішення по справі №727/2274/21, у задоволенні якого, відповідно до ухвали суду від 31.05.2021 року, було відмовлено. 11 червня 2021 року Чернівецькою міською радою було скеровано до суду відзив на позовну заяву вх. №15202/21, відповідно до якого вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, просить у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Також 11.06.2021 року Чернівецькою міською радою скеровано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Никифорака В.М. та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору на стороні позивача [PERSON] . 05 серпня 2021 року до [PERSON] скеровано до суду письмові пояснення третьої особи щодо позову вх.№ЕП-3164/21, відповідно до яких [PERSON] підтверджує факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] 16 серпня 2021 року в судовому засідання під присягою були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 10 вересня 2021 року в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 04 листопада 2021 року на адресу суду надійшов лист приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук В.Г. вих.№340/01-16 від 03.11.2021 року, яким на виконання ухвали суду від 12.01.2021 року, скеровано до суду копії витребуваних документів, а саме: заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2020 року; постанова про відмову вчинення нотаріальної дії №184/02-31 від 16.11.2020року; інформаційна довідка зі спадкового реєстру №62476931 від 16.11.202 року; заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2021 року; постанова про відмову вчинення нотаріальної дії №19/02-31 від 10.02.2021 року; інформаційна довідка зі спадкового реєстру №63502879 від10.02.2021 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні. Вивчивши і розглянувши справу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини як первісного, так і зустрічного позову, в межах заявлених вимог, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та свідків, суд зважає на наступне. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом в обґрунтування обставин, належними доказами встановлено наступне. Досліджені докази надані сторонами та застосовані норми права. Судом належними і допустими доказами по справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1999 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,60 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 16.03.2010 року, виданого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Ганною Яківною після смерті [PERSON] , 1943 року народження, який помер [INFO] , його спадкоємцям були видані три свідоцтва про право на спадщину за законом за номерами: 1) ВМР №154778; 2) ВМР №154779; 3) ВМР №154780; на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , де вбачається, що спадщина складається з 2/4 часток трикімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрованої у Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 04 травня 1999 року у реєстровій книзі № 107 на стор. № 258 за реєстровим №9701 та 04 лютого 2010 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 29619838 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради м. Чернівці 12 березня 1999 року згідно з розпорядженням від 12 березня 1999 року, № 31139, записаної у реєстрову книгу за № 30747, з якої: 1/4 частки квартири належала спадкодавцю [PERSON] ; та 1/4 частки квартири, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. (а.с.14) Відповідно до технічного паспорта квартира за адресою: [ADDRESS] , складається з 3 кімнат, загальною площею 67,6 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. (а.с. 15-16). Відповідно до листа приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук В.Г. вих.№340/01-16 від 03.11.2021 року (а.с.310) та інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с.312) спадкова справа щодо спадщини [PERSON] , який помер [INFO] заведена не була. Водночас судом встановлено, що позивач зверталася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.311). Також судом встановлено, що відповідно до постанови приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук В.Г. від 16.11.2020 року вих.. №184/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, вказуючи на закінчення стоку для прийняття спадкоємцями спадщини. (а.с.313) Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) визначено статтею 1216 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтею 1270 ч.1 ЦК України. Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] від 05 серпня 2021 року, він підтверджує факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] (а.с.174-176) Відповідно до акту від 28.08.2019 р. №227, складеного комісією ПП «Ремжитлосервіс», вбачається що [PERSON] 1966 р.н. фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] .(а.с.19) Дане є співмірним і з поясненнями свідків в судовому засіданні, відповідно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що позивач та її брат [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом з 2005 року і на час його смерті також, саме позивач доглядала за померлим. (а.с.178-179,188) Відповідно до ст.1262 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1266 ЦК України та вказано, що «спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу». Верховний Суд в своїй постанові від 30.10.2019 зазначив, що за змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У частині третій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі вищенаведених досліджених у своїй сукупності доказів по справі, з врахуванням показів свідків, судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] , постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . частині першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Враховуюси викладене, на підставі ст.ст.5, 16, 1216, 1218, 1222, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України, та

Outcome: approved