Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2014 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. З 10 квітня 2000 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та має від нього двох синів: повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбі сторони, як подружжя, придбали дві квартири, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 500 000 грн, та двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 360 000 грн, які зареєстровані за відповідачем. Також подружжя придбало п`ять автомобілів, а саме: VOLVO, модель XC-90, 2007 року випуску, вартістю 430 000 грн,NISSAN, модель NAVARA, 2007 року випуску, вартістю 270 000 грн, який відповідач продав 04.04.2018 без її дозволу, FIAT, модель DOBLO CARGO FURGONE, 2012 року випуску, вартістю 230 000 грн, RENAULT, модель MASTER, 2008 року випуску, вартістю 213 000 грн та MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 209 CDI, 2007 року випуску, вартістю 326 000 грн, які зареєстровані за відповідачем. Загальна вартість майна становить 3 329 000 грн. Під час шлюбу відповідач заснував ТОВ «Екобудсистем», а також став приватним підприємцем. Він успішно займався бізнесом, а позивачка займалася домашнім господарством та виховувала дітей. У березні 2018 року відповідач залишив сім`ю заради іншої жінки та кардинально змінив своє ставлення до неї та дітей. Він перестав давати гроші на утримання молодшого сина, в якого захворювання кишківника і який потребує постійного догляду. Кошти, отримані від використання спільного майна, вкладав у сумнівний бізнес, без її дозволу взяв кредит у банку в сумі 586 820 грн, виносив речі з дому, погрожував їй з дітьми виселенням. Оскільки відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, ухиляється від утримання малолітньої дитини, яке за її підрахунками становить близько 10 000 грн на місяць, бере кредити без її згоди, використовує спільне майно одноособово та не в інтересах сім`ї, а виключно в своїх бізнесових, і вона не має майнових претензій щодо поділу спільного бізнесу, позивачка, з урахуванням зави про зменшення позовних вимог, просила відійти від рівності часток подружжя при поділі майна, виділивши їй майна на суму 1 826 000 грн, та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки VOLVO, модель XC-90, 2007 року випуску, автомобіль марки FIAT, модель DOBLO CARGO FURGONE, 2012 року випуску, автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 209 CDI, 2007 року випуску, та на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідачу просить виділити майна на загальну суму 963 000 грн, а саме: автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2008 року випуску, та 1/2 частину квартири [ADDRESS] . У подальшому позивачка дізналася про наявність у відповідача коштів на банківських рахунках, а тому також просила виділити ї та визнати за нею право власності на 1/2 частину коштів, що знаходяться на банківських рахунках в АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «УКРСИББАНК» та ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідач [PERSON] вимоги первісного позову не визнав та пред`явив зустрічний позов. Вказував, що після припинення фактичних шлюбних відносин відповідачка продала без його згоди автомобіль NISSAN, модель NOTE, 2013 року випуску, який також був спільною сумісною власністю. Він у свою чергу продав автомобіль NISSAN, модель NAVARA, 2007 року випуску. Вартість цих автомобілів має бути врахована при поділі спільного майна подружжя, двох квартир та шести автомобілів, яке він оцінив у 2 877 260 грн. Крім того, поділу також підлягають кредити, взяті на його ім`я в АКБ «ТАС-Комерцбанк» для придбання квартири [ADDRESS] , та на потреби сім`ї, взятий в ПАТ «КБ «Приват банк». З урахуванням того, що відповідачка усе своє життя не працювала та не приносила в сім`ю жодного доходу, що вона користується меблями та побутовою технікою, які залишились у квартирі [ADDRESS] , вартістю 250 000 грн, позивач просив поділити майно та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , на 9/100 частку квартири [ADDRESS] , автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2008 року випуску, автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 209 CDI, 2007 року випуску, автомобіль марки VOLVO, модель XC-90, 2007 року випуску, автомобіль марки FIAT, модель DOBLO CARGO FURGONE, 2012 року випуску. За відповідачкою просив визнати право власності на 91/100 частину квартири [ADDRESS] , а банківський кредит за кредитним договором № 2614/1107/71-010 від 19 листопада 2017 року, укладений між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», - визнати спільним боргом. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивачка [PERSON] заперечувала придбання спірного майна за кредитні кошти та вказувала на намагання відповідача залишити її та малолітнього сина без житла. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову (т. 1, а. с. 95-96). ?Ухвалою суду від 17 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляд у підготовчому засіданні на 09 серпня 2018 року о 12:00 год. (т. 1, а. с. 100-101). ?30 жовтня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т. 1, а. с. 123-162). ?13 лютого 2019 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (т. 1, а. с. 200-205) та про витребування доказів у відповідача (т. 1, а. с. 206-207). ?14 серпня 2019 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Рибитви О. А., надійшло клопотання про приєднання доказів (т. 2, а. с. 8-17). ?15 серпня 2019 року від представника позивачки [PERSON] , адвоката Мухи О. О., надійшло заява про забезпечення позову (т. 2, а. с. 18-35) та про забезпечення доказів (т. 2, а. с. 36- 50). ?23 серпня 2019 року від позивачки [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (т. 2, а. с. 57-69). ?29 серпня 2019 року від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (т. 2, а. с.70-77) та про відстрочення сплати судового збору (т. 2, а. с.78-80). ?Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову (т. 2, а. с.81-82). ?Ухвалою суду від 04 вересня 2019 року розстрочено позивачці сплату судового збору (т. 2, а. с. 92). ?Ухвалою суду від 04 вересня 2019 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті на 28 січня 2020 року на 14:00 год. (т. 2, а. с. 93-94). ?30 квітня 2021 року від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» надійшла заява про залучення до участі в справі (т. 3, а. с. 24-49). ?04 червня 2021 року від представника позивачки [PERSON] , адвоката Мухи О. О., надійшла заява про залишення зустрічного позову [PERSON] без розгляду (т. 3, а. с. 52-55), про долучення до матеріалів справи доказів (т. 3, а. с. 56-63), та заперечення проти заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» про залучення товариства як третьої особи (т. 3, а. с. 64-67). ?Ухвалою суду від 04 червня 2021 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залишення зустрічного позову без розгляду та залучено до участі у справі правонаступника банку (т. 3, а. с. 81-83). У судовому засіданні суд долучив докази до матеріалів справи, надав слово в дебатах сторонам та видалився до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення (т. 3, а. с. 85-87). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 10 квітня 2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 11). У шлюбі народилося двоє синів: малолітній [PERSON] , [INFO] (т. 1, а. с. 16) та повнолітній [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] є домогосподаркою, а відповідач [PERSON] з 10.06.2009 зареєстрований приватним підприємцем (т. 1, а. с. 41-47) та з 04.06.2014 та є засновником та директором ТОВ «Екобудсистем» (т. 1, а. с. 32-40). Сторони визнають, що в лютого 2018 року шлюбні відносини між ними припинені, а з початку березня 2018 року вони проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Позивачка [PERSON] разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 18-21). Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Сторони визнають, що наразі на розгляді в Дарницькому районному суді м. Києва перебуває справа про розірвання між ними шлюбу (т. 1, а. с. 212). У період шлюбу сторони набули у власність таке нерухоме та рухоме майно, а саме: ?29 серпня 2005 року - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,5 кв. м., житловою площею 23,9 кв. м., реєстраційний номер майна: 11874443. Власником квартири є [PERSON] (т. 1, а. с. 23, 27-30). Підставою виникнення права власності є мирова угода, затверджена ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 29 червня 2005 року по справі 2-858/05, (т. 1, а. с. 25-26). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цієї квартири становить 302 590 грн (т. 1, а. с. 241- 242); ?19 листопада 2007 року - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв. м. Власником квартири є [PERSON] (т. 1, а. с. 24). Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири, запис у реєстрі № кдз-7619, за кредитні кошти, отримані [PERSON] від АКБ «ТАС-Комерцбанк» на підставі кредитного договору № 2614/1107/71-010 від 19 листопада 2007 року (т. 1, а. с. 223-231). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цієї квартири становить 1 378 170 грн (т. 1, а. с. 243-244); ?03 липня 2012 року - автомобіль марки FIAT, модель DOBLO CARGO FURGONE, 2012 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований за [PERSON] (т. 1, а. с. 218). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 133 520 грн (т. 1, а. с. 237-238); ?16 травня 2008 року - автомобіль марки NISSAN NAVARA (ідентифікатор (VIN): [NUMBER] ), 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований за [PERSON] (т. 1, а. с. 220). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 261 240 грн (т. 1, а. с. 235-236); ?02 березня 2011 року - автомобіль марки VOLVO, модель XC-90, 2007 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований за [PERSON] (т. 1, а. с. 221). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 270 350 грн (т. 1, а. с. 239-240); ?28 квітня 2011 року - автомобіль марки RENAULT, модель MASTER, 2008 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований за [PERSON] (т. 1, а. с. 219). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 108 330 грн (т. 1, а. с. 245-246); ?27 липня 2013 року - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 209 CDI, 2007 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Автомобіль зареєстрований за [PERSON] (т. 1, а. с. 222). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 235 060 грн (т. 1, а. с. 247-248); ?11 жовтня 2013 року - автомобіль NISSAN Note E11E (ідентифікатор (VIN): [NUMBER] ), який був зареєстрований за позивачкою [PERSON] (т. 2, а. с. 14). Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість цього автомобіля становить 188 000 грн (т. 1, а. с. 233-234). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Сторони не оспорюють належність до спільного майна подружжя заявлених до поділу двох квартир та шести транспортних засобів. Оскільки це майно було придбане протягом перебування в зареєстрованому шлюбі, воно є спільним майном подружжя та підлягає поділу в рівних частках. Сторони визнають, що кожен із них після припинення фактичних шлюбних відносин відчужив по автомобілю та використав кошти у власних інтересах. Так, позивачка продала автомобіль марки NISSAN Note E11E (ідентифікатор (VIN): [NUMBER] ), вартістю 188 000 грн, а відповідач - автомобіль марки NISSAN NAVARA (ідентифікатор (VIN): [NUMBER] ), вартістю 261 240 грн. З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї. Наведене означає, що у разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює. Отже, кошти від продажу автомобілів NISSAN Note E11E та NISSAN NAVARA є спільним майном подружжя та мають бути враховані при поділі спільного майна. Незалежна оцінка майна, що підлягає поділу, яка була подана відповідачем, виконана суб`єктом оціночної діяльності, за вірною методологією, з дотриманням вимог нормативно-законодавчих документів, зокрема, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного стандарту № 1 «Про оцінку майна і майнових прав». Жодних доказів на її спростування позивачкою не надано, а тому суд покладає відомості про вартість майна в обґрунтування рішення як об`єктивний доказ. Отже, поділу підлягає майно на загальну суму 2 877 260 грн (302 590 грн + 1 378 170 грн + 133 520 грн + 270 350 грн + 108 330 грн + 235 060 грн + 188 000 грн + 261 240 грн). За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, даний спір повинен вирішуватися судом. За приписами частини 1 та 2 статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Статтею 72 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Сторони наполягали на збільшенні частки кожного із них про поділі спільного майна. Однак, з огляду на положення статті 72 СК України та досліджені докази суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя з огляду на таке. Так, посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] викрав у неї гроші на утримання сина [PERSON] та його комп`ютер, а також її особисті гроші, золоті прикраси та цінні речі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду, який набрав законної сили, може свідчити при доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення. Талон-повідомлення про кримінальне правопорушення (т. 2, а. с. 203) не є доказом доведеності вини особи, а лише фіксує факт прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення чи іншу подію. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 2, а. с. 206-207) також не доводить вину відповідача, а лише свідчить про початок здійснення досудового розслідування за даною заявою. Стороною позивачки не доведено належними та допустимими доказами по справі, що відповідач [PERSON] приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, чи витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також суд не вбачає підстав для збільшення частки позивачки [PERSON] у зв`язку із наявною заборгованістю відповідача [PERSON] перед позивачкою по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] (т. 2 а. с. 201-202, т. 3, а. с. 59-61) та визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (т. 3, а. с. 5-11), оскільки належним способом захисту порушеного права позивачки у даному випадку є стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Хронічне захворювання сина [PERSON] (т. 1, а. с. 55-62) та необхідність, за порадою лікарів, відвідувати спортивні гуртки (т. 1, а. с. 63-65) також не є підставою для відступу від рівності часток подружжя, оскільки витрати на лікування сина та зайняття спортом є додатковими витратами та можуть бути стягнуті з відповідача за рішенням суду. Посилання позивачки на недостатній розмір аліментів у сумі 5 000 грн на місяць також не є підставою для збільшення її частки при поділі спільного майна, оскільки у даному випадку належним способом захисту є вимоги про зміну розміру аліментів на утримання сина. Травма коліна, отримана позивачкою (т. 1, а. с. 66-70, т. 2, а. с. 80), та наявність у відповідача у власності іншого нерухомого майна теж не є підставою, передбаченою статтею 72 СК України, для збільшення її частки при поділі спільного майна подружжя. Посилання відповідача [PERSON] на необхідність зменшення частики позивачки у спільному майні, оскільки вона тривалий час ніде не працювала, не приносила доходу в сім`ю, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї спростовуються положенням статті 60 СК України, яка проголошує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Отже, з урахуванням вартості спільного майна на суму 2 877 260 грн, кожній стороні необхідно виділити половину майна на суму 1 438 630 грн. Дві квартири підлягають поділу порівну, по 1/2 кожному, що відповідає сумі (302 590 грн +1 378 170 грн) / 2 = 840 380 грн. Позовні вимоги обох сторін співпадають в частині залишення за відповідачем автомобіля марки RENAULT, модель MASTER, 2008 року випуску, вартістю 108 330 грн, а тому не підлягають доказуванню відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України. Враховуючи вартість інших автомобілів те здійснення відповідачем підприємницької діяльності, суд вважає за можливе виділити відповідачу у власність автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 209 CDI, 2007 року випуску, вартістю 235 060 грн, а позивачці - автомобіль марки FIAT, модель DOBLO CARGO FURGONE, 2012 року випуску, вартістю 133 520 грн, та автомобіль марки VOLVO, модель XC-90, 2007 року випуску, вартістю 270 250 грн. Крім того, позивачка має компенсувати відповідачеві половину вартості проданого нею автомобіля марки NISSAN Note E11E, вартістю 188 000 грн, тобто 94 000 грн, а відповідач має компенсувати позивачці половину вартості проданого ним автомобіля марки NISSAN NAVARA, вартістю 261 240 грн, тобто 130 620 грн. Після проведення взаєморозрахунків, з урахуванням різниці вартості часток, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути кошти в сумі 6 380 грн. (130 620 - (30 240 (різниця вартості часток) + 94 000)) Отже, позивачці виділено майна на суму: 840 380 грн (вартість нерухомого майна) + 133 520 грн (автомобіль марки FIAT) + 270 250 грн (автомобіль марки VOLVO) [NUMBER] (проданий автомобіль марки NISSAN Note E11E) = 1 432 250 грн Відповідачу виділено майна на суму: 840 380 грн (вартість нерухомого майна) + 108 330 грн (автомобіль марки RENAULT) + 235 060 грн (автомобіль марки MERCEDES-BENZ) + 261 240 грн (проданий автомобіль марки NISSAN NAVARA) = 1 445 010 грн. Позивачці виділено майна на загальну суму 1 432 250 грн при її частці у майні 1 438 630 грн. Різниця в сумі 6 380 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, і є різницею вартості проданих сторонами авто після взаємозаліку. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 19 листопада 2007 року відповідач [PERSON] за кредитним договором № 2614/1107/71-010 взяв в АКБ «ТАС-Комерцбанк» кошти в сумі 130 000 доларів США на строк по 18 листопада 2036 року під 11,9 % річних з метою придбання за договором купівлі-продажу квартири, що за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв. м. (т. 1, а. с. 223- 231). Квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,9 кв. м. була придбана 19 листопада 2007 року за договором купівлі-продажу, запис у реєстрі № кдз-7619, та передана банку в іпотеку з метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору (т. 3, а. с. 37-39). Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя. У постанові від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Кредитний договір - це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов`язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Для укладення кредитного договору, за яким позичальником виступає один з подружжя, отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Отже, борг за кредитним договором одного з подружжя ділиться між колишнім подружжям за таких умов: кредитний договір укладений під час шлюбу; кредитний договір укладений в інтересах сім`ї; одержаний кредит використаний в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах одного з подружжя. Правам на спільну сумісну власність на квартиру кореспондує боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цієї квартири. Аналогічна правова позиція вкладена у постанові ВС від 02.04.2020 у справі № 638/17330/16-ц. Оскільки кредитні кошти були використані під час шлюбу для придбання квартири, в якій проживало подружжя до припинення відносин, тобто в інтересах сім`ї, відповідальність за кредитним договором № 2614/1107/71-010 від 19 листопада 2017 року, укладеним АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником є «Фінансова компанія Інвест-Кредо», т. 3, а. с. 40-47) та відповідачем [PERSON] , є спільним боргом позивачки та відповідача. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я відповідача в АТ «Альфа-банк», АТ «Укрсиббанк», ПАТ КБ «ПриватБанк», то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, відповідач користувався цими рахунками у період, коли сторони вже не проживали разом та не мали спільного бюджету, тобто ці кошти є його особистим майно, а по-друге, кошти на рахунках відсутні (т. 2, а. с. 109-171, 179-194). Жодних інших, належних та допустимих доказів наявності у відповідача до моменту припинення сторонами шлюбних відносин грошових коштів (заощаджень) стороною позивача суду не надано. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). З огляду на викладене вище позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом поділу спільного майна подружжя в рівних частках зі стягненням з відповідача на користь позивачки компенсації вартості проданих авто та визнанням боргу [PERSON] спільним боргом колишнього подружжя. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилами, встановленими статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальний розмір заявлених позивачкою позовних вимог становив 1 630 605 грн (302 590 + 689 085 + 270 250 + 133 520 + 235 060). У зв`язку з розглядом цієї справи вона понесла такі витрати на сплату судового збору, а саме: 5 286 грн (т. 1 а. с. 75), 4 320 грн (т. 2, а. с. 196), та на надання адвокатом правової допомоги в сумі 4 500 грн (т. 1, а. с. 74), а разом - 14 106 грн Позивачці виділено у власність майна на суму 1 438 630 грн, що становить 88 % від суми заявлених позовних вимог (1 438 630 Х100 % / 1 630 605 = 88 %), тому суд покладає на відповідача судові витрати в сумі 12 413,28 грн (14 106 Х 88%). Загальний розмір заявлених відповідачем позовних вимог становив 1 173 885,30 грн (302 590 +124 035,30 +108 330 +235 060 +270 350 +133 520) та вимоги про визнання богу спільним боргом. У зв`язку з розглядом цієї справи він поніс витрати зі сплати судового збору в сумі 9 605 грн (т. 1, а. с. 210). Відповідачеві виділено майна на суму 1 438 630 грн, тому витрати зі сплати судового збору несе повністю відповідач. Отже, за результатами заліку взаємних вимог суд покладає на відповідача судові витрати позивачки в сумі 2 808,28 грн. (12 413,28 - 9 605). На підставі викладеного,

Outcome: partial