Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

І. Суть спору 26.09.2019року представник позивача адвокат Самойленко П.М. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 05.10.2016року Мостиським районним судом Львівської області було ухвалено рішення у справі №448/694/16-ц, яким позовні вимоги ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] збитки в порядку регресу у розмірі 29378гривень. Зазначає, що 14.01.2019року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір №14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Тобто ФОП [PERSON] , є правонаступником ПрАТ «СК «ВУСО» у правовідносинах по стягненню з [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 01.03.2019року замінено сторону стягувача з ПрАТ «СК «ВУСО» на ФОП [PERSON] . Стверджує, що з дати ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення від 05.10.2016року, відповідач сплатив тільки частину суми боргу, а тому станом на теперішній час рішення є частково невиконане. Покликається на те, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно проведеного позивачем розрахунку загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 2560гривень, загальний розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 11673,87гривень. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в розмірі 2560,00грн та інфляційні втрати у розмірі 11673,87грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 7684,00гривень. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач ФОП [PERSON] та його представник адвокат Самойленко П.М., не з`явилися, проте представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 12.11.2019року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 10.02.2020року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.10.2016року, яке набрало законної сили, у цивільній справі ЄУН 448/694/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «ВУСО» 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень у відшкодування майнової шкоди, а також 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень понесених судових витрат зі сплати судового збору. На підставі вищевказаного рішення суду 26.12.2016року Мостиським районним судом Львівської області було видано виконавчий лист №448/694/16-ц, який пред`явлено у Мостиський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області для примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М.І. від 11.06.2018року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа ВП №56578455. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 01.03.2019року замінено стягувача - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» у виконавчому листі, виданому Мостиським районним судом Львівської області у цивільній справі ЄУН 448/694/16-ц за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, на його правонаступника - фізичну особу-підприємця [PERSON] . Однак, з моменту ухвалення рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.10.2016року до часу розгляду справи в суді вищевказане рішення суду боржником [PERSON] не виконано. Із листа Мостиського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №3825 від 30.01.2020року відомо, що згідно виконавчого листа №448/694/16-ц, виданого 26.12.2016року Мостиським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованості в сумі 29378гривень станом на 30.01.2020року стягнуто 11146,38гривень та залишок боргу становить 18231,62гривні. Вищевказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.10.2016року; копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2018року; копією ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 01.03.2019року; копією постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 28.03.2019року; копіями листів Мостиського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №09-26/8446 від 30.07.2018року та №3825 від 30.01.2020року. V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до\~ст.509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені\~ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2\~ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Верховний Суд у постанові від 07.02.2018 №910/11249/17 зробив висновок, що норма\~ст. 625 ЦК України,\~не обмежує\~права кредитора\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~права,\~якщо грошове\~зобов`язання\~не виконується\~й після\~вирішення судом\~питання про\~стягнення основного\~боргу.\~Оскільки чинне\~законодавство не\~пов`язує\~припинення зобов`язання\~з постановленням\~судового рішення\~чи відкриттям\~виконавчого провадження\~з його\~примусового виконання,\~а наявність\~судових актів\~про стягнення\~заборгованості не\~припиняє грошових\~зобов`язань\~боржника та\~не виключає\~його відповідальності\~за порушення\~строків розрахунків. ЦПК України встановлено, що: відповідно до\~положень ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); згідно положень\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, то з нього в силу ч.2 ст.625 ЦК України слід стягнути на користь позивача інфляційні втрати за весь час прострочення на загальну суму 11673,87 гривень, та три проценти річних від простроченої суми заборгованості за вказаний період на суму 2560,00грн, тобто в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 768,40гривень та витрати на правову допомогу на суму 7684,00гривень.

Outcome: approved