Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом і на обґрунтування вимог вказала, що на підставі договору дарування від 10.02.2006 вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] її колишній чоловік, зареєстрований у квартирі по теперішній час, однак не мешкає там без поважних причин з серпня 2019 року, всі обов`язки з утримання житла здійснюються нею. Наразі вона не може оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг через факт реєстрації в квартирі відповідача. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом.\~ ІІ. Позиції сторін, заяви (клопотання) учасників справи, покази свідків. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їхньому задоволенні. Додала до викладеного у позовній заяві те, що квартиру вона отримала у дар від рідної сестри, зараз вони удвох мешкають там. Відповідач пішов від неї до іншої жінки, шлюб між ними розірвано за рішенням суду, однак добровільно колишній чоловік не хоче виписуватися з квартири, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач не мешкає у квартирі з 25.08.2019, в літній кухні лежать його речі, які він не забирає з невідомих їй причин. Оскільки квартира їй подарована, то це її особисте майно, і [PERSON] не має жодного відношення до нього. \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Платонова О.М. в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування квартирою. Вважав, що підстави для цього відсутні. Вони жили в цій квартирі багато років, він опікувався станом житла, виконував необхідні ремонтні роботи. У серпні 2019 року він дійсно пішов від позивача, живе з іншою жінкою, шлюб розірвано. Іноді приходив до [PERSON] , останній час не приходить. Вона не віддає його речі. Просить відмовити у задоволенні позову. За клопотанням сторони позивача судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які, будучі сусідами [PERSON] , кожна окремо одна від одній підтвердили суду, що колишній чоловік позивача [PERSON] дійсно не проживає з позивачем в її квартирі з серпня 2019 року, позивач мешкає із сестрою, а він неподалік, у іншої жінки, і до позивача не приходить. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України сторонами суду не заявлено, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.09.2020 відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначено справу до розгляду на 16.10.2020, відповідачеві запропоновано подати відзив на позовну заяву. 16.10.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.11.2020 для надання можливості сторонам вирішити спір у добровільному порядку, однак 09.11.2020 сторонами повідомлено суду про відсутність змоги вирішити питання справи мирним шляхом. VI. Встановлені судом фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.06.1970, цей шлюб був розірваний рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.12.2019 у справі №226/1922/19, яке набрало законної сили 08.01.2020 (а.с.7-8). Одна четверта частина житлового будинку [ADDRESS] , належить [PERSON] згідно з договором дарування, посвідченим 10.02.2006 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Богатовим С.Г., реєстровий номер 715; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9951348 від 27.02.2006 (а.с.5-6). Дарувальником за цим договором є [PERSON] . Згідно з довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №8798 від 01.09.2020 відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 28.11.2001 як чоловік власника (а.с.9). Також в квартирі зареєстрована позивач [PERSON] та її сестра [PERSON] . Як вбачається з акту фактичних обставин не проживання особи, що зареєстрована, №326-6 від 01.09.2020, складеного координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але з серпня 2019 року і по т.ч. там не мешкає (а.с.10). V. Норми права, що застосовуються судом, і оцінка суду. Правовідносини в даній справі регулюються Цивільним кодексом України. Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на положення ст.405 ЦК України, проте зазначена норма закону регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями членами сім`ї власника житла. Оскільки на цей час шлюб між сторонами розірваний, відповідач втратив статус члена сім`ї позивача, і тому положення ст.405 ЦК України застосовуватись при вирішенні цієї справи не можуть. Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. І саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Вислухавши сторін і вивчивши докази у справі, суд зазначає таке. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом встановлено, що відповідач свого часу вселився у спірну квартиру як чоловік позивача, був зареєстрований там за волею власника, і таким чином набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач наразі членом сім`ї позивача не є, шлюб між ними розірвано в січні 2020 року, а з серпня 2019 року спільно вони не проживають, не пов`язані спільним побутом, у них відсутні взаємні права та обов`язки. Тому право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу дійсного власника цього майна [PERSON] на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах від 16.01.2019 у справі №243/7004/17-ц, від 14.08.2019 у справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved