Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі за текстом - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , відповідач) про стягненнязаборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 17 786,93 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» обслуговує будинок [ADDRESS] та надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку, зокрема і відповідачу [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] . За умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [PERSON] узяла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати кошти за надання таких послуг за встановленим тарифом та у строк, визначений договором. Через неналежне виконання договірних зобов`язань за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 7 814,66 грн. Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 8 176,79 грн. та трьох процентів річних в сумі 1 795,48 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на його необґрунтованість та заявила про сплив позовної давності. Вказала, що перед набуттям квартири у власність вона як інвестор зобов`язала забудовника усунути суттєві недоліки будівництва, але протягом періоду, коли велися роботи з усунення недоліків, дізналася про те, що будинок зданий в експлуатацію ще у вересні 2008 р. 01.09.2011 вона уклала з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На момент укладення договору жодних претензій до неї з приводу заборгованості з надання послуг за період до його укладення позивач не висував, про що свідчить незаповнений пункт 21 договору. Відповідач заявила, що запис у пункт 21 договору позивач вніс самостійно, без погодження з нею, а тому вимоги позивача безпідставні. У першому виставленому рахунку на оплату житлово-комунальних послуг борг не був зазначений, натомість за наступний місяць - листопад 2011 р., вже було вказано борг в сумі 7 810,17 грн., а в грудні 2011 р. борг зріс до 7 814,66 грн. В подальшому вона в повному обсязі сплачувала поточні платежі, а борг не визнавала, а відтак позов подано з пропуском строку позовної давності. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?08.06.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 24.07.2018. ?06.07.2018 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] справу передано в провадження судді Трусової Т.О. ?10.07.2018 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження судді Трусової Т.О. та призначення справи до розгляду на 17.12.2018. ?25.07.2018 відповідачем подано пояснення з письмовими доказами. ?01.08.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. ?Протокольною ухвалою від 17.12.2018 розгляд справи відкладено на 21.02.2019. ?21.02.2019 судове засідання перенесене на 03.04.2019 у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, на підставі розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 1262 від 30.09.2008 здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] та надає його мешканцям житлово-комунальні послуги (а.с. 10, 11). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 08.11.2010 [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] у вищевказаному будинку загальною площею 86,20 кв.м., житловою площею 43,40 кв.м. (а.с . 8 ). 01.09.2011 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» як виконавцем та [PERSON] як споживачем укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 037064 (далі - Договір, а.с. 5-7). Відповідно до пункту 1 Договору його предметом є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені Договором. У пунктах 3, 5 Договору встановлено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 3,51 грн за один квадратний метр загальної площі квартири, а розрахунковим періодом є місяць. Пункт 20 Договору визначає, що він набирає чинності з моменту його підписання і укладається на три роки. У разі, коли за місяць до закінчення дії Договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, то Договір вважається щороку продовженим. Згідно з умовами пункту 21 примірника Договору, наданого позивачем, нарахування за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій проводяться починаючи з 21.12.2009. Натомість відповідачем надано оригінальний примірник договору, у якому пункт 21 договору не містить запису про строк початку нарахувань (а.с. 31-35). Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 01.05.2018 за відповідачем рахується заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення та додаткових послуг, яка виникла за період з грудня 2009 р. по вересень 2011 р., в загальному розмірі 7 814,66 грн. (а.с. 9). З вказаного розрахунку вбачається, що відповідач почала здійснювати сплату житлово-комунальних послуг починаючи з жовтня 2011 р. ІV. Оцінка суду. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів)... За нормою статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з типовим договором. Такий договір між сторонами було укладено. Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У статті 6 ЦК України закріплений принцип диспозитивності і особливості його реалізації стосовно зобов`язань, що виникають з договору. Зокрема, відповідно до частин 2,3 зазначеної норми цивільного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору... Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). За приписом частини 3 статті 631 ЦК України строни можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Саме на цю обставину позивач посилається як на підставу своїх вимог. Водночас зважаючи на те, що пункт 21 наданого відповідачем оригінального примірника Договору не містить запису про поширення його умов на відносини, які виникли до укладення Договору, суд дійшов висновку про те, що така умова відповідачем не погоджувалась, запис у цей пункт позивач вніс самостійно, без погодження з відповідачем. За таких обставин доводи позивача про те, що відповідач зобов`язалась здійснювати оплату житлово-комунальних послуг з 21.12.2009, суд відхиляє як необґрунтовані. За положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13). Відтак навіть за відсутності оформленого між сторонами письмового договору відповідач зобов`язана була здійснювати оплату житлово-комунальних послуг на підставі закону, однак лише з моменту набуття права власності на квартиру, тобто з 08.11.2010, оскільки до цієї дати відповідач не була їх споживачем в розумінні положень Закону № 1875-IV. До того ж внаслідок недоліків будівництва відповідач не мала можливості користуватися своїм майном і житлово-комунальні послуги не споживала, про що свідчить долучений до матеріалів справи лист Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Аркада» від 24.03.2010 № 826/7 (а.с. 59). Водночас відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. За приписом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заборгованість, вимогу про стягнення якої суд визнає обґрунтованою, виникла в період з листопада 2010 р. по вересень 2011 р., а позов поданий у травні 2018, тобто більш ніж через 3 роки від моменту виникнення права на позов. З наданого розрахунку заборгованості та наданих відповідачем квитанцій про оплату вбачається, що борг відповідач ніколи не визнавала і сплачувала лише поточні платежі. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги Отже зважаючи на подання даного позову з пропущенням строків позовної давності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові про стягнення заборгованості, що виникла в період з листопада 2010 р. по вересень 2011 р., за спливом позовної давності. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат розгляду справи, підстави для покладення на відповідача сплаченого позивачем судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed