Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], з участю третіх осіб - [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання права власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на частину земельної ділянки. До початку розгляду справи по суті позивач доповнив позовні вимоги, просить також визнати право власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на частину земельної ділянки площею 0,0481 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012. При цьому, позивач покликається на те, що частина земельної ділянки площею 0,0481 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0691 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012 поза волею територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради вибула з її володіння. Окрім того, право власності територіальної громади на вказану частину земельної ділянки оспорюється позивачами, які претендують на ділянку на підставі договору купівлі - продажу, укладеного 04.10.2010 р. між третьою особою - [PERSON] (як продавцем) та відповідачами - [PERSON], [PERSON] (як покупцями). Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 2444. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що земельна ділянка площею 0,0481 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відноситься до земель комунальної власності та належить територіальній громаді міста Львова. Розпорядження вказаною земельною ділянкою може здійснюватись виключно територіальною громадою м.Львова в особі Львівської міської ради шляхом прийняття рішень (ухвал) на засіданнях сесії Львівської міської ради. Будь-який інший спосіб розпорядження вказаною земельною ділянкою суперечить вимогам діючого законодавства, порушує публічний порядок та моральні засади суспільства. Окрім того, позивач покликається на ч. 1 ст. 143 Конституції України, ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, які визначають виключну компетенцію органу місцевого самоврядування здійснювати розпорядження землями комунальної власності, в тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам. З огляду на вищевказані норми, рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2009 року у справі № 2-2335/2009 р., яке стало формальною підставою вибуття частини земельної ділянки площею 0,0481 га по [ADDRESS] з володіння територіальної громади міста Львова та подальшого відчуження земельної ділянки на користь відповідачів, є неправомірним. Даний факт підтверджується тим, що вищевказані судові рішення були скасовані ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2010 року. Вказана обставина свідчить про вибуття частини земельної ділянки площею 0,0481 га по [ADDRESS] з володіння територіальної громади міста Львова поза її волею, а також наявність претензій щодо права власності на даний об'єкт у відповідачів. Враховуючи вищенаведене, позивач просить позов задоволити, витребувати з чужого незаконного володіння частину земельної ділянки площею 0,0481 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012, а також визнати право власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на дану частину земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі з підстав, кладених у фабулі позовної заяви. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позовних вимог не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, відповідачі покликалися на те, що вони є добросовісними набувачами спірної земельної ділянки, придбали її на підставі договору купівлі - продажу від 04 жовтня 2010 року у громадянина [PERSON], який на момент продажу земельної ділянки мав усі повноваження на її відчуження та мав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 655670, виданий Управлінням Держкомзему у місті Львові 26.01.2010 р. Окрім того, на думку відповідачів, оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335 не було оскаржене позивачем в апеляційному порядку, та набуло законної сили, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача за його згодою. При цьому, відповідачі вважають, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності (про порушення своїх прав позивач дізнався 26 листопада 2010 року, коли звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 04 жовтня 2010 року). Одночасно, з огляду на передачу земельної ділянки площею 0,45 га [ADDRESS] в оренду третій особі - ТОВ «Розвиток нерухомості» (а спірна земельна ділянка площею 0,0481 га входить до складу земельної ділянки площею 0,45 га, відведеної в оренду), Львівська міська рада не обмежена у володінні земельною ділянкою, що свідчить про відсутність порушення її прав та законних інтересів. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях та доповненнях до заперечень ( а.с.43-46, 172). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності за наявними матеріалами та доказами. Представник третьої особи - ТОВ «Розвиток нерухомості» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі- продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 2444). Відповідно до п. 1 вказаного договору, продавець продав, а покупці купили в рівних частках кожен одноквартирний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку. Згідно з п. 3 вищевказаного договору купівлі - продажу, право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на землю серія ЯК № 655670, виданим Управлінням Держкомзему у місті Львові 26.01.2010 р. Як вбачається зі змісту вказаного акту, підставою його видачі громадянину [PERSON] стало рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335/2009 р. (з виправленнями, внесеними ухвалою того ж суду від 21.12.2009 р.) та ухвала Львівської міської ради № 2865 від 09.07.2009 р. Зокрема, ухвалою Львівської міської ради № 2865 від 09.07.2009 р. «Про передачу у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» у приватну власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,0210 га, на якій був розташований належний [PERSON] на праві власності одноквартирний житловий будинок [ADDRESS]. Не погодившись із розміром земельної ділянки, наданої йому у власність ухвалою Львівської міської ради № 2865 від 09.07.2009 р., [PERSON] звернувся у Галицький районний суд м. Львова із позовом до Львівської міської ради про недійсність ухвали Львівської міської ради (в частині, що стосувалася [PERSON]) та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0691 га по. [ADDRESS]. 30.10.2009 р. Галицьким районним судом м. Львова було винесено рішення у справі № 2-2335/2009 р., яким задоволено позов [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа - Львівський міський відділ центру державного земельного кадастру. Вищевказаним рішенням суду визнана недійсною ухвала Львівської міської ради від 09.07.2009 р. «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», в частині п. 29 додатку до ухвали, визнане право власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0691 га по. [ADDRESS], зобов'язано Львівський міський відділ центру державного земельного кадастру провести реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку за гр. [PERSON] Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року внесено виправлення до рішення суду від 30.10.2009 року. На підставі вищевказаних документів [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га, кадастровий номер 4610136600:04:001:0012. Діючи на підставі вищевказаного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] продав земельну ділянку площею 0,0691 га разом з одноквартирним житловим будинком [ADDRESS] громадянам США - [PERSON], [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2444. Як встановлено судом, до складу земельної ділянки площею 0,0691 га (кадастровий номер 4610136600:04:001:0012), входить спірна земельна ділянка площею 0,0481 га про витребування якої просить позивач. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що вищевказана земельна ділянка неправомірно вибула з володіння територіальної громади м. Львова (в особі Львівської міської ради), проти її волі, з огляду на наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка площею 0,0481 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] відноситься до земель комунальної власності та належить територіальній громаді м. Львова. Розпорядження вказаною земельною ділянкою може здійснюватись виключно територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради шляхом прийняття рішень (ухвал) на засіданнях сесії Львівської міської ради. Будь-який інший спосіб розпорядження вказаною земельною ділянкою суперечить вимогам діючого законодавства, порушує публічний порядок та моральні засади суспільства. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Таким чином, вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок діюче законодавство відносить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад (сільської, селищної, міської). Суд не має повноважень на надання у власність земельних ділянок громадянам та юридичним особам, оскільки в такому випадку фактично підміняє орган місцевого самоврядування та переймає його повноваження. Відповідно до п. 14 листа Верховного Суду України № 19-3767/0/8-08 від 29.10.2008 р. при розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо не розгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду. З огляду на це, рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335/2009 р. не могло бути правовою підставою для виникнення у відповідача [PERSON] права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], що свідчить про те, що [PERSON] не набув законного права на володіння, користування та розпорядження вказаною ділянкою, в тому числі не міг проводити її відчуження шляхом укладення оспорюваного договору купівлі - продажу. З матеріалів справи вбачається, що Львівська міська рада звернулася до Галицького районного суду м. Львова із заявою № 1104/вих-2815 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335/2009. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2010 року заява Львівської міської ради була задоволена, рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. та ухвалу суду від 21.12.2009 р. було скасовано. За результатами розгляду справи № 2-1112/2011 (№2-2335/2009) по суті в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0691 га по [ADDRESS] було відмовлено, в решті позовних вимог провадження у справі закрито. Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, був підтверджений факт неправомірності вибуття земельної ділянки по [ADDRESS] з володіння територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що факт набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку на підставі судового рішення у справі № 2-2335, в якій Львівська міська рада виступала відповідачем, свідчить про наявність цивільно-правового спору та вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади міста Львова без її згоди. Суд вважає необгрунтованими посилання відповідачів на те, що у розгляді справи брав участь представник Львівської міської ради та останньою не було подано апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335. Вказані обставини не можуть свідчити про вибуття спірної земельної ділянки з володіння територіальної громади м. Львова за її волею (добровільно), оскільки виразником такої волі, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», може бути виключно Львівська міська рада. При цьому, підтвердженням добровільності вибуття земельної ділянки з володіння територіальної громади міста Львова, може бути лише рішення (ухвала) сесії Львівської міської ради про відчуження земельної ділянки на користь третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Враховуючи те, що вищевказана спірна земельна ділянка не надавалась гр. [PERSON] органом місцевого самоврядування, то будь-які дії по відчуженню вказаної ділянки [PERSON] третім особам є протиправними, порушують вимоги ст. 41, 143 Конституції України, ст. 319, 321, 327, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України, ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Крім того, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що діями відповідачів по набуттю права власності на земельну ділянку, яка належить до комунальної власності, прямо порушені майнові права територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (зокрема, право на володіння та розпорядження землями територіальної громади). Окрім того, діями відповідачів порушені майнові права третьої особи - ТОВ «Розвиток нерухомості». Як встановлено судом, ухвалою Львівської міської ради № 2377 від 30.05.2013 р. ТОВ «Розвиток нерухомості» був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4500 га на [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексів. 29 липня 2013 року між Львівською міською радою, як орендодавцем, та ТОВ «Розвиток нерухомості» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,4500 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136600:04:001:0015) була надана в оренду ТОВ «Розвиток нерухомості» терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексу. Спірна земельна ділянка площею 0,0481 га входить до складу земельної ділянки площею 0,45 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 4610136600:04:001:0015), яка була надана в оренду ТОВ «Розвиток нерухомості», що свідчить про триваюче порушення прав останнього. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на те, що земельна ділянка по [ADDRESS] вибула з володіння Львівської міської ради на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р., яке в подальшому було скасоване, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади м. Львова поза волею останньої. Одночасно, відповідачі [PERSON], [PERSON] не є добросовісними набувачами, а тому права власника земельної ділянки - територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради можуть бути захищені шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, право власності територіальної громади м. Львова на спірну земельну ділянку фактично не визнається відповідачами, які на підставі договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р. вважають себе власниками спірної земельної ділянки. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевказане, суд вважає обгрунтованою вимогу позивача щодо визнання права власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на частину земельної ділянки площею 0,0481 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012. Суд вважає необгрунтованими та не приймає до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності. При цьому, відповідач посилається на те, що про порушення свого права позивач дізнався не пізніше ніж 26 листопада 2010 року, коли звернувся із позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 04 жовтня 2010 року. Як встановлено судом, 26 листопада 2010 року Львівська міська рада звернулася до Галицького районного суду м. Львова із позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р. в частині продажу земельної ділянки площею 0,0481 га громадянам [PERSON], [PERSON]. Даний позов поданий з метою захисту права власності територіальної громади м. Львова на спірну земельну ділянку площею 0,0481 га. Таким чином, Львівська міська рада ще 26.11.2010 р. звернулася до суду щодо захисту порушеного права на володіння спірною земельною ділянкою. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах кого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права або інтересу. На даний час, цивільний спір у справі про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р. не вирішений, справа перебуває на розгляді у Галицькому районному суді м. Львова. При цьому, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2011 року позовні вимоги Львівської міської ради були задоволені. Вказане рішення було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2011 року, а рішення набуло законної сили. Однак, у постанові Верховного суду України від 07.12.2012 р., останній зробив висновок про те, що права позивача - Львівської міської ради підлягають захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову, що стало причиною скасування попередніх судових рішень Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ (ухвала від 10 грудня 2012 року), та направлення справи на новий розгляд. Таким чином, позивач лише 10 грудня 2012 року дізнався про те, що його права як власника спірної земельної ділянки не захищені, й підлягають захисту в порядку ст. 387 ЦК України. За таких обставин, суд погоджується з твердженнями позивача про наявність поважних причин пропуску позовної давності, та необхідність захисту порушених прав на підставі ч. 5 ст. 267 ЦК України. Одночасно, суд вважає безпідставними посилання відповідача на факт розпорядження земельною ділянкою позивачем, про що свідчить укладення договору оренди землі від 29 липня 2013 року між Львівською міською радою (орендодавцем) та ТОВ «Розвиток нерухомості». Укладення договору оренди землі не свідчить про факт володіння земельною ділянкою її власником, а лише про реалізацію повноважень, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Одночасно, наявність діючого договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р. свідчить про наявність спірної земельної ділянки у володінні відповідачів, та невизнання останніми права власності територіальної громади міста Львова на дану ділянку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов Львівської міської ради підлягає до задоволення.

Outcome: approved