Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Керівник Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області звернувся до Шепетівського міськрайонного суду в інтересах держави з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним наказу та зобов`язання витребувати земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825587000:05:022:0702), що знаходиться за межами населених пунктів Рилівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 02 листопада 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, який в подальшому її продав [PERSON] . Наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка витребуванню у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оскільки [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07 березня 2018 року №22-1356-СГ отримав у приватну власність (право зареєстровано 13 березня 2018 року) земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825085400:02:007:0016) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, а тому на час отримання спірної земельної ділянки він вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Тому, прокурор просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ, витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825587000:05:022:0702) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Рилівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений за пред`явлення цього позову. Ухвалою суду від 22 липня 2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17 серпня 2020 року. 07 серпня 2020 року через канцерялію суду надійшов відзив від представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за довіреністю №0-22-0.6-5/62-20 Плюх В.О., в якому представник просила відмовити у позовній вимозі про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7698-СГ від 26 жовтня 2018 року, оскільки відповідач [PERSON] звертався з відповідними заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому власноручно зазначав, що правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не скористався, поданими заявами останній фактично ввів в оману Головне управління, що стало наслідком прийняття оскаржуваного наказу. Вказуючи на те, що відповідач надав недостовірну інформацію, що стало підставою для надання управлінням дозволу, просила не стягувати судові витрати з управління. 14 серпня 2020 року представник позивача - прокурор Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області Комар І. через канцелярію суду подав відповідь на відзив, зазначивши, що прокурором обрано належний спосіб захисту в частині визнання недійсним спірного наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницьеій області, оскільки одним із способів захисту є визнання незаконним рішення ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, а також те, що для витребування спірної ділянки у [PERSON] потрібно встановити отримання [PERSON] спірної земельної ділянки. Просив задоволити позовні вимоги керівника Шепетівської місцевої прокуратури Хмельницької області в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - прокурор Шепетівської місцевої прокуратури Семенюк Н.В. позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Макарова М.В. в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника, заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов суду не подали. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Ч.3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації - державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Судом встановлено, що згідно Наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825587000:05:022:0702), що розташована за межами населених пунктів Рилівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу 02 листопада 2018 року в Державному реєстрі речових прав на майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстр Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Вищевказаний наказ було прийнято після того, як [PERSON] отримав у приватну власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07 березня 2018 року №22-1356-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825085400:02:007:0016), що розташована на території Пархомовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України, [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою від 31 липня 2018 року надав недостовірну інформацію про те, що не використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Враховуючі викладені вище обставини, з яких видно, що відповідач [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ) двічі використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 жовтня 2018 року №22-7698-СГ, який прийнятий із порушенням вимог ч.4 ст.116 ЗК України є неправомірним і підлягає до скасування. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, Хмельницька область, Шепетівський район, Рилівська сільська рада, кадастровий номер 6825587000:05:022:0702 припинено на підставі договору купівлі-продажу №119 від 15 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського районного нотаріального округу Хмельницької області Артемовою Л.Я., згідно якого [PERSON] вказану земельну ділянку продав відповідачу [PERSON] . При цьому, [PERSON] придбала вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Згідно із п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Оскільки у справі не доведено протилежного, суд вважає [PERSON] добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Разом з тим, оскільки сама земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, то вона підлягає витребуванню у [PERSON] . Згідно постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 у справі за № 6-92цс13 особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Стаття 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Суспільний інтерес, який полягає в поверненні в розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон, набув право власності на неї. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 у справі № 6-1376цс16. Судові витрати, зокрема сплачені позивачем в сумі 4204 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданим до матеріалів справи платіжним дорученням.

Outcome: approved