Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у зв`язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» № 329-8 від 09.04.2015 року, Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496 (далі - Правила), Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494 (далі - кодекс ГРМ), встановлено новий порядок укладання договорів розподілу природного газу Оператором газорозподільної системи (ПАТ «Дніпрогаз») з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, а також, договорів постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно п.3 Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі Типового договору постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, який укладається відповідно до вимог Правил та є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником. [PERSON] (далі - Відповідач) є споживачем природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», якій надавались послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Фактом приєднання споживача до умов Типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, що підтверджується роздруківкою з фінансового стану по особовому рахунку відповідача № [NUMBER] із внесеними даними Оператором ГРМ щодо спожитого об`єму природного газу споживачем та частковими оплатами. Споживач отримувала послуги постачання природного газу, що свідчить про фактичну згода споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Відповідно до п.2.1 Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» виконало свої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме здійснив постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Однак, відповідач умови Договору виконує не належним чином, плату за поставлений природний газ здійснює не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 14 021 (чотирнадцять тисяч двадцять одна) грн. 45 коп. за період з 31.10.2015 року по 02.01.2019 року, яка до цього часу не сплачена. У зв`язку з вищевикладеним, з урахуванням уточнених позовних вимог, представник позивача змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 14 021 (чотирнадцять тисяч двадцять одна) грн. 45 коп. за період з 31.10.2015 року по 02.01.2019 року, 3% річних у розмірі 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 57 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» зазначає про повне підтримання своїх уточнених позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26.09.2019 року клопотання позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про заміну відповідача по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за споживчий природний газ, було задоволено. Вирішено замінити первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] по цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених Постановою НКРЕКП від 12.01.2015 року № 9, вимог статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з 01.07.2015 року, внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, постачання природного газу для споживачів здійснює газопостачальне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) виконує функцію газорозподільного підприємства, зокрема, здійснення обліку газу, обмеження/припинення газопостачання та інше. Взаємовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та громадянами (споживачами газу) регулюються «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою Національної комісії (далі - НКРЕКП), що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496. Крім того, у зв`язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015 року, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, встановлено новий порядок укладання договорів розподілу природного газу Оператором газорозподільної системи (ПАТ «Дніпрогаз») з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, а також договорів постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно пункту 3 Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі Типового договору постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, який укладається відповідно до вимог Правил та є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником. Крім того, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору були опубліковані в газеті Дніпропетровської обласної ради «Зоря» № 101 (21731) від 30 грудня 2015 року. Згідно із пунктом 1.3 Типового договору розподілу газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов Типового договору розподілу газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Дані умови аналогічні умовам пункту 1.3 Типового договору постачання газу. [PERSON] є споживачем природного газу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на ім`я якої відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Фактом приєднання споживача до умов Типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, що підтверджується роздруківкою з фінансового стану по особовому рахунку відповідача із внесеними даними Оператором ГРМ щодо спожитого об`єму природного газу споживачем та частковими оплатами. Споживач отримувала послуги постачання природного газу, що свідчить про фактичну згоду споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Відповідно до п. 2.1 Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» виконало свої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме здійснило постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Відповідно до п. 4.3 Типового договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до п. 4.6 Типового договору, при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однак, [PERSON] умови Договору виконує не належним чином, плату за поставлений природний газ здійснює не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 14 021 (чотирнадцять тисяч двадцять одна) грн. 45 коп. за період з 31.10.2015 року по 02.01.2019 року, яка до цього часу не сплачена, у зв`язку із чим між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника, відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, відповідач в порушення зазначених вимог не виконує свій обов`язок щодо сплати коштів за одержаний природній газ, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. Отже, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved