Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 квітня 2015 року уклав з ТОВ «Агрофірма «Іванків» договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур. За умовами якого [PERSON] зобов`язався залучити земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0213, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області. В свою чергу, ТОВ «Агрофірма «Іванків» зобов`язався забезпечити залучення власного та орендованого майна, необхідного для обробки земельної ділянки. За результатом виконання своїх зобов`язань за договором [PERSON] повинен отримувати свою частину врожаю що дорівнює 1 тоні пшениці. У випадку письмової відмови [PERSON] від отримання своєї частини врожаю, ТОВ «Агрофірма «Іванків» зобов`язався сплатити суму грошових коштів у розмірі 3000 гривень. ТОВ «Агрофірма «Іванків» не виконував свої зобов`язання по поверненню частини врожаю. Тому [PERSON] направив письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплатити йому грошові кошти у розмірі 6000 гривень. ТОВ «Агрофірма «Іванків» ухиляється від сплати грошових коштів. У зв`язку з цим, [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Агрофірма «Іванків» заборгованість за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур в розмірі 6000 гривень. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.12). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2020 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.64). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні, а розгляд цивільної справи просив здійснити за його відсутності. Представник відповідача Мазурко М.О. надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур від 20 квітня 2015 року є удаваним правочином, оскільки даний договір було вчинено сторонами для приховування іншого правочину, а саме договору оренди земельної ділянки. Крім цього, представник відповідача заявив, що фактично не використовує земельну ділянку, яка належить позивачу. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0213 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в Бориспільському районі Іванківська сільська рада, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №668255 (а.с.36). 20 квітня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Іванків» був укладений договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур (а.с.3-5). За умовами якого [PERSON] зобов`язався залучити земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3220884000:03:001:0213, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, а ТОВ «Агрофірма «Іванків» - забезпечити залучення власного та орендованого майна, в тому числі: посівний матеріал сільськогосподарських культур, що вирощуватимуть; добрива, необхідні для підвищення врожайності; технічні засоби, необхідні для обробки земельної ділянки, найманих працівників та інші засоби. Згідно з п.2.1, п.2.1 цього договору за результатом виконання своїх зобов`язань за договором сторони отримують частини від зібраного вражаю. Частина врожаю [PERSON] дорівнює 1 тоні пшениці. Разом з цим, за змістом п.3.8 цього договору у випадку письмової відмови [PERSON] від отримання своєї частини врожаю. ТОВ «Агрофірма «Іванків» зобов`язався виплатити на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 гривень. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.16 «Правочини», гл.48 «Виконання зобов`язань» та гл.77 «Спільна діяльність» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до положення ч.1 ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. За змістом ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За правилом ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VІI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] направив ТОВ «Агрофірма «Іванків» письмову відмову від частини врожаю з вимогою сплати грошових коштів за частину врожаю. Дана обставина підтверджується описом вкладення до цінного листа та службовим чеком (а.с.7). З огляду на це, у ТОВ «Агрофірма «Іванків» виникло зобов`язання зі сплати грошових коштів за частину врожаю у розмірі 6000 гривень, виходячи з розрахунку 2 роки ? 3000 гривень. Всупереч цьому, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ «Агрофірма «Іванків» виконав свої зобов`язання за договором та сплатив грошові кошти. VIІІ. Аргументи сторін, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. З доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вбачається, що між ТОВ «Агрофірма «Іванків» та [PERSON] був дійсно укладений договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур від 20 квітня 2015 року але даний договір було вчинено сторонами з метою приховування іншого правочину, а саме - договору оренди земельної ділянки. Оскільки, зі змісту укладеного між сторонами по справі договору фактично ТОВ «Агрофірма «Іванків» отримав на платній основі право користування земельною ділянкою для вирощування сільськогосподарських культур, а [PERSON] - відмовою від врожаю та вимогою про сплату грошових коштів підтвердив свій намір отримати плату за користування цією земельною ділянкою. Разом з цим, договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур, укладений між сторонами по справі, відповідно до вимог ст.1130 ЦК України містить всі умови договору про спільну діяльність щодо здійснення спільних дій його сторін і про спільну мету таких дій. При цьому, наявність у цьому договорі умов про строковість, платність та отримання у користування певної земельної ділянки не змінює правової природи зазначеного договору як договору про спільну діяльність і не встановлює правовідносини з оренди землі. Всупереч вимогам ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України матеріали цивільної справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] уклав договір про спільне вирощування сільськогосподарських культур з метою приховання договору оренди землі. Суд звертає увагу на ту обставину, що ТОВ «Агрофірма «Іванків» не звертався до суду з відповідним позовом про визнання зазначеного договору недійсним внаслідок його удаваності. Тому на даний час ТОВ «Агрофірма «Іванків» не спростовано презумпцію правомірності договору про спільне вирощування сільськогосподарських культур, укладеного з [PERSON] ІХ. Висновки суду. З огляду на це, суд прийшов до висновку, що з ТОВ «Агрофірма «Іванків» на користь [PERSON] належить стягнути заборгованість за договором про спільне вирощування сільськогосподарських культур від 20 квітня 2015 року в розмірі 6000 гривень. Х. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №120 від 13 червня 2019 року (а.с.2) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Пред`явлений позов задоволений у повному обсязі. Тому, з ТОВ «Агрофірма «Іванків» на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved