Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом до [PERSON] про повернення земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.05.2008 року між Луцькою міською радою та [PERSON] буди укладені договори оренди земельних ділянок площею 717 кв.м. (кадастровий номер 310400017) та площею 73 кв.м. (кадастровий номер 310400018), що розташовані в м. Луцьку по вул. Тарасова, 78а, строком на 5 років. Вказує, що у 2013 року було запропоновано відповідачу поновити договори оренди земельних ділянок згідно чинного законодавства, однак [PERSON] не скористалась переважним правом на поновлення договорів та не повернула земельні ділянки. Зазначає, що міська рада не може вільно розпорядитись належними земельними ділянками, оскільки після припинення договори оренди, вони не передані орендодавцю по акту прийому-передачі. В звязку з чим, просить зобовязати [PERSON] повернути зазначені земельні ділянки Луцькій міській раді по актах приймання-передачі у стані, придатному для подальшого використання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2008 року між Луцькою міською радою та [PERSON] буди укладені договори оренди земельних ділянок площею 717 кв.м. (кадастровий номер 310400017) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та площею 73 кв.м. (кадастровий номер 310400018) для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд , що розташовані в м. Луцьку по вул. Тарасова, 78а (а.с. 6-7, 13-15). Відповідно до п. 8 вказаних договорів, договори оренди земельних ділянок укладались на 5 (пять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк (а.с. 6, 13). Пунктами 21 договорів передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду (а.с. 6-зворот, а.с. 13-зворот). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Як слідує із листа Луцької міської ради від 22.04.2013 №1.1-11/2569, [PERSON] було запропоновано поновити договори оренди землі, однак відповідач не прийняла дану пропозицію (а.с. 24). У звязку з цим, Луцька міська рада звернулась до відповідача з вимогами про повернення земельних ділянок, що підтверджується відповідними листами від 22.01.2014 року №1.1-30/318 (а.с. 25) та від 20.01.2015 року №1.1-30/282 (а.с. 20). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, враховуючи, що договори оренди земельних ділянок припинили свою дію, відповідач не поновила їх строк та вимогу позивача про повернення земельних ділянок не виконала, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний та його слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування судових витрат також підлягає до задоволення.

Outcome: approved