Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 14.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.08.2014 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини фактично припинили, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи. Перед початком судового засідання сторони направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивачка вказує, що підтримує позов та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15.03.2018 року, було відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не велось. ІV.Фактичні обставини встановлені судом та змін спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], одружились 16.08.2014 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 218 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). V. Оцінка суду. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивачка скористалась таким правом та звернулась з позовом до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, тому суд вважає, що подальше збереження сім'ї є недоцільним, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 113 СК України, позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved