Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

КП „Водоканал звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, мотивуючи свої вимоги тим, що в квартирі, розташованій за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, б. 34 кв.7 проживає [PERSON] Відповідач користується послугами КП Водоканал, але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01.02.2014 р. по 31.01.2018 утворилась заборгованість у розмірі 4881,19 грн. У звязку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] борг по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.02.2014 р. по 31.01.2018 у розмірі 4881,19 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 09.07.2018 відкрито провадження по вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.12.2019 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. 06.12.2018 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності. 13.12.2018 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій просить відмовити [PERSON] у застосуванні строків позовної давності, визнати причини пропуску позовної давності до вказаних у позові вимог до листопада 2014 року поважними та поновити строк позовної давності. 29.12.2018 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Зазначені обставини відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами під час розгляду справи. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду 01.02.2014 по 31.01.2018 відповідач взагалі не вносив оплату за послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого має заборгованість за надані послуги. Як свідчить детальний розрахунок суми заборгованості, розмір заборгованості станом на 31.01.2018 складає 4\~881,19 гривень. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Водоканал», а саме в межах стягнення заборгованості за період лютий 2014 року січень 2018 року. Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу, а саме з лютого 2014 року взагалі не здійснював оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позову, оплата послуг з лютого 2014 року не здійснювалася взагалі. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 04 липня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до липня 2015 року. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку відповідач [PERSON] заявив про застосування позовної давності, що підтверджується його заявою від 06.12.2018. Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку, яке підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 02.04.2018 представник відповідача звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу по оплаті за воду та послуги каналізації з період з 01.02.2014 по 31.01.2018 у розмірі 4881,19 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018 було відмовлено у видачі вищезазначеного судового наказу, на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України (з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність). Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2014 року по травень 2015 року слід відмовити, у звязку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період лютий 2014 року по січень 2018 року, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з квітня 2015 року по січень 2018 року включно на суму 3\~783,84 грн. Суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що\~звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідач не здійснював оплату за послуги водопостачання та водовідведення, а тому у позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності на суму 3 783,84 грн. за період квітень 2015 року січень 2018 року. Таким чином, позовні вимоги КП «Водоканал» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Проте, як встановлено, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір», у звязку з чим сума судового збору у даному випадку, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: partial