Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось з позовом до суду про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.1997 року по 01.08.2012 року в розмірі 25097,21 грн., стягнення з відповідачів судових витрат по сплаті судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі перестали сплачувати за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. У подальшому представником позивача Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - Смілик Т.М. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.1996 року по 01.08.2014 року у розмірі 28299,57 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 250,97 грн., мотивуючи свою заяву тим, що позивачем було зроблено уточнення у розрахунках заборгованості періоду та суми виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. (а.с. 41) Представник позивача Смілик Т.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, додатково пояснила, що відповідачі періодично сплачували за житлово-комунальні послуги, однак не в повній мірі, від чого утворився борг, при цьому до позивача із заявами з приводу перерахунку сплати за житлово-комунальні послуги відповідно до зареєстрованих осіб у квартирі не зверталися, просила не застосовувати строк позовної давності, посилаючись на періодичну сплату заборгованості, а отже визнання відповідачами суми заборгованості. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, долучених до матеріалів справи (а.с. 47-48), додатково пояснила, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки при проведенні розрахунку позивачем не враховано ту обставину, що в квартирі не проживають всі зареєстровані особи, а тому нарахування мають проводитися відповідно до проживаючих осіб, при цьому оплату за житлово-комунальні послуги вона проводила частково, крім того, вважає, що позивачем при зверненні до суду пропущено трьохрічний строк позовної давності, а тому просила його застосувати та відмовити в цій частині у задоволені позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечення на позов не надавали. Заслухавши пояснення представника позивача Смілик Т.М., відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва № 891 від 11.12.1989 року вирішено, дозволити ЖЕК змінити договір найму квартири [ADDRESS] та укласти його з [PERSON], склад сім'ї якої: [PERSON], [PERSON] (а.с. 7) Згідно з даними зазначених у довідці № 502 від 06.09.2012 року, виданої ЖРЕО № 409 (Форма №3), зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] значаться: [PERSON], [INFO], її син - [PERSON], [INFO], сестра - [PERSON], [INFO] та племінник - [PERSON], [INFO] (а.с.6) Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. Згідно п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з лютого 1996 року та серпень 2014 року в розмірі 25299,57 грн. Разом з тим, під час судового розгляду справи, відповідачкою [PERSON] подано клопотання про застосування в межах спору загальних строків позовної давності, мотивуючи тим, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з лютого 1996 року по серпень 2014 року, однак з позовною заявою до суду звернувся лише 07.07.2014 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості до липня 2011 року задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до роз'яснень ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільних справах» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з розрахунком наданим позивачем, відповідачі заборгували підприємству позивача по сплаті за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з лютого 1996 року по серпень 2014 року 28299,57 грн. (а.с. 42-46) Під час розгляду судової справи, відповідачі не заперечували надані позивачем розрахунки на підтвердження позовних вимог, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем розрахунки відповідачами не надано. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що оплата за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з лютого 1996 року по серпень 2014 року має перерив тривалістю понад три роки, за які сплату за комунальні послуги не проводилося, позивач при цьому не звертався про порушення свого права, а тому суд враховуючи положення ст. 257 ЦК України, щодо встановлення загальної позовної давності тривалістю у три роки та ст. 267 ЦК України, щодо наслідків спливу позовної давності, приходить до висновку, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за період з лютого 1996 року до лютого 2004 року в загальному розмірі 9299,73 грн. Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Оскільки оплата за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] почала проводитися з лютого 2004 року та періодично проводилася станом на липень 2014 року в межах трьохрічного терміну, ці обставини найшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, що свідчить про визнання відповідачами обов'язку по сплаті за житлово-комунальні послуги, а тому враховуючи норму ст. 264 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з лютого 2004 року та станом на липень 2014 року в розмірі 18999,84 грн. (28299,57 грн. - 9299,73 грн.) підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] вказувала про те, що позивачем невірно проведені розрахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги з підстав того, що в квартирі проживають не всі зареєстровані особи, що є підставою для зменшення розміру платежів, при цьому відповідачка посилається на заяву адресовану відповідачу з приводу встановлення факту не проживання її сестри [PERSON] та племінника [PERSON] та акти не проживання останніх у квартирі. При цьому, суд критично відноситься до тверджень відповідачки [PERSON], оскільки під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] так і залишаються зареєстрованими у квартирі, а заява та акти про їх не проживання містять вимоги лише з приваду встановлення факту не проживання [PERSON] та [PERSON] а не зняття їх з місця реєстрації. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] в загальному розмірі 18999,84 грн. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового в сумі 243,60 грн., тобто по 60,90 грн.

Outcome: partial