Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що [INFO] в соціальній мережі Facebook за веб-посиланням [PERSON] розмістив повідомлення, в якому була викладена інформація з приводу того, що 14 вересня 2020 року [PERSON] організував святкування свого призначення та перебував на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, [PERSON] нецензурно висловлювався в адресу своїх підлеглих та погрожував, що у разі невиконання його вказівок буде застосовувати відносно них насильство. У повідомленні також було зазначено, що [PERSON] було звільнено з посади керівника Тернопільської прокуратури за вживання алкогольних напоїв на робочому місці та непорозуміння з колегами. Проте, інформація, розміщена [PERSON] в соціальній мережі Facebook є недостовірною. Поширення вказаної інформації принижує честь гідність та ділову репутацію [PERSON] . У зв`язку з цим, [PERSON] просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, яка була поширена [PERSON] на його особистій сторінці в соціальній мережі Facebook у повідомленні, опублікованому 18 жовтня 2020 року о 21 годині 40 хвилин за веб-посиланням https://www.facebook.com/ivan.dankiv/posts/3354854451263305, а також зобов`язати [PERSON] протягом 5 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом оприлюднення на його особистій сторінці в соціальній мережі Facebook. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.46-47). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.67). ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву (а.с.57-58), яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування свої заперечень проти пред`явленого позову вказав на те, що дійсно 18 жовтня 2020 року ним на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook було розміщене повідомлення з інформацією про [PERSON] . Проте, розміщена ним інформація є лише узагальненням відомостей про [PERSON] , які були поширені про нього у вересні цього року інтернет-виданнями. Тому відповідач лише власними словами виразив вже поширену інформацію, яка жодним чином не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім цього, [PERSON] є публічною особою, яка перебуває під прискіпливим наглядом суспільства, а тому має бути готовим до підвищеного рівня критики стосовно своєї особистості. Представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив (а.с.58-а-61), в якій наполягав на задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі, а також зазначив, що поширена про позивача інформація не підтверджена будь-якими доказами. Поширена відповідачем інформація є негативною, викладена неправдиво та містить відомості про події, яких не існувало взагалі. Тому вказане повідомлення, розміщене відповідачем, не може бути оціночним судженням та критикою професійної діяльності позивача. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що наказом Генерального прокурора Венедіктової І. №268к від 10 вересня 2020 року [PERSON] був призначений на посаду керівника Тернопільської обласної прокуратури строком на п`ять років з 11 вересня 2020 року (а.с.13). 18 жовтня 2020 року о 21 годині 40 хвилин в соціальній мережі Facebook за веб-посиланням [INFO] [PERSON] розмістив повідомленні наступного змісту: «Нещодавно звільнений з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури [PERSON] , дуже швидко знайшов собі нове тепле місце у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Центрального регіону. Нещодавно, читаючи новини Київщини, я дізнався багато цікавої інформації про «нові» кадри в оновлених прокуратурах. Найбільш яскравим прикладом «ефективності» реформ Офісу Генерального прокурора є історія [PERSON] , про яку я дізнався завдяки інформації небайдужими громадськими активістами та публічними діячами. 14 вересня керівником Тернопільської обласної прокуратури став 30-річний Микола Петришин. Той, у якого за останні роки з`явилось 2 квартири, 200-метровий будинок в Києві, земельні ділянки та 4 автомобілі. У день призначення [PERSON] на посаду керівника Тернопільської обласної прокуратури, а саме 14 вересня 2020р. новопризначений прокурор влаштував у себе в кабінеті гучний бенкет з алкоголем та великою кількістю гостей. На бенкеті прокурор добре хильнув оковитої та почав «наводити порядки». Розпочав прокурор з колективу, зібравши підлеглих у грубій формі змушував останніх присягати йому на вірність, орієнтуватись на нього, а не на вимоги Закону та виконувати будь-які його вказівки та накази, нецензурно лаявся та усім погрожував. А якщо вони небудуть підкорятись, то пообіцяв їх «їб*ти як тупих свиней». Заступник прокурора [PERSON] заявив, що Петришин собі дозволяє неприпустиме і прокурор має керуватись Законом, а не вказівками. Після цього [PERSON] . Покинув кабінет та повідомив Генерального прокурора про цей випадок. 15 вересня 2020 прокурор Петришин зібрав прес-конференцію, на якій заперечував проведення бенкету та власної неналежної поведінки та назвав такі заяви провокацією. На власний захист прокурор вказав на наявність певного акту Генеральної інспекції та СБУ, в якому начебто зафіксовано факт відсутності святкування, проте офіс Генерального прокурора жодним чином цю інформацію не підтвердив. І як результат, 16 вересня 2020р. прокурора Петришина було звільнено з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури за вживання алкогольних напоїв на робочому місці та непорозуміння з колегами. 16 вересня 2020 у Києві відбулось засідання дисциплінарної комісії Офісу Генерального прокурора України, на якій Петришину «переконливо» рекомендували подати у відставку, а надалі звільнили. Одним словом, бенкет не дуже вдався. Проте, навіть такі ганебні вчинки не зупинили шаленого кар`єрного росту прокурора Петришина. З 01.10.2020року його призначено заступником керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону України. У мене все! Браво!». Вказана обставина підтверджується роздруківкою з мережі Інтернет, приєднаною до матеріалів цивільної справи позивачем (а.с.35-38). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються главою 20 «Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. За змістом ч.1 та ч.2 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього\~Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до\~ч.1\~та ч.3\~ст.297,\~а також\~ч.1\~та ч.2\~ст.299\~ЦК України\~кожен має\~право на\~повагу до\~його гідності\~та честі та\~право звернутися\~до суду\~з позовом\~про захист\~її гідності\~та честі.\~Фізична особа\~має право\~на недоторканність\~своєї ділової\~репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У відповідності\~до ч.1,\~а також\~ч.4\~та ч.7\~ст.277\~ЦК України\~фізична особа,\~особисті немайнові\~права якої\~порушено внаслідок\~поширення про\~неї недостовірної\~інформації,\~має право\~на відповідь,\~а також\~на спростування\~цієї інформації. Спростування\~недостовірної інформації\~здійснюється особою,\~яка поширила\~інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 та п.18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію\~з прав\~людини і практику суду як джерело права. Так, у рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. У таких справах як «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), в яких йшлось про публічну критику політиків, ЄСПЛ дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому ЄСПЛ вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. б. норми процесуального права. У відповідності\~до ч.1\~ст.12,\~а також\~ч.1\~та ч.6\~ст.81\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з\~ч.1\~та ч.2\~ст.76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ч.1 ст.77 та ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У відповідності до положення ч.1 ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що [PERSON] визнав ту обставину, що ним особисто була розміщена інформація про [PERSON] в соціальній мережі Facebook за веб-посиланням [INFO] з вищезазначеним змістом (а.с.57-58). Згідно акту від 14 вересня 2020 року, складеного в присутності начальника сектору «К» УСБУ в Тернопільській області, ст. оперуповноважених ОВС підрозділу БКОЗ УСБУ в Тернопільській області, в.о. начальника відділу кадрової роботи та державної служби Тернопільської обласної прокуратури, головного спеціаліста відділу роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області, головного спеціаліста роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області, прокурора Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора, в період з 16 години 10 хвилин по 16 годину 44 хвилини був обстежений кабінет керівника Тернопільської обласної прокуратури, що розташований на другому поверсі приміщення прокуратури по вул. Листопадова, 4 у м. Тернополі. Зокрема було встановлено, що кабінет складається з трьох приміщень: кабінету (прохідного), кабінету кінцевого (з`єднаного окремим входом з попереднім) та вбиральні. Обстеженням у приміщенні кабінету не встановлено продуктів харчування, відкритих алкогольних напоїв, а також обстановки, яка б вказувала на споживання таких продуктів. У кухонному посуді, що знаходиться у кінцевому приміщенні кабінету у дерев`яній коробці темного кольору знаходиться напій під назвою «Pirates Crog №13», яка закрита та скріплена паперовою біркою. Крім цього, за наслідками обстеження кабінету [PERSON] було запропоновано пройти обстеження у медичному закладі на предмет вживання алкогольних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння. На вказану пропозицію [PERSON] погодився. Під час обстеження кабінету здійснювалась фото фіксація на мобільний телефон, що підтверджується відповідними фотоілюстраціями, приєднаними до акту (а.с.14-24). Аналізуючи вказаний акт, складений комісією осіб у вищезазначеному складі, суд погоджується з доводами позивача та його представників стосовно того, що розміщена відповідачем відносно [PERSON] інформація в соціальній мережі Facebook є недостовірною. Вказана інформація принижує честь та гідність [PERSON] , оскільки її зміст є вкрай негативним. Твердження відповідача, викладене в соціальній мережі Facebook, стосовно того, що 16 вересня 2020 року [PERSON] було звільнено з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури за вживання алкогольних напоїв на робочому місці та непорозуміння з колегами не відповідає дійсності та спростовується письмовими доказами, які містяться в матеріалах цивільної справи. Так, за змістом наказу Генерального прокурора Венедіктової І. №313к від 16 вересня 2020 року [PERSON] бу звільнений з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури з 17 вересня 2020 року у зв`язку з переведенням до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (а.с.12). Всупереч вимогам ч.1 ст.81\~ЦПК України [PERSON] не надав до суду жодного доказу на підтвердження того, що поширена ним інформація є достовірною Судом критично сприймається вказівка відповідача на те, що розміщена ним інформація є лише узагальненням відомостей про [PERSON] , яка була поширена про нього у вересні цього року інтернет-виданнями. Оскільки, відповідач не зазначив про існування будь-якого джерела, зокрема інтернет-видання, з якого він здобув зазначену інформацію про позивача. На переконання суду поширення вищевказаної інформації про позивача, враховуючи сутність такої поширеної інформації, не може бути віднесено до оціночних суджень та такої, яка стосується допустимої критики та оцінки роботи публічної особи, а стосується безпосередньо тверджень про факти, які були спростовані доказами, наданими позивачем. Крім цього, за змістом висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження №23659/20-61 від 23 вересня 2020 року (а.с.25-34), складеного судовими експертами [PERSON] та [PERSON] , з використанням електронної поліграфної системи (комп`ютерний поліграф) «Рубікон» модель «П-02» з серійним номером [NUMBER] , встановлено наступне: - у ході психологічного дослідження із використанням поліграфу у підекспертної особи [PERSON] комплексу значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що він розпивав спиртні напої 14 вересня 2020 року на робочому місці із заступниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не виявлено; - у ході психологічного дослідження із використанням поліграфу у підекспертної особи [PERSON] комплексу значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що він 14 вересня 2020 року застосував ненормативну лексику по відношенню до заступників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не виявлено; - у ході психологічного дослідження із використанням поліграфу у підекспертної особи [PERSON] комплексу значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що він застосовував погрози застосування будь-якого насильства відносно заступників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не виявлено; - у ході психологічного дослідження із використанням поліграфу у підекспертної особи [PERSON] комплексу значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що він примушував 14 вересня 2020 року заступників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виконувати будь-яку його вказівку, не виявлено; - у ході психологічного дослідження із використанням поліграфу у підекспертної особи [PERSON] комплексу значимих фізіологічних реакцій, які свідчать про те, що він примушував 14 вересня 2020 року заступників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] орієнтуватись в роботі на нього, а не на вимоги закону, не виявлено. VII. Висновки суду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що з метою відновлення особистих немайнових прав позивача, належить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, розміщену [PERSON] в соціальній мережі Facebook за веб-посиланням https://www.facebook.com/ivan.dankiv/posts/3354854451263305. Крім цього, [PERSON] слід зобов`язати протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили опублікувати спростування на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook. VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з положенням ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1682 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1682 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: approved