Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У лютому 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою в якій просять суд стягнути на їх користь солідарно з відповідачів ПрАТ «СК «Провідна» та моторно (транспортного) страхового бюро України по 9600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 90400 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, з відповідача УСБУ в Чернігівській області по 300000 грн. відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідачів судові витрати у справі. 22 лютого 2019 року позивачі звернулися до суду з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просять суд стягнути на їх користь з відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України по 9600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 47266 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» по 9600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та по 47266 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, з відповідача УСБУ в Чернігівській області по 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Свої вимоги аргументують тим, що 28 грудня 2016 року о 07 год. 45 хв. на а.д. Чернігів-Прилуки-Пирятин, поблизу с.Тополя, Прилуцького району, між автомобілем «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , що використовувався Управлінням СБУ в Чернігівській області, під керуванням співробітника даного Управління ст.лейтенанта [PERSON] та автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , на смузі руху останнього відбулося зіткнення. Внаслідок зіткнення транспортних засобів їх донька [PERSON] , яка була пасажиром автомобілем ВАЗ 21101, загинула на місці події. На момент ДТП [PERSON] був співробітником управління СБУ в Чернігівській області та перебував на службовому автомобілі при виконанні своїх службових обов`язків. 28.12.2016 року відомості про вказану подію було внесено до ЄРДР за № 42016270320000115 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Проте, постановою слідчого дане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Посилаючись на статті 1166, 1187 ЦК України позивач зазначає, що шкода завдана дією джерела підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала незалежно від наявності вини. Оскільки, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21101 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» за полісом № АЕ 4731324 тому, позивачі вважають, що моральна шкода в розмірі по 9600 гривень та шкода заподіяна смертю їх дочки в розмірі по 47 266,20 грн. в межах страхового відшкодування повинна бути стягнута з ПрАТ «СК «Провідна». Цивільна відповідальність іншого водія [PERSON] - співробітника СБУ, який був учасником даного ДТП не була застрахована, тому відповідальність за завдану ним шкоду, на переконання позивачів повинна відшкодовуватись моральна шкода в розмірі по 9600 гривень та шкода заподіяна смертю їх дочки в розмірі по 47 266,20 грн. за рахунок коштів моторно (транспортного) страхового бюро України. Крім того позивачі зазначають, що смертю дочки їм було завдано значні моральні страждання, тому враховуючи їх похилий вік, обсяг душевних страждань, тяжкість вимушених змін у їх житті, та з урахуванням того, що водій автомобіля [PERSON] під час ДТП перебував при виконанні службових обов`язків( являється співробітником Управління СБУ України в Чернігівській області) , то відповідно до вимог ст.1172 ЦК України завдану позивачам моральну шкоду у розмірі по 300000 грн. кожному просять стягнути з відповідача УСБУ в Чернігівській області . 12 березня 2019 року відповідач УСБУ в Чернігівській області надав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні при цьому зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водіїв транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілої у межах встановленого ліміту відповідальність лежить на ПрАТ «СК «Провідна» та МТСБУ, як на страховика. Крім того зазначає, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди. А також зазначає, що співробітником СБУ в Чернігівській області [PERSON] після ДТП, вживалися заходи з метою зменшення можливих моральних страждань позивачів шляхом надання грошових коштів в сумі 70 тис. гривень. Так як витрати на правову допомогу документально не підтверджені та не доведені просять відмовити у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів судових витрат по справі, які складаються із витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. 15 березня 2019 року відповідач моторно (транспортне) страхове бюро України надав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачами не надано відомості про юридичного власника автомобіля Пежо Боксер номер кузова [NUMBER] та про офіційну реєстрацію автомобіля у відповідному сервісному центрі МВС України, тобто про офіційне допущення автомобіля до дорожнього руху (отримання державного номерного знаку на автомобіль), що виключає можливість застосування Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин, оскільки саме на власника покладається обов`язок по оформленню на транспортний засіб полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на власника або уповноважену ним особу покладається обов`язок по державній реєстрації транспортного засобу. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом , у разі їх заподіяння транспортним засобом, власник якого на застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки, під час скоєння ДТП [PERSON] керував автомобілем Пежо Боксер номер кузова [NUMBER] , який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, тому в розумінні норм ст.1 п.1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є транспортним засобом на який повинно бути видано поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів. Крім того в матеріалах справи відсутні докази наявності вини одного з учасників ДТП, або обох учасників одночасно. 01 квітня 2019 року від відповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що для виплати страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» необхідна встановлена у судовому порядку вина страхувальника (водія забезпеченого автомобіля) у вчиненні ДТП, документів що визначають винну особу у скоєнні ДТП страховій надано не було. Після встановлення ступеня вини кожного учасника ДТП можливо визначити остаточний розмір відшкодування. Визначити розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника можливо після надання документів , що свідчать про перебування позивачів на утриманні загиблої. 17 квітня 2019 року від третьої особи [PERSON] надійшло пояснення до позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в якій він зазначає, що смерть потерпілої настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки , при цьому в діях водіїв не встановлено невідповідностей вимогам ПДР України. Ним як співробітником УСБУ в Чернігівській області, вживалися заходи, у тому числі надання грошових коштів, для зменшення моральних страждань [PERSON] та [PERSON] з приводу загибелі їх дочки, після чого останні повідомили, що до нього вони претензій не мають. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на 09 год. 00 хвилин 13 березня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.03.2019 року відкладено підготовче судове засідання до 11 год. 03 квітня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.04.2019 у справі оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 24 квітня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 14 год. 00 хв. 21 травня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2019 року розгляд справи відкладено до 14 год. 24 червня 2019 року . ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити, аргументуючи їх підставами зазначеними в позовній заяві, а також зазначила, що загибла є її єдиною дочкою і її смерть завдала їй не відворотних моральних страждань, оскільки вона втратила свою дитину. Представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, аргументуючи їх тим, що шкода заподіяна відповідачам повинна відшкодовуватися володільцями джерел підвищеної безпеки, які заподіяли шкоду в незалежності від їх вини, а саме [PERSON] та [PERSON] , але оскільки водій [PERSON] під час ДТП був при виконанні службових обов`язків то в силу ст..1172 ЦК України за заподіяну шкоду має нести відповідальність роботодавець, а саме УСБУ в Чернігівській області. Оскільки, автомобіль яким керував [PERSON] застарахований у ПрАТ « Провідна» то остання в межах ліміту відповідальності має сплатити страхове відшкодування, а оскільки УСБУ в Чернігівській області не застрахувало переданий [PERSON] автомобіль, то відповідальність в межах ліміту страхового відшкодування має нести МТСБУ . Представник відповідача управління СБУ в Чернігівській області Шульга П.В. в судовом засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи свої заперечення аргументами вказаними у відзиві. Крім того зазначив, що дійсно [PERSON] являється співробітником УСБУ в Чернігівській області та на момент скоєння ДТП виконував службові завдання на автомобілі, який йому було передано Управлінням для виконання обов`язків. Крім того, зазначив, що документів на даний автомобіль, які б свідчили про його реєстрацію за УСБУ він надати не може, та зазначив, що даний автомобіль не був застрахований на момент ДТП. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, та показав, що він дійсно є співробітником УСБУ в Чернігівській області і на момент ДТП він виконував службове завдання на автомобілі, який він отримав в Управлінні УСБУ в Чернігівській області. На момент виїзду на автомобілі стояли номери прикриття, які він не пам`ятає. Документів на автомобіль він не бачив, оскільки йому повідомило керівництво, що документи у старшого групи. Не дивлячись, що він не винен в ДТП він намагався допомогти родині загиблої і за домовленістю з сестрою загиблої передав відповідачам 70 тис гривень, на купівлю та установку пам`ятника , після чого вони написали йому розписку, що претензій до нього не мають. Позивач [PERSON] ,представник відповідача моторно (транспортне) страхове бюро України в Чернігівській області , представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 травня 1981 року, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 08 серпня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на « [PERSON] »(а.с.14) [INFO] [PERSON] померла в с.Тополя, Прилуцького району(а.с.15) Постановою про закриття кримінального провадження від 19 вересня 2018 року, встановлено, що 28 грудня 2016 року о 07 год. 45 хв. на а.д. Чернігів-Прилуки-Пирятин, поблизу с.Тополя, Прилуцького району, між автомобілем «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , що використовувався Управлінням СБУ в Чернігівській області, під керуванням співробітника даного Управління ст.лейтенанта [PERSON] та автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , на смузі руху останнього відбулося зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , яка була пасажиром автомобіля ВАЗ 21101, від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. 28.12.2016 року інформацію про вказану дорожньо-транспортну подію було внесено до ЄРДР за №42016270320000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON] керуючи т.з.«Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] не було допущено порушень правил дорожнього руху, що перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Кримінальне провадження №42016270320000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення(а.с.19-22). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , власником автомобіля ВАЗ 21101 д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.23) Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21101 д.н.з. [NUMBER] , застрахована на день події у ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування №АЕ4731324(а.с.28) Відповідно до листа регіонального сервісного центру в Чернігівській області Міністерства Внутрішніх Справ України №31/25/6-1318 від 19.12.2016 року, автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , відповідно наявних баз даних серед зареєстрованих на території України не значиться(а.с.24,25) Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] зареєстрований в Республіці Молдова( а.п.24) Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС від 19.12.2016 року автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] на території України не значиться( а.п. 25). Відповідно до постанови від 10.10.2014 р. ВП №43647303 головного державного виконавця Петренка С.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області, при примусовому виконанні постанови № 3/751/1101/14 виданого 26.05.2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про конфіскацію на користь держави предметів правопорушення митних правил з боржника [PERSON] на користь держави, замінено зберігача майна у виконавчому провадженні з Чернігівської митниці Міндоходів на Управління Служби безпеки України у Чернігівській області(а.с.27) Згідно з акту державного виконавця від 21 жовтня 2016 року, автомобіль «Пежо Боксер» шасі [NUMBER] передано на зберігання УСБУ у ЧО (м.Чернігів, вул.Шевченко, 28)(а.с.145) Згідно з рапорту від 11 грудня 2016 року заступника начальника управління - начальника ГВКР УСБ України в Чернігівській області на ім`я начальника УСБ України в Чернігівській області Довженка О.І., у разі службової необхідності запитано дозвіл на право керування службовим автомобілем управління СБУ в Чернігівській області співробітнику управління ст. лейтенанту [PERSON](а.с.26) Відповідно до акту приймання машини водієм від грудня 2016 року, автомобіль «Пежо Боксер» шасі [NUMBER] , 2011 року випуску, прийнято водієм [PERSON] (а.с.146) Згідно з проектом розпорядження Кабінету Міністрів України від 2014 р. про передачу транспортних засобів, конфіскованих за рішенням судів, Службі безпеки України для подальшого використання передано конфісковані за рішенням суду транспортні засоби, в тому числі «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] .(а.с.143,144) 07 грудня 2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Провідна», з відповідною заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого (годувальника) [PERSON] - дочки заявників, та моральної шкоди(а.с.30,31). 07 грудня 2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулась до МТСБУ, з відповідною заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого (годувальника) [PERSON] - дочки заявників, та моральної шкоди(а.с.30,31). 26 грудня 2018 року МТСБУ надіслало листа на адресу представника [PERSON] , [PERSON] , яким відмовив останнім у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно інформації отриманої з Централізованої бази даних МТСБУ, було встановлено, що по відношенню до транспортного засобу марки PEUGEOT з д.н.з. [NUMBER] , був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/9415406 виданий страховою компанією ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний»(а.с.34) 09 січня 2019 року [PERSON] , [PERSON] звернулась до МТСБУ з вимогою, виплатити моральну шкоду заподіяну смертю дочки та відшкодування шкоди у розмірі не менше 36 мінімальних заробітних плат(а.с.36) Відповідно до довідки Прилуцького ОУ ПФУ від 28 січня 2019 року, [PERSON] в Прилуцькому ОУ ПФУ отримує пенсію за віком, його щомісячна пенсія за грудень 2016 року становить 1522 грн. 53 коп.(а.с.16). Згідно з довідки Прилуцького ОУ ПФУ від 28 січня 2019 року, [PERSON] в Прилуцькому ОУ ПФУ отримує пенсію за віком, її щомісячна пенсія за грудень 2016 року становить 1388 грн. 16 коп.(а.с.17). Відповідно до довідки ТОВ «Прилуцький ринок 1» від 28.01.2019 року, за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року [PERSON] отримувала дохід 47266 грн. 30 коп., в тому числі за листопад 2016 року - 4103, 34 грн.(а.с.18) Відповідно до довідки №277 від 15 травня 2019 року, [PERSON] , до часу смерті була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] (а.с.132) Згідно з розписки [PERSON] , від 02.12.2017 року, остання отримала від [PERSON] 50000 грн., в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок смерті дочки, у зв`язку з чим претензій до [PERSON] не має(а.с.113) Згідно з розписки [PERSON] , [PERSON] від 07.04.2018 року, останні отримали від [PERSON] 27000 грн., в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок смерті дочки, у зв`язку з чим претензій до [PERSON] не має(а.с.112) Відповідно до накладної №3 від 20.09.2018 року, [PERSON] витратила на надгробний пам`ятник та роботу по його установці 90860 грн.(а.с.129) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Щодо наявності підстав виникнення цивільно-правової відповідальності. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Частиною 2 статті 1188 ЦК України встановлено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної безпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій, тобто солідарна відповідальність можлива лише в разі спільних дій, тобто коли не можна розмежувати вину кожного. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що потерпілий у ДТП не позбавлений права на відшкодування моральної шкоди з кожного винного у скоєнні ДТП, у результаті якого він зазнав моральних страждань. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі №681/2134/15-ц. Судом встановлено, що 28 грудня 2016 року о 07 год. 45 хв. на а.д. Чернігів-Прилуки-Пирятин, поблизу с.Тополя, Прилуцького району, відбулося ДТП між автомобілем «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , що використовувався Управлінням СБУ в Чернігівській області, під керуванням співробітника даного Управління ст.лейтенанта [PERSON] та автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула пасажир автомобіля ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Постановою слідчого військової прокуратури Чернігівського гарнізону від 19.10.2019 року кримінальне провадження № 42016270320000115 від 28.12.2018 року за ч.2 ст. 286 КК України закрито на підстав п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. За таких обставин, суд вважає встановленим, що смерть [PERSON] сталася в результаті взаємодії двох джерел підвищеної безпеки, а саме, автомобілів «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , що використовувався Управлінням СБУ в Чернігівській області, під керуванням співробітника даного Управління ст.лейтенанта [PERSON] та автомобілем ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] за відсутності вини останніх. Таким чином, суд приходить до висновку, що за загальним правилом моральну шкоду позивачам заподіяну смертю їх дочки мають відшкодовували володільці транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] , оскільки внаслідок взаємодії транспортних засобів, якими вони керували було завдано шкоду. Натомість, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21101 , д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «Провідна». Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Відповідно до ст. 6 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Аналізуючи викладені вище норми права та фактичні обставини справи суд констатує, що на момент дорожньо-транспотної пригоди автомобіль ВАЗ 21101, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «СК «Провідна», а отже ПрАТ «СК «Провідна» має відшкодовувати шкоду в межах ліміту відповідальності. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Судом встановлено, що водій автомобіля «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , [PERSON] , являється співробітником Управлінням СБУ в Чернігівській області та керував даним автомобілем виконуючи свої службові обов`язки, за вказівкою керівництва та на автомобілі, який йому видано Управлінням СБУ в Чернігівській області. А тому, в силу ст.1172 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної безпеки під керуванням [PERSON] , який виконував на момент ДТП службове завдання, підлягає відшкодуванню Управлінням СБУ в Чернігівській області. Щодо позовних про стягнення моральної шкоди та шкоди заподіяної смертю з відповідача МТСБУ. Згідно з п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільну-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 цього Закону. Згідно із пунктом 1.4 статті 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та / або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та / або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Згідно з п.1.6 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власниками транспортних засобів - є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» - власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації. Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів забороняється. Згідно п.2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) , зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, вказаний Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п.3 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абзацом другим п.12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитись через центри надання адміністративних послуг, утворені, відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», на основі рішень узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг. Згідно з п.7 Порядку визначає, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують дані засоби на законних підставах, або їх представники , зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстрації документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин, які не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняються. Аналіз викладених вище правових норм дає підстави констатувати, що автомобіль (джерело підвищеної небезпеки), який не зареєстрований у встановленому законом порядку у відповідному сервісному центрі МСВ України є таким, що не допущений до дорожнього руху, а отже в розумінні норм ст.1 п.1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є транспортним засобом на який може бути видано поліс обов`язкового страхування наземних транспортних засобів. Судом встановлено, що Державна виконавча служба передала на зберігання Управлінню СБУ в Чернігівській області на зберігання автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , який конфісковано за рішенням суду . З метою передачі конфіскованих транспортних засобів для подальшого використання Службою безпеки України розроблено проект Розпорядження Кабінету Міністрів України, в якому зазначено, передати Службі безпеки для подальшого використання конфісковані за рішенням суду транспортні засоби та Міністерству внутрішніх справ забезпечити їх реєстрацію, в тому числі автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] . Але , представник УСБУ в Чернігівській області не надав суду Розпорядження Кабінету Міністрі України та реєстраційних документів на даний транспортний засіб, натомість зазначив, що на даний час в розпорядженні УСБУ в Чернігівській області такого розпорядження немає, а також відсутні реєстраційні документи на даний автомобіль, а сам автомобіль не був застрахований. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] керував автомобілем «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] , який не був зареєстрований у відповідному сервісному центрі МВС України (не мав номерних знаків, на транспортний засіб , не було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника, технічний паспорт), а Управління СБУ в Чернігівській області не є власником чи законним користувачем даного транспортного засобу, в розумінні ст.1 п.1.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а лише уповноважене на відповідальне зберігання даного транспортного засобу. Таким чином суд констатує, що автомобіль «Пежо Боксер» номер кузова [NUMBER] експлуатувався без законних на то підстав ( відсутність реєстрації) , а Управління СБУ в Чернігівській області не є його власником чи законним володільцем , а отже в УСБУ не виникло обов`язку для здійснення страхування даного транспортного засобу відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже підстави для стягнення страхового відшкодування за рахунок коштів МТСБУ відсутні, у зв`язку з тим, що факт завдання шкоди позивачам не є страховим випадком, а тому позовні вимоги до МТСБУ не підлягають задоволенню. Доводи , зазначені у відзиві МТСБУ на позовну заяву щодо інших підстав для відмови у задоволенні позову, а саме відсутність винної в ДТП особи, яка порушила ПДР України та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та виникненням ДТП, суд вважає безпідставними , оскільки в даному випадку шкода заподіяна власниками джерела підвищеної небезпеки в силу ст.ст.1187,1188 ЦК України, відшкодовується незалежно від вини. Щодо визначення моральної шкоди, що підлягає стягненню з Управління СБ України в Чернігівській області. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При цьому, п.9 постанови Пленума Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В позовній заяві позивачі зазначають, що моральна шкода, яка заподіяна володільцями автомобілів ВАЗ 21101 та « Пежо Боксер», і повинна бути ними відшкодована, становить по 300 00 гривень кожному позивачу . Натомість, суд не може погодитися з визначеним позивачами розміром моральної шкоди, оскільки останні не надали належних та допустимих доказів на підтвердження даного розміру моральної шкоди. При визначенні моральної шкоди, суд враховує, моральні страждання, які зазнали позивачі пов`язаних з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, похилий вік позивачів, крім того враховує, відсутність вини учасників ДТП в її настанні, суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди з УСБУ в Чернігівській області, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, та підлягає зменшенню, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково. З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача УСБУ в Чернігівській області на користь кожного позивача по 100 000 грн. моральної шкоди. Щодо визначення моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Провідна». Відповідно до вимог п. 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом встановлено, що особами , які відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди після смерті [PERSON] є : [PERSON] - батько, [PERSON] -мати, а також [PERSON] - чоловік. З урахуванням того, що чоловік загиблої [PERSON] , являється водієм і власником одного з автомобілів, який був учасником ДТП, то не має права на відшкодування страхових виплат. Таким чином суд вважає, що відповідно до вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] - батько та [PERSON] -мати , мають право на отримання страхового відшкодування в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що становить 19 200 гривень, або по 9600 гривень на кожного. За таких обставин з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» на користь позивачів підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 9600 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» шкоди заподіяної смертю. Згідно з ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. У пунктах 1, 2 4 ч.1 ст.1200 ЦК України зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років), чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років. У відповідності до ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Положеннями п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Виходячи з вимог до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають, в тому числі непрацездатні особи, які були на його утриманні. Відповідно до вимог ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з викладеної вище правової норми, суд вважає, що позивачі повинна довести, шляхом надання належних та допустимих доказів, ту обставину, що вони перебували на утриманні дочки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю загиблої в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] та являється непрацездатною особою і отримує пенсійне забезпечення , яке на момент смерті дочки в грудні 2016 року становило 1388 грн.16 коп., позивач [PERSON] є батьком загиблої в дорожньо-транспортній пригоді [PERSON] та являється непрацездатною особою і отримує пенсійне забезпечення , яке на момент смерті дочки в грудні 2016 року становило 1522 грн.53 коп. Потерпіла [PERSON] працювала в ТОВ «Прилуцький ринок 1», за листопад 2016 року отримала заробітну плату у розмірі 4103 грн. 34 коп. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень. Крім того , судом встановлено, що [PERSON] була одружена і проживала з своїм чоловіком [PERSON] Єдиним, доказом на підтвердження перебування на утриманні позивача [PERSON] суду надано відомості про те, що [PERSON] та її дочка [PERSON] були зареєстровані за однією адресою та показання позивача [PERSON] , яких на переконання суду недостатньо для встановлення обставини перебування позивача на її утриманні. Щодо позивача [PERSON] , то єдиним доказом перебування його на утриманні у дочки надані лише показання позивача [PERSON] , яка вказало, що [PERSON] поживав окремо, але дочка надавала йому допомогу на лікування, але даних доказів суд вважає , також не достатньо. Встановлені в судовому засіданні обставини, свідчать про те, що позивачі отримували пенсію, яка перевищувала прожитковий мінімум для непрацездатних осіб , встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а отже суд приходить до висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що вони потребували допомоги . Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі 494/1682/15-ц. За таких обставин , суд вважає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони перебували на утриманні дочки. В зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивачі відноситься до осіб, які визначені ст.1200 ЦК України і мають право на відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. VІ. Висновки суду. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав викладених вище. VІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Оскільки суду не надано жодних документів, які свідчать про оплату зазначених в розрахунку судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, тобто не надано квитанції до прибуткового касового ордера чи платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенно частково, судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідача Приватного акціонерного товариства «СК «Провідна» 258 (двісті п`ятдесят вісім) грн. 18 коп., виходячи з розрахунку ((16,8 % задоволені позовні вимоги х 7,68) х 2 (два позивачі) та з управління Служби Безпеки України в Чернігівській області 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 76 коп., виходячи з розрахунку ((33,3 % задоволені позовні вимоги х 7,68) х 2( два позивачі))

Outcome: partial