Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Короткий зміст вимог. 03.04.2020 року заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить надати їй право на укладення шлюбу із [PERSON] , [INFO] , Вимоги за заявою мотивує тим, що між нею та [PERSON] склалися теплі щирі стосунки, вони фактично проживають однією сім`єю і дотримуючись взаємних почуттів любові та поваги один до одного, мають спільне бажання зареєструвати шлюб, та вона не досягла шлюбного віку. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.04.2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження на 23.04.2019 року (а. с. 8). 23.04.2020 року в зв`язку з неявкою учасників судового розгляду справи в судове засідання, розгляд справи відкладено на 15.06.2020 року. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить заяву задовольнити, а справу розглядати без її участі (а. с. 14). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить заяву задовольнити, не заперечує проти надання права на шлюб її дочці [PERSON] з [PERSON] , справу розглядати просить без її участі (а. с. 15). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заяву задовольнити (а. с. 16). Представник заінтересованої особи Охтирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог заявниці не заперечував, просив вирішити справу на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Лантратівка, Охтирського району, Сумської області, що підтверджується її паспортом № [NUMBER] , виданим 19.08.2017 року органом № 5912, тобто на день звернення до суду їй виповнилося 16 років (а.с. 3). [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 09.05.2003 року по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 12.02.2020 року №52 (а. с. 6). Згідно вимог ч. 3 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються, крім іншого, справи про надання права на шлюб. Право на шлюб закріпила Декларація прав людини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року у ст. 16 якої говориться, що жінки і чоловіки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати родину. При цьому вони мають однакові права на шлюб. Тобто шлюб є вільним і добровільним союзом між чоловіком і жінкою, спрямований на виникнення сім`ї, народження і виховання дітей, і однією із умов для цього є шлюбний вік, досягнення якого є юридичним фактом, який породжує право на шлюб після досягнення особою шлюбного віку. В ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України зазначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років . За приписами ст.23 Сімейного кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 зазаначено, що заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 234 ЦПК). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Як зазначає у заяві заявниця, вона бажає зареєструвати шлюб з [PERSON] , так як між ними склалися теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, проживають однією сім`єю. При цьому заявниця [PERSON] не навела суду будь-яких переконливих доводів, не надала жодних доказів на обґрунтування того, що укладення шлюбу до досягнення нею шлюбного віку дійсно відповідає її інтересам, не надала доказів того, які ж саме інтереси має врахувати суд для надання їй права на шлюб, чи з якими винятковими обставинами вони пов`язані. Так, [PERSON] в своїй заяві вказує, що фактично проживає за адресою [ADDRESS] , тобто разом з [PERSON] , однак у підтвердження вказаного факту не надає жодного доказу, окрім того судова повістка їй направлена за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де вона її отримала особисто 13.05.2020 року (а. с. 21). Як зазначила заявниця, вона бажає зареєструвати шлюб з [PERSON] , так як між ними склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, бажають створити сім`ю. При цьому заявниця [PERSON] не навела суду будь-яких переконливих доводів, не надала жодних доказів на обґрунтування того, що укладення шлюбу до досягнення нею шлюбного віку дійсно відповідає її інтересам, не надала доказів того, які ж саме інтереси має врахувати суд для надання їй права на шлюб, чи з якими винятковими обставинами вони пов`язані. Слід зважати на той факт, що бажання [PERSON] зареєструвати шлюб та створити сім`ю повинно узгоджуватися з існуючими нормами права. Суд не може надати право особі на шлюб на підставі посилань, наведених у заяві, які жодними доказами не підтверджені, оскільки така позиція суду, ґрунтувалась би на припущеннях, що є неприпустимим та суперечить вимогам ч. 6 ст.81 ЦПК України, а наведені обставини про взаємні почуття любові не є підставою для надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів законності, розумності, виваженості, пропорційності (співмірності), справедливого балансу, суд приходить до висновку, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів у підтвердження того, що укладання шлюбу буде відповідати інтересам заявниці, належних, достовірних, достатніх доказів у обґрунтування своєї заяви заявниця суду не надала, а тому суд вважає, що заява необґрунтована та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed