Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У лютому 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. від 27 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 23680 таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання про стягнення на користь позивача судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений поза межами строку, передбаченого для вчинення зазначеної нотаріальної дії, тобто з дня виникнення права вимоги банку до [PERSON] на день вчинення виконавчого напису нотаріуса № 23680 від 27 жовтня 2017 року минуло понад три роки. Так, акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») та [PERSON] уклали договір кредиту № 032/29-122К від 24 квітня 2007 року. Виходячи з розрахунку вимог банку з повернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №032/29-122К від 24 квітня 2007 станом на 14 липня 2017 року, який був наданий приватному нотаріусу, останній платіж, що був здійснений [PERSON] - 01 вересня 2008 року. АКБСР «Укрсоцбанк» у зв`язку з простроченням [PERSON] оплати чергових платежів надсилав на адресу позивача лист від 20 січня 2009 року №4305-20/96-224 щодо негайного до 15 лютого 2009 року повернення заборгованості за кредитом та відсотками у розмірі 3 774,22 доларів США та 556,10 грн. При цьому, було повідомлено [PERSON] , що у разі невиконання таких вимог, стягнення буде звернено на заставне майно, а справу буде передано до судових органів, з покладенням на [PERSON] оплати нотаріальних послуг, державного мита та інших витрат пов`язаних з розглядом справи; вимогою від 20 січня 2009 року №4305-20/96-225 щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі: за кредитом - 1219,35 доларів США, за відсоткамами - 2533,15 доларів США, а також нарахованої пені -556,10 грн; попередження від 20 січня 2009 року № 4305-20/96-226 щодо сплати простроченої заборгованості у розмірі: за кредитом - 2 807,69 доларів США, за відсотками - 5 556,22 доларів США, а також нарахованої пені - 1 635,63 грн, протягом 5 робочих днів з моменту отримання даного попередження. На думку представника позивача такі обставини свідчать про те, що з 20 січня 2009 року банк однозначно встановив, що [PERSON] порушені умови кредитного договору, а тому з даного моменту у банка виникло право звернути стягнення на суму заборгованості за кредитом та процентами, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса у термін, що не перевищує трьох років. Поряд із цим, оскаржуваний виконавчий напис вчинений 27 жовтня 2017 року, тобто поза межами строку, передбачуваного законом для здійснення відповідної нотаріальної дії. Крім того, представник позивача зазначає, що дійсно, виконавчим написом запропоновано звернути стягнення за період 01 січня 2015 року по 14 липня 2017 року, однак фактично стягнення проводиться за період з 24 квітня 2007 року по 13 липня 2017 року на суму 70 260,88 доларів США. Також, п. 4.5 кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, як наслідок, позивач стверджує, що з 11 січня 2009 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Тому право кредитодавня нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, підстав для нарахування відповідачем відсотків після настання строку повернення всієї суми кредиту та відсотків, а саме: після 11 січня 2009 року, немає, вимога ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] відсотків, нарахованих за період після 11 січня 2009 року, є безпідставною. Підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню представник позивача також зазначає, що виходячи з наданого ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку вимог банку з повернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №032/29-122К від 24 квітня 2007 року станом на 14 липня 2017 року, починаючи з 20 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено нарахування процентів не, як це визначено кредитним договором у розмірі 12,85% річних, а в розмірі 15% річних. Однак, незважаючи на це, приватним нотаріусом Чуловським В. А. при відсутності на те документів, які визначають збільшення розміру процентів з 12,85% річних на 15% річних вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, розмір яких не передбачений кредитним договором. Тому позивач, вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. видано виконавчий напис з порушенням вимог законодавства, при цьому, у [PERSON] відсутня заборгованість щодо нарахованих процентів, а щодо вимоги про стягнення суми кредиту минув строк позовної давності. Процесуальні дії у цивільній справі Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 12 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, про що судом постановлено ухвалу. Аргументи учасників справи Відповідач про дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судового повідомлення про відкриття провадження у справі у спосіб, передбачений ЦПК України. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Однак, 12 квітня 2021 року на електрону адресу суду надійшли пояснення АТ «Альфа-Банк», яким представник банку заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Вбачається, що станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не були належним чином виконані, а отже не припинені, відповідач наділений правом вимагати від позивача виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. У зв`язку з цим вбачається, що банк мав право звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса, та банк звернувся до нотаріуса в межах строків звернення до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Крім того, нотаріусу були надані всі передбачені законодавством документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Відповідач вважає, що твердження позивача про вчинення виконавчого напису з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не подавали. Суд, у порядку загального позовного провадження, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом установлено, що 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 23680, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») заборгованість за кредитним договором № 032/29-122К від 24 квітня 2007 року, боржником за яким є [PERSON] , так як строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 01 січня 2015 року по 14 липня 2017 року. Указаний виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору № 032/29-122К від 24 квітня 2007 року, копія зазначеного договору наявна в матеріалах справи та останній укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] терміном кредитування з 24 квітня 2007 року по 23 квітня 2022 року зі сплатою 12,85 % річних. У пункті 2.6.2. вказаного договору передбачено, що у разі якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів, він зобов`язаним протягом строку, зазначеного у пунті 2.6.1 цього договору, підписати надану кредитором додаткову угоду внесення змін до цього договору та повернути її кредитору. Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до наданого нотаріусу розрахунку заборгованості у зв`язку з неповерненням позивачем [PERSON] кредитної заборгованості вбачається, що останній складений за період з 24 квітня 2007 року по 14 липня 2017 року та між тим, останнє зарахування коштів відбулось у розмірі 335,65 в валюті кредиту 01 вересня 2008 року. Поряд із цим, відповідно до наявної у матеріалах справи вимоги про усунення порушень від 20 січня 2009 року вих. № 43.05-20/96-225, банком встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинив виконувати належним чином, заборгованість за договором складає більше 30 днів, а саме заборгованість у розмірі: за кредитом - 1219,35 доларів США; за відсотками 2533,15 доларів США; нарахованої пені - 556,10 грн. У вимогі про усунення порушень, що направлялась перед вчиненням оспорюваного правочину, станом на дату розрахунку 14 липня 2017 року, загальна сума заборгованості становить 150 411,40 доларів США, а саме: за кредитом - 52148,35 доларів США; за відсотками - 70260,88 доларів США; за пенею за несвоєчасне повернення кредиту - 9083,17 доларів США, за пенею за несвоєчасне повернення відсотків 18 919,00 доларів США. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Відповідно до положень статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Установлено, що до заяви про вчинення виконавчого напису представник відповідача на підтвердження наявної заборгованості [PERSON] перед банком надав копію документа, що підтверджує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, з якої вбачається, що банком був проведений розрахунок за процентною ставкою 12,85 % до 16 жовтня 2008 року, а після цього за процентною ставкою 15%, що суперечить умовам кредитного договору № 032/29-122К від 24 квітня 2007 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , де встановлена ставка процентів за користування кредитом у розмірі 12,85 %. Будь-яких доказів того, що сторони узгодили процентну ставку у розмірі 15% річних у порядку, передбаченому пунктом 2.6.2. кредитного договору, суду не надано. Пунктом 1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 321 доларів США до 10 числа кожного місяця, починаючи з 2007 року. Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Крім того, відповідно до пунктів 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений пунктами 1.1, 2.4 цього договору. Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17) Згідно з пунктом 3.4 глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. Про той факт, що банком було встановлено порушене право, свідчить вимога про усунення порушень від 20 січня 2009 року вих. № 43.05-20/96-225, яка була надіслана позивачу, якою визначена прострочена заборгованість за договором, що складає більше 30 днів. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаному кредитному договору минуло не більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 01 січня 2015 по 14 липня 2017 року, тоді як кредитний договір між позивачем та відповідачем укладався у 2007 році. Позивач зазначає, що останній платіж за кредитним договором ним здійснено 01 вересня 2008 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 січня 2009 року. Між тим, звертаючи стягнення на запропоновану стягувачем суму заборгованості для задоволення вимог стягувача за період з 01 січня 2015 року по 14 липня 2017 року, заборгованість за яким включає і прострочену заборгованість за нарахованими відсотками, приватний нотаріус не врахував висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Установлено, що строк кредитування за договором № 032/29-122К від 24 квітня 2007 року, відповідно до положень пункту 4.5 договору настав 11 січня 2009 року. Тобто, після цієї дати банк не вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом. Однак, приватний нотаріус у розмір заборгованості, на погашення якої звернув стягнення на запропонований стягувачем розмір заборгованості, включив і проценти за період, який виходить за межі строку кредитування, що суперечить вимогам закону. За вславлених судом обставин, наданий нотаріусу розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, що вочевидь свідчить про наявний спір щодо розміру заборгованості, що визначений у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса від 27 жовтня 2017 року № 23680. На переконання суду, у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує строк позовної давності, з дня виникнення права вимоги, минуло більше трьох років, що виходить за трирічних строк, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років; розрахунок заборгованості проведений за відсотковою ставкою, іншою ніж визначена умовами договору та нараховані проценти за користування кредитом, поза межами строку кредитування, що є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved