Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.05.2015 року, зареєстрований в реєстрі №222, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. та скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер 631030646101 від 06.05.2015 року, номер запису про право власності 9584092. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2016 року визнано винною [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4.ст.190, ч.1 ст.70 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, за ч.3 ст.358 КК України виправдано, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.06.2016 року вказаний вирок залишено без змін. Зазначає, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності покійній [PERSON], спадщину після неї ніхто не прийняв, тому вважає, що дане майно підлягає визнанню його відумерлим та переданню в комунальну власність територіальної громади. Стверджує, що [PERSON] не проживала з покійною [PERSON], тому не мала права відчужувати вищевказану квартиру. Просить позов задоволити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив, просив у такому відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив, подав письмові заперечення. Зокрема зазначив, що [PERSON] є добросовісним набувачем вищевказаної квартири, оскільки відповідач здійснила оплату за вказану квартиру, не була учасником кримінального провадження, нічого не знала щодо перешкод, які стосуються даної квартири, так само, як і органи державної реєстрації права власності. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Управління державної реєстрації Львівської міської ради в судове засідання не з′явився, подав письмові заперечення. Зокрема зазначив, що Управління державної реєстрації Львівської міської ради є неналежним відповідачем, оскільки оскаржуваний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом та ним прийнято рішення про реєстрацію права власності. Просить у задоволенні позову відмовити. Окрім того, просив позовну заяву розглядати без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Тимків І.М. у судове засідання не з′явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2016 року у кримінальній справі №461/11285/15-к [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4.ст.190, ч.1 ст.70 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна. За ч.3 ст.358 КК України [PERSON] виправдано. На підставі ст.ст.75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком на два роки та покладено обов'язки, передбачені ст.76 КК України періодично реєструватись в кримінально-виконавчій інспекції та повідомити про зміну місця роботи та проживання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2016 року відносно [PERSON] залишено без змін. З вищевказаного вироку вбачається, що [PERSON], маючи умисел заволодіти квартирою [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, ввівши в оману приватного нотаріуса, використовуючи підроблені документи (довіреність, паспорт), здійснила неправомірне відчуження квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] Згідно висновку експерта №6/315 від 29.07.2015 року, наданого НДЕЕКЦ, бланк довіреності з номером 25АА0560150, посвідченого 28.02.2012 року нотаріусом Уссурійського нотаріального округу Приморського краю Російської Федерації Андрущак С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1 Д-283 не містить поліграфічні способи друку, що використовуються при виготовленні бланків типових документів. Бланк даної довіреності виконаний з використанням комп′ютерної чи іншої оргтехніки кольорового відтворення зображення струменевим способом друку. З відповіді нотаріуса Уссурійського нотаріального округу Приморського краю Російської Федерації Андрущак С.М. №673 від 12.08.2015 року вбачається, що нею 28.02.2012 року не посвідчувалась довіреність за реєстровим номером №1Д-283 від [PERSON] на ім'я [PERSON] Тобто [PERSON] використала завідомо підроблену довіреність, а також паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 26.02.1999 року Галицьким РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області на ім'я [PERSON] з неправдивими відмітками Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про зняття 16.03.2007 року з реєстрації за адресою [ADDRESS] та про її реєстрацію за адресою: [ADDRESS] надавши їх приватному нотаріусу Тимків І.М. для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року висновок суду про винуватість [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України за наведених у вироку обставинах, ґрунтується на належних та допустимих доказах, здобутих у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, є правильним і в апеляційному порядку не оскаржується. Окрім того, судом встановлено, що квартира [ADDRESS], загальною площею 23,0 кв.м належала на праві власності покійній [PERSON], яка померла [INFO] Необхідно також зазначити, що Галицьким районним судом розглядалась справа № 461/10755/15-ц за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю з покійною [PERSON] та визнання права власності в порядку спадкування за законом на усе майно, що належало покійній [PERSON], яка померла [INFO] року. Рішенням Галицького районного суду від 18 квітня 2016 року відмовлено [PERSON] в позовних вимогах, щодо встановлення факту проживання однією сім′єю та визнання права власності в порядку спадкування. Згідно акту ЛКП «Снопківське» від 24.06.2015 року, складеного працівниками ЛКП та дільничним інспектором, [PERSON], [INFO], була зареєстрована та проживала до дня смерті одна у вищевказаній квартирі та відповідно до акту ЛКП «Снопківське» від 26.10.2015 року квартира [ADDRESS] опечатана працівниками ЛКП «Снопківське», в ній ніхто не проживає і в таку не заходить. Відповідно до довідки ЛКП «Снопківське» заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], де проживала [PERSON] станом на 04.11.2016 року становить 1989,21 грн., що може свідчити про те, що за вказаною адресою ніхто не проживає. З акту ЛКП «Снопківське» від 03.11.2016 року також вбачається, що квартира [ADDRESS] опечатана в 2015 році, печатка наявна на день складання такого акту. Також встановлено, що згідно листа Львівського комунального підприємства «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг» від 14.07.2015 року № 343, [PERSON] похована 25.11.2014 року на Голосківському кладовищі, поле [NUMBER], безпосереднім замовником на організацію та проведення поховання, згідно договору замовлення № 0021325 від 24.11.2014 року була [PERSON] - працівник Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. З листа Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян від 17.11.2015 року №662 вбачається, що [PERSON], [INFO], була прийнята на обслуговування у даний центр соціального обслуговування пенсіонерів відповідно до заяви від 09.10.1998 року та договору від 09.10.1998 року. У зв′язку з реорганізацією центру наказом від 23.11.2011 року №83-оп [PERSON] прийнято на безоплатне соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома Галицького району, договір від 23.11.2011 року. Таким чином, з викладеного випливає, що ніхто із вищезазначених осіб ні [PERSON], ні [PERSON] ні [PERSON] не проживали з покійною [PERSON], спадкова справа після смерті останньої не заводилася, спадщину після її смерті ніхто не прийняв, тому майно [PERSON] підлягає визнанню його відумерлим та переданню в комунальну власність територіальної громади. Суд зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об′ктів нерухомого майна щодо об′кта нерухомого майна №71828936 від 31.10.2016 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 22.4 кв.м зареєстровано 06.05.2015 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири серії 222, виданого 06.05.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М., номер запису про право власності 9584092. Так, відповідно до ст.1272 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, тобто фізичні та юридичні особи, повинні врахувати вимоги щодо здійснення цивільних прав, встановлених у ЦК та інших актах цивільного законодавства. Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст.228 ЦК України, зокрема правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. При кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи преюдиціальний висновок судових рішень про відсутність волевиявлення власника квартири [PERSON] на відчуження вказаної квартири [PERSON], суд вважає за можливе у відповідності до ч.ч.1,3 ст.203 та ст.216 ЦК України визнати недійсним цей договір та скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу №222 від 06.05.2015 року. Суд приймає до уваги покликання представника відповідача - Управління державної реєстрації Львівської міської ради на те, що останній є неналежним відповідачем та вважає за необхідне в частині пред′явлення позову до Управління державної реєстрації Львівської міської ради відмовити, оскільки державним реєстратором права приватної власності за [PERSON] квартири [ADDRESS] нотаріального округу Тимків І.М. Окрім того, оскільки позовні вимоги задоволено відносно [PERSON] та [PERSON], суд, відповідно до ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з останніх на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00 грн. з кожного, а всього 2756,00 грн.

Outcome: approved