Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 09.03.2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що 10 серпня 2007 року між [PERSON] та позивачами був укладений договір дарування частини житлового будинку, за яким [PERSON] подарувала позивачам 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожному по 1/3 частині. Згідно пункту 1.2 договору дарування в цілому житловий будинок з надвірними спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 553 кв.м. Станом на момент укладення договору дарування від 10.08.2007 року [PERSON] належало на праві власності 2/3 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, площею 0,0548 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , однак з невідомих позивачам причин вона не повідомила їх про належність їй на праві власності земельної ділянки під будинком та відповідно не подарувала належну їй частину земельної ділянки. Вважають, що до них перейшло також право власності на 2/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0548 га, що розташована за вказаною адресою, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 лютого 2004 року. 26.04.2021 року [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що рішенням Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 132-ХХІV від 13 вересня 2002 року [PERSON] спільно з [PERSON] отримали Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0548 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням того, що позивачі за первісним позовом просять визнати за ними право власності по 1/3 частині земельної ділянки за кожним, вважає, що це фактично призведе до припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку та виникнення права спільної часткової власності, в якій її частка у праві власності не буде визначена. Заяви, клопотання 15.07.2021 року та 15.09.2021 року від представника позивачів за первісним позовом - адвоката Арнаута А.Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 15.07.2021 року від позивачки за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. 22.04.2021 року від відповідача за первісним позовом - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. 15.07.2021 року від позивачки за зустрічним позовом [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Аргументи учасників справи Позивачі за первісним позовом та їх представник в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно заяв від 15.07.2021 року позовні вимоги підтримують в повному обсязі, зустрічний позов визнають. В судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 15.07.2021 року первісний позов визнає в повному обсязі, зустрічний позов підтримує. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 22.04.2021 року вимоги визнає в повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом 10 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування частини житлового будинку, за яким [PERSON] подарувала останнім 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках кожному (по 1/3 частині), що підтверджено договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. (а.с.10), витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року (а.с. 11, 12). Згідно п. 1.2 договору в цілому житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 553 кв.м. [PERSON] належить 1/3 частина вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.1996 року, посвідченого Ізмаїльською районною нотаріальною контрою. На підставі рішення Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 132-ХХІV від 13 вересня 2002 року, [PERSON] та [PERSON] отримали Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007537 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0548 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). 02 лютого 2004 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] на земельну ділянку площею 0,03653 га, що знаходиться в [ADDRESS] , виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 007537, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 2528, виданого Ізмаїльською міською радою 01.10.2002 року (а.с.14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.11.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №1584 (а.с.15). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] (а.с.72). Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову та зустрічного позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України (станом на час укладення договору дарування), До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні і ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до ст. 120 ЗК України (станом на час укладення договору дарування), До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно висновку\~Великої Палати\~Верховного Суду\~у постанові\~від 16.06.2020\~року по\~справі №\~689/26/17, при\~відсутності окремої\~цивільно-правової\~угоди щодо\~земельної ділянки\~при переході\~права власності\~на об`єкт\~нерухомості слід\~враховувати те,\~що зазначена\~норма закріплює\~загальний принцип\~цілісності об`єкта\~нерухомості,\~спорудженого на\~земельній ділянці,\~з такою\~ділянкою (принцип\~єдності юридичної\~дол.\~земельної ділянки\~та розташованих\~на ній\~будинку,\~споруди).\~За цією\~нормою визначення\~правового режиму\~земельної ділянки\~перебувало у\~прямій залежності\~від права\~власності на\~будівлю і\~споруду та\~передбачався роздільний\~механізм правового\~регулювання нормами\~цивільного законодавства\~майнових відносин,\~що виникали\~при укладенні\~правочинів щодо\~набуття права\~власності на\~нерухомість,\~споруджену на\~земельній ділянці,\~та правового\~регулювання нормами\~земельного і\~цивільного законодавства\~відносин при\~переході прав\~на земельну\~ділянку у\~разі набуття\~права власності\~на вказану\~нерухомість.\~Враховуючи принцип\~єдності юридичної\~дол.\~земельної ділянки\~та розташованих\~на ній\~будинку,\~споруди,\~слід зробити\~висновок,\~що земельна\~ділянка слідує\~за нерухомим\~майном,\~яке придбаває\~особа,\~якщо інший\~спосіб переходу\~прав на\~земельну ділянку\~не визначено\~умовами договору\~чи приписами\~законодавства. Стаття 120 ЗК України\~(у чинній редакції),\~стаття 377 ЦК України\~(у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.\~ Судом встановлено, що на час укладення позивачами за первісним позовом договору дарування від 10.08.2007 року 2/3 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , договір про\~відчуження належної\~дарувальнику частини\~земельної ділянки\~для обслуговування\~цього будинку\~площею 0,03653\~га (2/3\~частини від\~загальної площі\~земельної ділянки)\~укладено не\~було,\~що порушує загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою, тому підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання за ними права власності на частину спірної земельної ділянки по 1/3 частині за кожним. З огляду на викладене, підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] як власниці 1/3 частини вищевказаного житлового будинку про визнання права власності на 1/3 частину спірної земельної ділянки. Крім того, сторони вимоги позову та зустрічного позову визнали, визнання позовів закону не суперечить, прав та інтересів інших осіб не порушує, тому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України позовні вимоги сторін підлягають задоволенню.

Outcome: approved