Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У листопаді 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить судстягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 04.10.2020 по кредитному договору № б/н від 04.02.2013 року в розмірі 60098 грн.53 коп. Аргументує свої вимоги тим, що 04.02.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви, якою відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У звязку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 04.10.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 60098 грн.53 коп., яку відповідач в добровільному порядку не повертає. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні. 12.05.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає про невизнання позовних вимог, посилається на те, що Анкета -заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких би суд мав реальну можливість встановити укладення договору, конкретні його умови, відсоткову ставку кредиту, строк дії договору, розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним джерелом і не може свідчити про умови кредиту, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 13.05.2021 року відповідачем у справі подано заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначено про невизнання позову та прохання відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилися, але попередньо надав заяву в якій позовні вимоги не визнає, просить справу розглянути без його участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 04.02 2013 року [PERSON] надав ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив, що погоджується, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 04.02.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку, строк дії якої зазначено у довідці про отримання картки відповідачем. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1. 2.3, 2.12.4 Договору, на підставі яких яких відповідач дав згоду щодо прийняття будь-якого рішення щодо кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Витягом з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. 04.10.2020 року Банком проведено розрахунок заборгованості за договором кредиту №б/н від 04.02.2013 року, в якому зазначено, що заборгованість боржника [PERSON] на час проведення розрахунку становить 60098,53 грн, яка складається з наступного: -46899,12 грн.- заборгованість за тілом кредита; -в.т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; -46899,12 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; - 13199,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України; - 0,00 грн. нараховано пені; - 0,00 грн. нараховано комісії; V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Судом встановлено, що 04.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті - заяві від 04.02.2013 вказано лише про те, що відповідач підписав анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємств та керівників корпоративних клієнтів). Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом та щодо можливих штрафних санкцій. До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд констатує,що відповідач не визнав обставин ознайомлення ним та підписання умов та тарифів,а позивачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з конкретними Умови та правила банківських послуг та тарифами. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованість за простроченими відсотками 13199,41 грн., необхідно відмовити. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості,добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь банку 46899 грн.12 коп. як тіло кредиту - підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1639 грн. 56 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду, виходячи із розрахунку (2102 грн. х 78 % (задоволені позовні вимоги)). На підставі наведеного, ст.ст.247,263-265,273,279, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial