Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 05.01.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.01.2021 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 07.04.2021 року закрито підготовче засідання за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Матеріали справи містять заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, а також заяву представника Київської районної адміністрації як органу опіки та піклування про розгляд справи без участі представника органу опіки. Відповідачі до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З витягу з домової книги вбачається, що на теперішній час у вказаному домоволодінні також зареєстровані відповідачі по справі, які жодного дня не проживали за місцем реєстрації в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку немає і взагалі будинком вони не користуються, що порушує права позивача, в зв`язку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, 17.08.2004 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила домоволодіння під номером «десять», що знаходиться по [ADDRESS] та складається в цілому з одного житлового будинку з черепашника під літерою «А», житловою площею 29,9 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж, «В» - сарай, «Г» - вбиральня, №1-3 - огорожі, І - мостіння, ІІ - шахта, розташованих на земельній ділянці, площею 599 кв.м., що вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. /а.с.6/. З Витягу з домової книги №477 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого головою ОСОН «Чубаївка» 23.12.2020 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 16.11.2009 року зареєстровані: [PERSON] , 1972 року народження, [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 1972 року народження, [PERSON] , 2008 року народження, а також з 25.02.2016 року - [PERSON] , 1985 року народження /а.с.10/. З Акту про не мешкання від 23.12.2020 року, складеного [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені головою ОСОН «Чубаївка» Гальцовою М.Г., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , не проживають та раніше ніколи не проживали: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій на теперішній час зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є лише зареєстрованими за вказаною адресою та в даному домоволодінні не проживають. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved