Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. До суду звернувся представник АТ «Ощадбанк» в особі філії - ЛОУ АТ «Ощадбанк», адвокат Гребенар О.В. з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 170,68 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 729182 від 17.08.2012 року згідно якого Банк відкриває Відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за користуванням платіжною карткою розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах Позивача. Банк встановлює кредит у сумі 9 900,00 грн., процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24,00% річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Відповідно до «Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» проценти нараховуються на фактично отриману суму кредиту та за строк фактичного користування ним. Сплата процентів за користування кредитом, процентів за несанкціонованим овердрафтом та сплата комісійних винагород здійснюється 25 числа кожного місяця шляхом списання коштів з рахунку Відповідача. Банк надав Відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. Відповідач заборгованість за кредитом, відсотками та іншими витратами не погасив, у результаті чого станом на 07.06.2018 року заборгованість складає 15 170,68 грн., у тому числі: сума основного боргу складає 8 511,44 грн.; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом складає 3 456,42 грн.; сума заборгованості за РКО складає 6,00 грн.; витрат від інфляції на суму простроченого кредиту складають 1 378,85 грн.; витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів складають 1 210,23 грн.; 3 % річних на суму простроченого кредиту складає 325,30 грн.; 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів складає 282,44 грн.. За таких обставин, посилаючись на умови договору та норми законодавства Позивач просить стягнути з Відповідача суму заборгованості та понесені судові витрати. Аргументи учасників справи. Представник Позивача, адвокат Гребенар О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Під час дослідження судом доказів, та виникненням питання з приводу нарахування відсотків за іншою - більшою ставкою ніж це передбачено договором, пояснив суду, що зміна процентної ставки за користування кредитом передбачена умовами договору, а нарахування процентів. зумовлено датою виникнення заборгованості та моментом переведення рахунку до статусу «заблокований (заборгованість)». Строк дії карти до 07/16. Період нарахування РКО обумовлено підключенням Відповідачу послуги СМС- банкінг, та її відключенням. Інфляційні втрати розраховані з березня 2017 року по травень 2018 року, з огляду на те, що останні зміни параметрів кредитування клієнта відбулися 28.02.2017 року, а розрахунок заборгованості виконаний станом на 07.06.2018 року. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи, мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права Згідно розрахунку заборгованості, станом на 07.06.2018 року та звіту щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом з 07.06.2015 по 07.06.2018, сума заборгованості [PERSON] складає: 8 511,44 грн. - сума основного боргу; 3 456,42 грн. сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 6,00 грн. - сума заборгованості за РКО; 1 378,85 грн. - витрати від інфляції на суму простроченого кредиту; 1 210,23 грн. - витрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 325,30 грн. - 3 % річних на суму простроченого кредиту; 282,44 грн. - 3 % річних на суму нарахованих та несплачених процентів. (а.с. 4-6, 7-8) Відповідно до копії договору № 729182 від 17.08.2012 року, Позивач та Відповідач уклали договір про відкриття поточного рахунку для зарахування заробітної плати/пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної карти за дебетово-кредитною платіжною схемою, відповідно до умов якого Банк відкриває Відповідачу рахунок № [NUMBER] у гривнях, та має право отримувати плату за надані послуги згідно з Тарифами, нараховувати проценти за перевищення витратного ліміту та проценти за користування кредитом згідно з Тарифами, вимагати відшкодування всіх витрат, в тому числі процентів, штрафів, пені та сплати заборгованості (п. 3.1.2. договору); договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до закриття рахунку і завершення всіх розрахунків по ньому відповідно до п. 11.4 цього договору (п. 11.1. договору) (а.с. 17-18) Згідно копії додаткового договору № 2 до договору № 729182 від 17.08.2012 року, укладеного 01.10.2013 року Банк встановлює Відповідачу кредит у сумі 9900,00 грн.. Строк кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 річних і сплачується щомісячно. (а.с.21) Відповідно до п. 3.1. Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк», до договору № 729182 від 17.08.2012 року, термін дії платіжної картки проставлено на її лицьовому боці. По закінченні цього терміну необхідно Відповідачу надати до Банку заяву про видачу нової платіжної картки або закрити рахунок. Якщо додаткову чи корпоративну Платіжну картку занесено до «стоп-листа», заяву про видачу нової платіжної картки можна надати в Банк лише за письмовою згодою власника рахунку. (а.с.20) Письмові пояснення по справі від 08.05.2020 р., та додані до них документи, які подані на стадії дослідження доказів у справі, тобто з пропущенням строку їх подання встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України, та без клопотання про приєднання до матеріалів справи, судом не оцінюються. Окрім того, у судовому засіданні представник Позивача просив суд дані пояснення не враховувати. Так, судом встановлено, що Позивачем було встановлено Відповідачу кредитну лінію у сумі 9900,00 грн., якою скористався Відповідач, однак заборгованість за кредитом у розмірі 8 511,44 грн. не погасив. Тому вимоги Позивача в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. щодо стягнення відсотків за користування кредитом, втрат від інфляції, 3% річних на суму нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом та втрат від інфляції та 3 % річних нарахованих на суму простроченого кредиту, суд приходить до наступного Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно першого речення ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦУ України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), з яким погодились, зокрема, колегія суддів Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.10.2019 р., справа № 381/3511/15ц, колегія суддів Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.12.2019 р., справа № 308/7967/15-ц. Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Судом встановлено, що строк кредиту було встановлено на відповідний період дії платіжної картки, а при випуску картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. При цьому період дії платіжної картки наданої Відповідачу суду невідомий. Так, з наявних у справі матеріалів, неможливо визначити строк кредитування, тобто невідомо коли припинилося право Позивача нараховувати відсотки за користування кредитом. Як наслідок неможливо а ні перевірити, а ні розрахувати вказані відсотки. Окрім того, згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Судом встановлено, що згідно додаткового договору № 2 до договору № 729182 від 17.08.2012 року, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 24 % річних і сплачується щомісячно. Однак, згідно наданого розрахунку заборгованості, розрахунок відсотків за користування кредитом Позивачем здійснено за вищою ніж передбачено це договором процентною ставкою, а саме 28% річних, що не відповідає вимогам закону та ще раз вказує на неправильність здійсненого Позивачем розрахунку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення з Відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, у зв`язку з невірно проведеним Позивачем розрахунком даного виду заборгованості, оскільки застосована при розрахунку процентна ставка не відповідає ставці погодженій сторонами у договорі, та невідомим строком в межах якого можуть нараховуватися відсотки. У зв`язку з вказаним суд не може навести у рішенні свій розрахунок. Як наслідок, а ні перевірити, а ні розрахувати розмір втрат від інфляції та 3% річних нарахованих на суму відсотків за користування кредитом неможливо, адже невідома сама сума відсотків на яку вони мають нараховуватися та час прострочення. Враховуючи те, що строк кредитування невідомий, неможливо визначити час прострочення за який можливо було б здійснити і нарахування втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми кредиту. щодо стягнення заборгованості за РКО Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно ч. 3 ст 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Так, встановлення Позивачем клієнту плати за підключення його до послуги СМС - банкінгу, про що заявляв представник Позивача, було заборонено діючим на той час законодавством України. За таких обставин підстав для стягнення з Відповідача витрат на РКО не вбачається. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Відповідач не виконав грошове зобов`язання та має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 511,44 грн., тому вимоги в цій частині є законними та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial