Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції про стягнення не виплаченої заробітної плати, стягнення грошової компенсації за використання відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 28.01.2019 року він був прийнятий на роботу на посаду машиніста-обхідника в Структурній одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції. У зв`язку з тим, що роботодавець порушує строки виплати заробітної плати, 23.07.2021 року він звільнився за власним бажанням, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, просив здійснити повний розрахунок із виплатою вихідної допомоги, а також здійснити виплату компенсації за невикористану відпустку. На момент звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 21 554,64 грн., грошової компенсації в розмірі 4 488,00 грн., вихідної допомоги в розмірі 32 482,80 грн. та суму середнього заробітку за час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення по справі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 19 819 грн. 16 коп., заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 33 467 грн. 55 коп. та суму середнього заробітку за час затримки при звільненні на дату винесення рішення. Представник Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» в особі Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції - Лункан Я.П., яка діє на підставі Довіреності № 38-21 від 22 грудня 2020 року (а.с.62), в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, пояснила, що на момент звільнення борг перед позивачем складав: -за травень 2021 року у розмірі 8 641,05 грн.; -за червень2021 року у розмірі 8 960,82 грн.; -за липень 2021 року у розмірі 10 858,24 грн. Причиною несвоєчасної виплати заробітної плати стали надзвичайні обставини для ПАТ «Донбасенерго», оскільки внаслідок аварії підприємство втратило джерело отримання понад 95% доходу підприємства, в наслідок чого ПАТ «Донбасенерго» опинилось у критичному фінансовому стані. Заборгованість перед позивачем на момент його звільнення за травень 2021 року складала 8 641,05 грн., яка станом на 01.09.2021 року йому сплачена у повному обсязі. Згідно довідки про доходи заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 26.08.2021 року становить: -за червень2021 року у розмірі 8 960,82 грн.; -за липень 2021 року у розмірі 10 858,24 грн. Усього до сплати заборгованості по заробітній платі у суму 19 819,16 грн. Відповідно до розрахунку представник відповідача зазначає, що середньоденна заробітна плата складає 587,15 грн. та вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 33 467 грн. 55 коп. Разом з тим, представник відповідача просив суд розстрочення виконання рішення на строк 4 місяці з виплатою рівними частинами. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 12.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.57-58). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. З копії трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] Серії [NUMBER] вбачається, що 28.01.2019 року він був прийнятий на роботу на посаду машиніста-обхідника в Структурній одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції (а.с.10-12). Згідно до Наказу № 834-к від 23.07.2021 року позивача було звільнено 23 липня 2021 року з посади машиніста-обхідника Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ст. 38 КЗпП України, з компенсацією за 8 календарних днів невикористаної відпустки та 3 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці (а.с.15). Відповідно до розрахунків заробітної плати [PERSON] (а.с.16), йому була нарахована заробітна плата за період: -за травень 2021 року заборгованість по з/п на початок періоду складає 15 839,96 грн.(погашено заборгованість по з/п у сумі 8 610,12 грн.), заборгованість по з/п на кінець періоду складає 7 229,84 грн. -за червень 2021 року, заборгованість по з/п на початок періоду становить у сумі 14 666,89 грн. (погашено з/п у сумі 7 229,84 грн.), заборгованість на кінець періоду 3 718,52 грн.); -за липень 2021 року заборгованість по з/п на початок періоду складає 12 679,44 грн. нараховано з/п у розмірі 10 084,66 грн. (погашено з/п у сумі 1 859,26 грн.), заборгованість по з/п на кінець періоду складає 10 820,18 грн. (а.с.75-76). З довідки про доходи № 92 від 26.08.2021 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі на момент звільнення перед позивачем складає: -за червень 2021 року у розмірі 8 960,82 грн.; -за липень 2021 року у розмірі 10 858,24 грн., а усього заборгованість по заробітній платі складає у сумі 19 819,16 грн.(а.с.73). З розрахунку наданого гол. бухгалтером [PERSON] . Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції вбачається, що середня заробітна плата звільненого 23.07.2021 року [PERSON] за травень 2021 року - 10 734,22 грн. - 3 125,70 грн. = 7 608,52 грн./13 днів, де: 10 734,22 грн. - нарахована сума всього за травень 2021 року, 3 125,70 грн. - сума, яка не входить в розрахунок середньої заробітної плати, в т.ч.: 74,13 грн. - заробітна плата за квітень 2021 року, 2 991,30 грн. - лікарняний за травень 2021 року, 60,27 грн. - компенсація за несвоєчасну виплату з/п 13 днів - фактично відпрацьовано в травні 2021 року; Червень 2021 року. - 11 131,57 -93,99 = 11 037,58 грн./20 днів, де: 11 131,57 грн. - нарахована сума всього за червень 2021 року, сума, яка не входить в розрахунок середньої з/п: 93,99 грн. - компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати; 20 днів - фактично відпрацьовано в червні 2021 року. 7 608,52 + 449,53 (премія за травень 2021 р.) + 11 037,58 грн. - 449,53 (премія за травень 2021 р.) + 729,89 - премія за червень 2021 р.) : (13+20) = (8058,05 + 11 317,94) : 33д. =587,15 грн. Середньоденна заробітна плата складає 587,15 грн. Кількість днів по графіку роботи: травень 2021 р. - 18 днів, червень 2021 р. - 20 днів. 18 + 20 = 38:2 =19 днів. 587,15 грн. (середньоденні) х 19 д. = 11 155,85 грн. (середньомісячна); Вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку складає: 11 155,85 х 3 = 33 467,55 грн. (а.с.77). V. Оцінка суду. Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір. Відповідно до статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33). Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із статтею 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із вимогами статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідність з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 23 липня 2021 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку проводиться у відповідності до положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його, до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Затримка розрахунку по заробітній платі становить 30 днів, виходячи з тривалості періоду з 24 липня 2021 року до 04 вересня 2021 року. Враховуючи наведене, розмір суми середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 17 614,50 гривень, виходячи з розрахунку: 587,15 гривень - середньоденна заробітна плата х 30 робочих днів). Таким чином, суд встановивши наявність порушення з боку відповідача, яке виразилось у не проведенні повного розрахунку з позивачем, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з Структурної одиниці ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської теплової електричної станції суми середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 17 614,50 гривень. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що розрахунок заробітної плати за червень-липень 2021 року узгоджуються наказом №834-к від 23.07.2021 року про припинення трудових відносин, який був підписаний директором В.О. Чепій. Саме в цьому наказі, який виданий структурною одиницею ПАТ «Донбасенерго» Слов`янська теплова електрична станція, зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме 8 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 3 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за роботу в шкідливих умовах праці (а.с.15). Станом на час розгляду справи представник відповідача погодився з наданими позивачем доказами по заборгованості заробітній платі, то суд погоджується та вважає достовірною суму заборгованості із заробітної плати, що зазначена [PERSON] за період з червень 2021 року - липень 2021 року в розмірі 19 819,16 гривень, та приходить до переконання, що саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідність до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 28.01.2019 року по 23.07.2021 року у розмірі 19 819 грн. 16 коп., заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 33 467 грн. 55 коп. та сума середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 17 614 грн. 50 коп. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню у розмірі 19 819 грн. 16 коп., оскільки саме зазначена сума вираховується з наданих позивачем розрахунків заробітної плати за червень 2021 року - липень 2021 року. Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не більше ніж за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання, щодо клопотання представника відповідача про розстрочку виконання рішення, суд виходить з наступного. Розділом VI Цивільно процесуального кодексу України вирішуються процесуальні питання пов`язані, з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів. Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо). Отже, підставою для розстрочення виконання рішення суду є наявність перешкод та конкретних обставин, які унеможливлюють виконання рішення, а оскільки рішення суду на теперішній час не перебуває на стадії виконання, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» на 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про стягнення заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Так, враховуючи, що як позовні вимоги підлягають задоволенню, то сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 908,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved