Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 04.05.2000 року в відділі РАГС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №7. Від даного шлюбу мають трьох дітей: дочку - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійне зловживання ним алкоголю, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага, від постійних суперечок і скандалів погіршилось її самопочуття. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 04.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв'язку з неможливістю подальшого спільного проживання в шлюбі позивач [PERSON] просить укладений в відділі РАГС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області між нею та [PERSON] шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, суду подав відзив на позовну заяву про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити в його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, миритися не бажає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 04.05.2000 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від даного шлюбу мають трьох дітей: дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 16.01.2001 року, дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 04.10.2006 року та сина - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 17.08.2011 року. Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України) Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та миритись не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач та відповідач миритися не бажають і збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе та суперечитиме інтересам кожного з подружжя.

Outcome: approved