Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Кредитна спілка «Можливість» (далі Позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 91 ( далі Договір) від 09.07.2020 року [PERSON] (далі Відповідач) отримала кредит 12000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 60 % на рік від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, строком на 6 місяців з 09.07.2020 р. по 09.01.2021 р. Свої зобов`язання за кредитним договором Позивач виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит. В порушення умов Договору Відповідач не виконав свої зобов`язання, в результаті чого має заборгованість станом на 18.02.2021 року в розмірі 33413,15 гривень, яка складається з наступного: 10180,33 грн. - заборгованість за кредитом; 3280,02 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 19952,80 грн. заборгованість по додатковим відсотками за користування кредитом. Просив стягнути з Відповідача вказану заборгованість, та судові витрати в розмірі 2270 гривень. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 03.03.2021р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.14) У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але ним у позовній заяві зазначено про розгляд справи у його відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином замовною кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №91 від 09.07.2020 року, який був укладений між КС «Можливість» та [PERSON] останній було надано кредит в сумі 12000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 60 % річних на 6 місяців з 09.07.2020 року по 09.01.2021 року. Своїм підписом в договорі кредиту відповідач власним підписом засвідчив, що з зазначеними умовами надання кредиту йому надано повну інформацію. (а. с. 6). Позивач свої обов`язки за Договором виконав надавши Відповідачу споживчий кредит в розмірі 12000 гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що Відповідач в порушення умов договору свої обов`язки виконав частково, затримав сплату кредиту та процентів за його користування і станом на 18.02.2021 р. має заборгованість за кредитом сумі 33413,15 грн. За таких підстав, коли встановлено, що з вини Відповідача зобов`язання перед Позивачем не виконано, Відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що Позивач набув право вимагати від Відповідача повернення кредиту в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно наданої Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідача станом на 18.02.2021 року має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10180, 33 гривень (а.с.4). Відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10180,33 грн. і позов в цій частині задовольняє. Позивачем було\~заявлено вимогу\~про стягнення\~з \~відповідача заборгованості\~по оплаті\~відсотків згідно\~ п. 1.4, п. 5.7 кредитного договору, де відсоткова ставка на момент підписання кредитного договору складає 60 % річних, а при порушенні зобов`язань відповідачем із погашення кредиту відсоткова ставка за користування кредитом складає 365 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.6). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 (справа № 444/9519/12), припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Пунктом 1.5. Договору №91 від 09.07.2020 року передбачено, що строк дії договору 6 місяців. З наданого до суду розрахунку суми нарахованих відсотків за основним зобов`язанням вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 3280,02 грн. та додатковим процентам в розмірі 19952,80 грн. нарахована за період з 07.08.2020 року по 18.02.2021 року. Беручи до уваги вищевикладене, з огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування кредитом та простроченим процентам, то їх нарахування після 09.01.2021 року є безпідставним. З урахуванням наведеного, суд стягує заборгованість по відсоткам за період з 07.08.2020р. по 09.01.2021 р. у розмірі 2610,63 грн. (10180,33/100%*0,1643835616%*156 днів прострочення), додатковим процентам у розмірі 15881,32 грн.. (10180,33/100%*156 днів прострочення). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача\~\~на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1952,20 грн. ( 28672,28/ 3341,32=86 %, (2270*86%=1952,20). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial