Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Монастириська міська рада звернувшись до суду з вищевказаним позовом просить стягнути з [PERSON] на користь Монастириської міської ради Тернопільської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 74067 грн за землю, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позивача мотивовані тим, що [PERSON] з 16.01.2008 року володіє нежитловою будівлею за адресою: [ADDRESS] на праві власності та користується без правовстановлюючих документів земельною ділянкою площею 4064 кв.м, для обслуговування даної нежитлової будівлі, не здійснюючи необхідних заходів до оформлення свого права землекористування та несплачуючи плати на землю, а тому вважає, що відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.04.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 22.06.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та клопотання про закриття провадження по справі. 02.07.2021 року представником позивача до Монастириського районного суду Тернопільської області подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі та Відповідь на відзив на позовну заяву. 05.07.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Андрусенка І.Я. про закриття провадження у справі - відмовлено. 05.07.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області продовжено підготовче провадження. 08.09.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовку справи до судового розгляду закінчено, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача в останнє судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити врахувавши позицію викладену в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися хоча повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи на адресу суду не направляли. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. З 16.01.2008 року відповідач по справі [PERSON] на праві власності володіє нежитловою будівлею за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 21.01.2021 року за №241195559 та згідно договору купівлі-продажу ВКС №186476, ВКС №186477 від 14.12.2007 року. Земельна ділянка площею 0.4064 га, кадастровий номер 6124210100:02:001:0927, яка використовується для обслуговування нежитлової будівлі розміщеної за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , перебуває у комунальній власності, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6114263592021 сформованого 18.02.2021 року і згідно якого було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 21.11.2015 року, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки 31.12.2015 року. Таким чином, земельна ділянка загальною площею 0,4064 га кадастровий номер 6124210100:02:001:0927 розміщеної за адресою [ADDRESS] , на якій розташоване нерухоме майно відповідача є сформованою як об`єкт цивільного права. За заявою [PERSON] рішенням сесії Монастириської міської ради №612/2 від 27.06.2013 року останньому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,41 га для обслуговування нежитлової будівлі по [ADDRESS] . Рішенням сесії Монастириської міської ради №973/4 від 12.05.2015 року [PERSON] було продовжено термін надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,41 га для обслуговування нежитлової будівлі по [ADDRESS] . Проте, відповідач набувши право власності на нерухоме майно по даний час не оформив та не зареєстрував речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею, не уклав з Монастириською міською радою відповідного договору оренди, хоча фактично користується нею. Згідно з інформації Головного Управління ДПС у Тернопільській області №597 від 25.03.2021 року встановлено, що [PERSON] станом на 25.03.2021 року не є платником земельного податку чи орендної плати. Згідно рішення Монастириської міської ради №99 від 16.03.2016 року «Про внесення доповнення до «Положення про встановлення земельного податку», затвердженого рішенням сесії №1001 від 02.07.2015 року щодо встановлення розміру орендної плати у відсотка від нормативно-грошової оцінки землі» та №585 від 11.07.2017 року «Про внесення доповнення до «Положення про встановлення земельного податку», затвердженого рішенням сесії №1001 від 02.07.2015 року» встановлено орендну плату у відсотках від нормативно-грошової оцінки землі для земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території м.Монастириська встановлюється у розмірі 6% на рік. Позивач, посилаючись на норми законодавства вважає, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності, а наявність витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку суми безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за землю, доданий позивачем до матеріалів справи за №124 сформований 18.02.2021 року та №9-19-0.396-442/327-21 сформований 13.09.2021 року, є обов`язковою. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер 6124210100:02:001:0927 площею 4064 кв.м. становить 411483,94 грн. З розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю здійснених Монастириською міською радою (411483,94 грн (нормативно грошова оцінка) х 6% (ставка орендної плати) = 24689 грн (сума орендної плати за ріу) встановлено, що заборгованість [PERSON] за використання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] за період 2018-2020 роки з врахуванням строку позовної давності становить (24689 грн х 3 роки) = 74067,00 грн. Згідно направленого Монастириською міською радою [PERSON] листа від 25.02.2021 року №223/02-20, останньому було запропоновано в обов`язковому порядку сплатити безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати та укласти з Монастириською міською радою договір оренди на спірну земельну ділянку, проте дану вимогу [PERSON] залишено поза увагою та станом на 08.04.2021 року суму безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати не сплачено. V. Джерела права й акти їх застосування. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності». Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 року в справі №922/3208/19. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Частина 1 ст. 93 та ст. 125 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельноїділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 цього Кодексу). Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі ст. 1212 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщено. Відтак, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, №922/5468/14. З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі. Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 ЗК України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону). Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 ПК України (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17). Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71). Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 ст. 288 ПК України. Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку. Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 917/353/19. Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, показники, визначені Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в даній справі (411483,94 грн) є такими, що підтверджені належними і допустимими засобами доказування, а нарахування здійснені позивачем з розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю (411483,94 грн (нормативно грошова оцінка) х 6% (ставка орендної плати) = 24689 грн (сума орендної плати за ріу) за використання [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS] за період 2018-2020 роки з врахуванням строку позовної давності становить (24689 грн х 3 роки) = 74067,00 грн. суд вважає вірними і які підлягають задоволенню. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Зі змісту глави 15, ст.ст. 120, 125 ЗК України та положень ст. 1212 ЦК випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Наведені норми матеріального права та фактичні обставини справи, у їх сукупності, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved