Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

МКП «Основаніє» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що гуртожиток по [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Запоріжжя та знаходився на обслуговуванні та в господарському віданні комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків». Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006 р., № 66/1 «Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя житлових будинків та гуртожитків від ВАТ «Запоріжсільбуд» зазначений гуртожиток був прийнятий до комунальної власності м. Запоріжжя. Після прийняття рішень Запорізькою міською радою «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012 р. №5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» від 25.07.2012 р., №6, міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» є повним правонаступником Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків». До МКП «ОСНОВАНІЄ» перейшло все майно, майнові та немайнові права та обов»язки КП «РЕПОГ». На теперішній час саме МКП «ОСНОВАНІЄ» є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. Кімната №49 у зазначеному гуртожитку житловою площею 17,7 кв.м. розділена на 2 ліжко-місця. На першому ліжко-місці у кімнаті 49 зареєстрований з 16.12.2008 р. відповідач. На другому - з 13.07.2006 р. зареєстрований та проживає [PERSON]. З січня 2013 р. відповідач у гуртожитку не проживає і його місцезнаходження не відомо. На підстав ст..ст.71,72 Житлового кодексу Української РСР позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування ліжко-місцем в кімнаті [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов уточнила, просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловою площею, яка становить 8,88 кв.м. в кімнаті [ADDRESS]. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання, про що свідчить поштове повідомлення, повістка йому направлялась за його місцем реєстрації у відповідності до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. У зв»язку з неявкою належно повідомленого про судове засідання відповідача, виходячи з матеріалів справи, зі згоди представника позивача і на підставі ст..224 ЦПК України. суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що гуртожиток по [ADDRESS] є власністю територіальної громади м. Запоріжжя та знаходився на обслуговуванні та в господарському віданні комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків». Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006 р., № 66/1 «Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя житлових будинків та гуртожитків від ВАТ «Запоріжсільбуд» зазначений гуртожиток був прийнятий до комунальної власності м. Запоріжжя. Після прийняття рішень Запорізькою міською радою «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012 р. №5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» від 25.07.2012 р., №6, міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» є повним правонаступником Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків». До МКП «ОСНОВАНІЄ» перейшло все майно, майнові та немайнові права та обов»язки КП «РЕПОГ». На теперішній час саме МКП «ОСНОВАНІЄ» є балансоутримувачем гуртожитку по [ADDRESS]. Кімната №49 у зазначеному гуртожитку житловою площею 17,7 кв.м. розділена на 2 ліжко-місця. На першому ліжко-місці у кімнаті 49 зареєстрований з 16.12.2008 р. відповідач. На другому - з 13.07.2006 р. зареєстрований та проживає [PERSON]. Кімната №49 у зазначеному гуртожитку житловою площею 17,7 кв.м. розділена на 2 ліжко-місця. На першому ліжко-місці у кімнаті 49 зареєстрований з 16.12.2008 р. відповідач. На другому - з 13.07.2006 р. зареєстрований та проживає [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] як свідок пояснив, що відповідач у кімнату за місцем реєстрації навіть не вселявся. З [PERSON] декілька раз зустрічався, але не в гуртожитку і, як відомо свідку, [PERSON] необхідна була тільки реєстрація, житла [PERSON] не потребував. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що з 2006 року проживають у гуртожитку у сусідніх зі спірною кімнатою кімнатах, але [PERSON] не знають, ніколи його не бачили, у гуртожитку він не проживає, особистих речей його в гуртожитку не має. Актами комісії представників МКП «ОСНОВАНІЄ» від 11.04.2014 р., 23.05.2014 р., 28.05.2014 р., 20.06.2014 р., 18.07.2014 р., 15.08.2014 р.,12.09.2014 р. встановлено факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації, встановлено, що він не проживає у гуртожитку більш ніж шість місяців без поважної причини, його речей у спірній кімнаті не має. В актах і в позові зазначено, що відповідач не проживає у гуртожитку з січня 2013 р. У судовому засіданні встановлено, що не проживає відповідач у гуртожитку з дати своєї реєстрації у гуртожитку, 16.12.2008 р., у гуртожиток він не заселявся. Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку відповідні з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Тому, суд вважає позов обґрунтованим, доказаним, вимоги законними, а, значить, підлеглими задоволенню. На підставі ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved