Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 23.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] та визначити місце проживання дитини з батьком. Ухвалою від 19.12.2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 13.02.2019 року зобов`язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . 20.03.2019 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення судових витрат. 09.04.2019 року стороною позивача [PERSON] до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 04.07.2019 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 04.07.2019 року зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30.01.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою від 24.09.2020 року прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог та закрито провадження по справі у частині позовних вимог про стягнення аліментів. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, залишено без розгляду. 09.11.2020 року представник позивача - адвокат Оксюта М.О. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача, в якій зазначила, що вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, будь-яких заяв на адресу суду не надавала. Що стосується участі представників третіх осіб судом встановлено, що представники Органу опіки та піклування Київської та Малиновської районної адміністрації ОМР до судового засідання не з`явились, повідомлялись алежним чином, від представника Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, у вирішені всіх питань покладаються на розсуд суду. Матеріли справи містять висновок Малиновської районної адміністрації ОМР від 28.10.2019 року. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 20 листопада 2010 року він зареєстрував шлюб зі [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Через відсутність взаєморозуміння між подружжям шлюб було розірвано, відповідно до рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 11 серпня 2014 року. Після розлучення дитина проживала, як з матір`ю, так і з батьком. В 2017 році дитина була зарахована до Середньої школи № 8 в місті Одесі, де вона навчалась рік та була переведена до 2 класу. Весь цей період дитина продовжувала мешкати як з батьком, так і з матір`ю. Однак, раптом мати дитини, у другому класі, без погодження з батьком перевела дитину в іншу школу, в село Одеської області, а сама матір залишилась мешкати окремо від дитини в місті Одесі. Позивач вказує, що утриманням дитини займається лише він, а зі сторони відповідача належного догляду та уваги дитині не приділяється. Позивач вважає своїм батьківським обов`язком забрати мешкати дитину до себе та визначити місце мешкання з ним. На всі усні прохання віддати дитину, [PERSON] відповідала відмовами. 20.03.2019 року відповідач [PERSON] звернулась до із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини з нею та стягнути аліменти зі [PERSON] . Посилається на те, що після розірвання шлюбу донька залишилась мешкати з нею, за адресою орендованої квартири, займається вихованням дитини, забезпечує усім необхідним. Слідкує за станом здоров`я дитини, стверджує, що батько дитини ніколи не пропонував, щоб дитина мешкала з ним. Батько дитини не приймає будь-якої активної участі у житті дитини. Батько дитини також нічого не купує доньці, всі витрати забезпечує мати. Стороною позивача [PERSON] було надано відзив на зустрічний позов, в якому він зазначає, що з зустрічним позовом не згоден, що [PERSON] надає неправдиву інформацію у своїй заяві, та вказує, що тільки після подачі позову ним, мати дитини [PERSON] почала займатись донькою. Також зазначає, що доводи наведені у зустрічному позові не підтверджені будь-якими доказами. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 20 листопада 2010 року між сторонами було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Приморським відділом РАГС Одеського міського управління юстиції , актовий запис № 426. [INFO] під час перебування у шлюбі народилась донька, [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, виданого 04.03.2011 року виконавчим комітетом Монашівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 03. 11 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 11 серпня 2014 року. Судом досліджені надані документи, а саме: - характеристика з місця мешкання [PERSON] на підтвердження місця мешкання з дитиною певний період часу, позивач має гарну поведінку та не зловживає спиртними напоями, та характеристику за попереднім місцем мешкання [PERSON] за адресою [ADDRESS] /а.с.59/; - довідка, видана [PERSON] , що він відводив дитину до спортивних тренувань, займався нею постійно, що батько дитини приймав участь у вихованні та спортивному розвитку дитини / а.с.60/; - виписка з Єдиного реєстру юридичних та фізичних осіб отримана на ім`я [PERSON] , в якій вказано про основний вид діяльності позивача - будівельно-монтажні роботи та інше /а.с.61-62/, також в матеріалах справи в наявності відомості про отримання прибутку батьком та сплачувані податки, що на думку суду вказує на стабільний дохід та можливість забезпечувати дитину; - довідка з загальносвітньої середньої школи № 8 1-3 ступенів Одеської міської ради від 29.11.2018 року № 1230, де вказано, що обидва батька приймали участь у вихованні дитини, однак на підставі заяви матері, [PERSON] було видано особову справу та дитину переведено до іншого навчального закладу /а.с. 63/. - довідка з Одеської обласної дитячої Клінічної лікарні від 11.02.2019 року № 143, яка містить інформацію про те, що [PERSON] випала з вікна трьох поверхневого будинку, 12.06.2014 року, малолітня дитина знаходилась на лікуванні у відділенні нейрохірургії з 12.06.2014 року по 19.06.2019 рік з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку /а.с.64/. - довідка з Дитячої Міської поліклініки № 5 Одеської міської ради від 31.01.2019 року № 62 з якої слідує, що дитина [PERSON] спостерігалась за адресою [ADDRESS] , з народження по вересень 2018 року; у вересні дитина вибула тимчасово з - під нагляду дитячої поліклініки в Одеську область, Білгород-Дністровський район, с. Монаши; згідно рапорту за медичною допомогою звертались, як матір, так і батько дитини /а.с.65-66/. Судом були досліджені також фотокартки з місця мешкання дитини в селі, а саме на вказані докази посилався позивач, як на погіршені умови проживання дитини, ніж були раніше до цього, де відображено санвузол на вулиці, антисанітарні умови та душова кабінка /а.с. 68/. В матеріалах справи наявний договір оренди житлового приміщення від 04.03.2017 року, укладений з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з якого вбачається, що помісячна вартість оренди житла складає 5000 гривень /а.с.92-96/. Акт проживання по вказаній адресі від 14.02.2019 року дитини з матір`ю /а.с. 98/. Згідно характеристики дитини [PERSON] , виданої з середньої школи № 8 слідує, що батьки дитини разом приділяють увагу дитині /а.с. 101/ та довідка, яка видана 14.03.2019 року посвідчує, що дитина навчається в 2-в класі Одеської загальноосвітньої школи № 8 1-3 ступенів /а.с. 103/. Довідка з дошкільного навчального закладу 1- 2 ступенів Монашівського навчально-виховного комплексу від 11.02.2019 року № 12 інформує, що [PERSON] прибула до вказаного закладу за сімейними обставинами 10.09.2018 року, проживала разом з дідусем, мати лише навідувала доньку /а.с.104/. Судом досліджено рішення Білгород-Дністровського міськарайонного суду Одеської області від 15.10.2013 року та постанову Білгород-Дністровського міськарайонного суду Одеської області від 04.06.2019 року, з яких вбачається, що дитина мешкала в селі Монаші з дідусем та його дружиною, [PERSON] , яка відповідно до рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області була позбавлена батьківських прав та притягувалась до адміністративної відповідальності за крадіжку чужого майна. Судом ретельно досліджений висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 166-168/ , а також противагу досліджений проект висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини від 03.09.2019 року / а.с. 173-174/. Згідно до дослідженого протоколу бесіди, проведеного службою по справам дітей ОМР від 28.02.2019 року вбачаться, що зі слів дитини [PERSON] , вона висловлює бажання мешкати з батьком /а.с.176/. Відповідно до протоколу бесіди від 04.06.2019 року проведеної головним спеціалістом ССД у Малиновському районі, дитина також вказує, що бажає поїхати до батька /а.с. 177/. Судом досліджені протоколи допиту від 30.07.2014 року, де у якості свідків після падіння дитини з третього поверху /а.с.179/, покази надавала бабуся дитини - [PERSON] , [INFO] , яка вказувала, що залишилась з дитиною перший раз по проханню доньки, так як їй необхідно було піти з дому на деякий час. Вікно було у кімнаті відкрито, бабуся не помітила цього, та після того як дитина упала, почула крик, так як знаходилась на кухні, потім побачила, що випала дитина - [PERSON] , яку потім доставили до лікарні. Судом ретельно досліджений та прийнятий до уваги висновок дослідження психолога від 28.09.2019 року, щодо психо-фізіологічного статусу дитини /а.с.181-183/, відповідно до якого вбачається, що дитина вважає, що матір її не любить, при відповіді на запитання щодо матері у дитини спостерігалась виражена психологічна реакція, змінювалась міміка, з позитивної на негативну, дитина була напружена, кам`яніла, в очах був виражений страх, що свідчить про виражений страх перед матір`ю. Також психолог зазначила, що у зв`язку з проживанням дитини в іншому місці - в селі [PERSON] з дідусем, у дитини було виявлено посттравматичний стресовий розлад, вказане було прийняте дитиною як те, що її матір залишила, як залишають дітей в дитячих будинках, мати віддала її чужим людям, що призвело до тимчасового затримання розвитку та стресу. Відсутність повноцінного спілкування з матір`ю відображається на розвиткові дитини, виходячи з даного стану психологом зроблений висновок, що психологічна прихильність до батька значно вище та більш повноцінна, ніж до матері. Дитина проявляє потребу в спілкуванні з матір`ю, однак дуже боїться ії, і бажає, щоб таке спілкування проходило у присутності батька. Дитина виявляє бажання мешкати з батьком. Також згідно з висновком психолога, вбачається, що примушення мешкати з матір`ю, може негативно вплинути на психіку дитини та її емоційному розвиткові. Судом досліджена виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців [PERSON] /а.с.213/. Судом досліджений відеозапис, зроблений [PERSON] , на якому донька просить батька забрати її з села Монаші, тому що там жахливі умови проживання, також дитина розповідає про те, яким чином вона миється в тазику та ходить в туалет на вулиці, просить забрати її до батька. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. П.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим, батьків, хто немає самостійного доходу, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Дослідивши всі матеріали, які судом зазначались в даному рішенні, враховуючи зміст кожного доказу окремо, так і сукупними обставинами, судвважає всі докази рівноцінними, та не надає переваги будь-якому із них. Однак, суд критично відноситься до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР від 28.10.2019 року, відхиляє його, оскільки висновок не узгоджується з іншими доказами, показами свідків та поясненнями сторін по справі. При цьому суд приймає до уваги текст проекту висновку, який був наданий стороною позивача суду, який складений Службою по справам дітей Малиновського району Одеської міської ради. Служба по справам дітей досліджувала всі докази надані сторонами для надання першочергово проекту висновку, який потім полягає в основу Висновку органу опіки та піклування. У вказаному проекті детально описані всі докази, які досліджувались під час збору документів, та є посилання на те, що у матері дитини немає офіційного заробітку, що є чіткою підставою, передбаченою ч.2 ст. 161 СК України для визначення місця мешкання дитини з батьком. Судом досліджені обставини, та зафіксовано, що в подальшому до Органу опіки та піклування докази про отримання прибутку [PERSON] не надавались, а також не були досліджені і інші докази, надані позивачем, тому суд відноситься до вказаного висновку критично . Відповідно до дослідженого акту обстеження умов проживання від 14.02.2019 року, зробленого головним спеціалістом ССД ОМР Київського району за адресою [ADDRESS] , встановлено, що створені належні умови для проживання для дитини у батька ( а.с.174-175), тобто, вказані докази свідчать про наявність близьких стосунків між [PERSON] та [PERSON] , та підтверджують висновок суду про недбале ставлення матері до дитини, до її життя та розвитку. В судовому засіданні 24.09.2020 року був допитаний позивач, як свідок та запрошені свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний позивач в судовому засіданні пояснив, що його спілкування з дитиною завжди залежить від настрою матері, її поведінка свідчить лише про те, що дитина для неї як тягар, тому в 2018 році вона відправила дитину до дідуся та його дружини без відома батька. Мати не приділяє належної уваги дитині. Вона може зателефонувати пізно вночі та попросити забрати дитину, незважаючи на те, що у два часу ночі дитина повинна відпочивати. Позивач вважає, що якщо так складається її життя, то не потрібно відправляти дитину мешкати в іншу родину, коли є рідний батько, який бажає приділяти дитині уваги та приймати повноцінну участь в її житті, а також та обставина, що сама дитина бажає мешкати з батьком, про що постійно говорить, і це її мрія. Так, свідки допитані в судовому засіданні 24.09.2020 року надали свої пояснення, відповідно до яких: Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивача, вказувала на небезпечне відношення матері [PERSON] до своєї дитини протягом всього життя дитини з моменту народження, випадок з падінням дитини,свідок пов`язує з безвідповідальним відношенням матері, дуже часто свідок бачив, як [PERSON] трясла дитину, кричала на неї, таке було враження, що дитина їй не потрібна. На думку свідка, краще дитині буде проживати з батьком, так як тільки батько наймає додатково вчителів для дитині, займається її вихованням, водить до лікарів. Мати дуже нервова, дуже часто хотіла комусь віддати дівчину. До першого класу дитину збирали свідок разом з братом, завдяки брату дитина й повернулась з села до міста Одеси, а також дівчинка розповідала свідку, що мати б`є її, зі слів батька пам`ятала, що одного разу у дитини були синьці на обличчі, так як мати била її поясом, та металева бляжка попала дитині на обличчя. Свідок [PERSON] , пояснила, що позивач є двоюрідним братом, з відповідачем рівні стосунки. Стелла мешкала деякий час з батьком, він приймав у житті дитини повноцінну участь, забезпечував всім необхідним, вона розповіла про риси характеру матері дитини, які не гарним чином відображаються на дитині. Вказувала на те, що дитина часто хворіє коли знаходиться з матір`ю. На думку свідка, в інтересах дитини буде краще залишити її мешкати разом з батьком. Свідок [PERSON] , пояснив, що мало знайомий як з матір`ю дитини, так і з батьком. Свідок повідомив, що йогог дружина часто спілкується з позивачем, так як торгує дитячим одягом. Однак все ж таки свідок вважає, що дитині краще буде мешкати зі [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] завжди неохоче їде до матері, вважає, що [PERSON] не приділяє доньці належної уваги, а приділяє час тільки собі, міняє часто чоловіків, та кожного знайомить зі [PERSON] , відомо, що один із співмешканців ображав дитину, і це було травмою для неї, ставив дитину в куток, це було таке покарання, що впливає на її розуміння сім`ї, та планування у майбутньому своїх особистих стосунків. Свідок [PERSON] , вважає, що дитина повинна мешкати з батьком, адже мати не приділяє належної уваги дитині, дитина сама постійно висловлює думку про бажання проживати разом з батьком, вона дуже активна та слухається батька, відомо, що бажання мешкати в селі у дитини не було, відомо, що відповідач била дитину ременем, лише із-за того, що дитина не знала, як робити домашнє завдання, та відповідач мотивувала такі поступки тим, що дитина її нервує. З показів свідків слідує, що дитина отримує увагу та турботу від батька, мати дитини вирішує деякі інші проблеми свого життя. При цьому, в ході довготривалого розгляду справи спостерігаючи за процесуальною поведінкою батьків дитини, суд вважає, що між сторонами можливо досягти угоди, щодо місця проживання дитини, але деякі особисті взаємні претензії мають перевагу над інтересами спільної диитини сторін. Останні судові засідання мати дитини не відвідувала, пропричини неявки будь-яких письмових пояснень суду не надала. Суд, дослідивши усі зібрані докази по справі, зазначає, що жоден доказ який наданий в матеріали справи не має переваги, всі докази надані позивачем вказують про те що кращим інтересам дитини буде визначити місце її проживання з батьком, а також всі докази підтверджують про безвідповідальне відношення до дитини зі сторони матері. Судом також встановлено, що у даній справі лише батько дитини підтверджує в судовому засіданні бажання та спроможність мешкати разом з дитиною доводами та фактами, окрім того, лише батько має самостійний дохід, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва з батьків позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, випадків демонстрації позивача аморальної поведінки судом не встановлено, поведінка матері ставиться судом під сумнів. Судом встановлено, що в даній справі визначення місця проживання дитини з батьком забезпечує найкращим інтересам дитини. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Суд вважає, що найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. При цьому, за загальним правилом, за відсутності визначених законом винятків, права батьків між собою на виховання та спілкування з дітьми є рівними і той з батьків, з ким проживає дитина не може обмежувати відповідні права на спілкування та виховання дітей того з батьків, хто проживає окремо. Як зазначалося Європейським судом з прав людини в справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60), спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.). Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». Згідно вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення доведених позовних вимог та/або відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що обоє з батьків мають рівні права щодо виховання та спілкування з дитиною та здатні належним чином виконувати відповідні батьківські обов`язки, однак, встановивши, що в даній справі визначення місця проживання дитини з батьком забезпечує найкращим інтереси дитини, суд доходить до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача , що призвело до формування стійких звичок дитини, кола її оточення та стабільності її повсякденного життя. Суд враховує правові висновки щодо застосування норми права викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 2.07.2020 року, справа № 428/13225/15ц, провадження № 61-64св19 суддя доповідач Штелик С.П., а також враховує правові висновки Постанови Верховного Суду від 22.10.2020 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, суддя доповідач Тітова М.Ю. Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Оскільки по даній категорії справи головним елементом є інтереси дитини, які були враховані судом та повноцінно досліджені усі докази, які відповідають дійсності та були прийняті судом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved