Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Гак О.С., звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.08.2015 по 31.08.2020 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 95\~626,89 грн., яку відповідачами сплачено у повному обсязі не було. Також зазначено, що на адресу відповідачів неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] борг у розмірі 95\~626,89 грн. та судовий збір у розмірі 2\~102,00 грн. Ухвалою судді від 10.10.2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 23.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Петрової М.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначивши що сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до приміщення за адресою: [ADDRESS] , нарахована не вірно і потребує перерахування, оскільки визначений період заборгованості, з 01.08.2015 року по 31.08.2020 року знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності. Також, зазначено, що відповідач [PERSON] , з 10.06.2020 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачі у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] - адвоката Петрової М.О., дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою, однак відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради 10.06.2020 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідачів за період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2020 року, складає 95\~626,89 грн. Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ\~від 21\~липня 2005\~року №\~630 та іншими нормативно-правовими актами України. Обов`язок Споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст.ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Стаття 526\~ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно ст.322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правилами та Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №\~1875-ІV\~від 24\~червня 2004\~року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідно договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Нормою п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону закріплено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13) Відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє відповідача обов`язку щодо оплати наданих їм послуг з централізованого опалення. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачці, надавались постійно і в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Разом із тим, відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з серпня 2015 року не здійснювали оплату за надані послуги в повному обсязі, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з серпня 2015 року здійснювалася не у повному обсязі. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 26 жовтня 2020 року (відповідно до дати поштового відправлення), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до серпня 2017 року. За ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, що підтверджується їх заявами. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги за період серпня 2015 року по серпень 2020 року (включно), задоволенню підлягають позовні вимоги за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року (включно). Виходячи з розрахунку заборгованості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, розмір вартості наданих відповідачам послуг за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно, склав 68\~965,24 грн., за цей період відповідачами сплачено заборгованість за отримані послуги у розмірі 8\~632,01 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, а солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає сума заборгованості за централізоване опалення у розмірі 60\~333,23 грн. Щодо стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, Концерн «МТМ» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є власником квартири або її наймачем, якщо квартира не перебуває у приватній власності, та є споживачем наданих послуг. У матеріалах справи відсутній договір про надання послуг, який би був підписаний [PERSON] або відкритий особовий рахунок на її ім`я. Більш того матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована, і згідно довідки, яка надана, Департаментом реєстраційних послуг, з 10.06.2020 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок відкритий не на ім`я [PERSON] . Отже [PERSON] не може вважатися користувачем послуг наданих Концерном «МТМ» у зазначену квартиру. Вказані обставини спростовують доводи позивача, що відповідач [PERSON] є споживачем наданих за адресою: [ADDRESS] послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідно позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості на надані у вказану квартиру послуги є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, у період у який виникла заборгованість перед позивачем, [PERSON] у квартирі не проживала та її власником не була, тому у задоволенні позовних вимог відносно неї необхідно відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1\~324,26 грн.

Outcome: partial