Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Кредитна спілка «Спільна справа» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 4089 гривень 65 копійок, вказавши, що 27 січня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ухвалено заочне рішення у цивільній справі №686/23187/14-ц за позовом Кредитної спілки «Спільна справа» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №39-3/2014 І від 04.03.2014 року, в розмірі 6881 гривні 23 копійок та судових витрат в сумі 121 гривні 80 копійок з кожного. Рішення набрало законної сили 17 березня 2015 року. Станом на 07 липня 2017 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду виконано частково, відповідний виконавчий лист перебуває на виконанні в органах ДВС. На даний час залишок по кредитному договорі становить 349 гривень 17 копійок. А тому кредитній спілці спричинені збитки у вигляді інфляційних втрат повязаних із несвоєчасним виконанням рішення суду, за період з 17 березня 2015 року по 7 липня 2017 року, в розмірі 4089 гривень 65 копійок. Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі повторно в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2015 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь кредитної спілки «Спільна справа» 6881 гривню 23 копійки заборгованості та по 121 гривні 80 копійок з кожного судового збору. Рішення суду не виконане. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що слід стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати повязаних із несвоєчасним виконанням рішення суду, за період з 17 березня 2015 року по 7 липня 2017 року, в розмірі 4089 гривень 65 копійок.

Outcome: approved