Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що товариством 18.02.2008 за договором купівлі-продажу з відповідачем [PERSON] за 5000,00 гривень була придбана нежила будівля автостанції (А-1) загальною площею 17 м2 за адресою: [ADDRESS]. Договір був укладений та зареєстрований в Універсальній спеціалізованій товарній біржі «Укрінкомбіржа», всі його умови були дотримані. Договір укладено у відповідності до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991, за якою угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Всі істотні умови договору сторонами оговорені, зобов'язання виконані повністю, факт купівлі-продажу і виконання умов договору ніким не оскаржено. На сьогодні позивач володіє і користується спірною будівлею автостанції, впроваджує там свою фінансово-господарську діяльність, сплачує необхідні платежі. Наразі законом передбачена необхідність нотаріального посвідчення купівлі-продажу нерухомого майна, однак в даному випадку це є неможливим через зміну керівника УСТБ «Укрінкомбіржа», крім того, позивачеві достовірно невідомі контактні дані відповідача, що також унеможливлює нотаріальне посвідчення договору. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу №1 від 18.02.2008. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідачем у встановлений строк не надано судові відзиву на позовну заяву; надано заяву про визнання позову та відсутність заперечень проти задоволення вимог, в якій також викладене прохання провести розгляд справи без його участі. Треті особи до суду також не з'явилися та правом надати пояснення (заперечення) щодо позову не скористалися. Представник третьої особи, Мирноградської міської ради, надала заяву про розгляд справи без їх участі та вирішити за наявними у справі доказами. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Після скасування постановою апеляційного суду Донецької області від 19.07.2018 ухвали судді Клепки Л.І. від 04.06.2018 про відмову у відкритті провадження у справі протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018 справу розподілено у провадження судді Петуніна І.В. Ухвалою судді від 06.08.2018 позовна заява залишена без руху для виправлення недоліків, після виправлення яких позивачем, ухвалою судді від 10.08.2018 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 08.30 год. 07.09.2018. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 18.02.2008 Універсальною спеціалізованою товарною біржею «Укрінкомбіржа» зареєстровано договір купівлі-продажу №1, за яким [PERSON] (продавець), від імені якого діяв брокер №10 - член УСТБ «Укрінкомбіржа» фізична особа-підприємець [PERSON], продав Товариству з обмеженою відповідальністю «Асоціація ділового співпрацювання» в особі директора [PERSON] (покупець), від імені якого діяв брокер №1 - член УСТБ «Укрінкомбіржа» фізична особа-підприємець [PERSON], нерухоме майно за 5000,00 гривень. Предметом договору є нежила будівля автостанції (А-1) загальною площею 17 м2, що складає одну цілу ідеальну частку, розташована на земельній ділянці Димитровської міської ради за адресою: [ADDRESS] Вказана будівля розташована на земельній ділянці (кадастровий №1411300000:01:004:0341), яка перебуває в комунальній власності і використовується під розміщення міської автостанції. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.04.2018, орендарем ділянки є [PERSON] з 10.02.2004 на строк 5 років, інших відомостей витяг не містить. V. Оцінка суду. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються ЦК України. Щодо застосування положень Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 №1956-XII в редакції, що діяла станом на момент укладення угоди - 18.02.2008, суд зазначає, що дійсно, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Розділом 4 зазначеного Закону визначені основні засади правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, яким, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається лише та угода, яка відповідає сукупності ряду умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону, а саме: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Роз'яснення Міністерства юстиції України від 10.04.1998 №17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» зауважують, що біржові операції дозволяється здійснювати лише членам біржі або брокерам, обов'язки яких полягають у виконанні доручень членів біржі, яких вони представляють. Виходячи з цього, угоди про відчуження об'єктів нерухомого майна, укладені між особами, які не є членами біржі, або угоди, укладені брокерами за дорученням третіх осіб, не відповідають вимогам Закону України «Про товарну біржу» та у зв'язку з цим не можуть вважатися біржовими операціями та реєструватися біржами. Спірний договір укладений між брокерами Універсальної спеціалізованої товарної біржі «Укрінкомбіржа», які діяли від імені (за дорученнями) третіх осіб - [PERSON] та ТОВ «Асоціація ділового співпрацювання». Договір не містить відомостей про те, що вказані треті особи на момент його укладення були членами біржі, відтак, укладений договір купівлі-продажу не має всіх необхідних ознак біржової операції і, відповідно, не є такою. Отже, положення ст.15 Закону України «Про товарну біржу» про те, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, не можуть застосовуватися у цій справі. Таким чином, наданий позивачем договір купівлі-продажу №1 від 18.02.2008 за своєю суттю є договором, укладеним в простій письмовій формі. Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Договір купівлі-продажу №1 від 18.02.2008 сторонами нотаріально посвідчено не було. Стаття 215 ЦК України передбачає недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За приписами ст.220 ЦК України, в разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідач ухилявся від його нотаріального посвідчення. Посилання позивача на неможливість нотаріального посвідчення договору через зміну керівника УСТБ «Укрінкомбіржа» не ґрунтується на законі. Так само не заслуговують уваги й доводи позивача про відсутність актуальних контактних даних відповідача [PERSON], оскільки останній повідомлявся судом про відкриття провадження у справі саме за адресою, вказаною в позовній заяві, після чого надав суду власну заяву із зазначенням тієї ж самої адреси, що зазначена у позові. Тобто, відповідач був обізнаний про справу саме у спосіб, вказаний позивачем, що свідчить про відсутність перешкод для зв'язку з ним позивача для подальшого спільного звернення до органів нотаріату з метою посвідчення договору. В наданій суду заяві відповідач [PERSON] зазначив про повне визнання ним позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Асоціація ділового співпрацювання». Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України,?ст.4 ЦПК України,?кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. При цьому під захистом цивільних прав слід розуміти передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, а під способами захисту суб'єктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у?ст.16 ЦК України та не є вичерпним, застосовується судом залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену в?постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Визнання позову відповідачем [PERSON] свідчить про відсутність спору між сторонами. Слід зауважити, що для визнання судом угоди дійсною необхідним є не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1288цс17). Як передбачено ч.3 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи визнання позову відповідачем в сукупності з фактом ненадання позивачем доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору та доказів неможливості нотаріального посвідчення договору з інших підстав, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК, України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позові відмовляється у повному обсязі, судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed