Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.06.2018 року між ним, [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений договір оренди будинку за умовами якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування будинок [ADDRESS] , на умовах і в порядку, передбачених даним Договором. Позивач належним чином виконав умови договору оренди, тоді як відповідач порушує їх, кошти за користування будинком та за спожиті комунальні послуги вчасно не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 21 449 (двадцять одна тисяча чотириста сорок дев`ять) грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за договором оренди будинку від 26.06.2018 року у розмірі 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп.; штрафу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) 00 грн.; інфляційних збитків у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 75 коп.; 3 % річних у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 71 коп. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 21 449 (двадцять одна тисяча чотириста сорок дев`ять) грн. 46 коп., яка складається із: заборгованості за договором оренди будинку від 26.06.2018 року у розмірі 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп.; штрафу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) 00 грн.; інфляційних збитків у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 75 коп.; 3 % річних у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 71 коп. та судові витрати по справі. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.2004 року серії ВВМ № 451727, зареєстровано в реєстрі за № 4-3456 та посвідчене державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. (а.с. 24). Судом також встановлено, що 26.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір оренди будинку (далі - Договір), строком на 1 рік, тобто до 26.06.2019 року, за умовами якого позивач передав відповідачу у строкове платне користування будинок [ADDRESS] , на умовах і в порядку, передбачених даним Договором (а.с. 19-20). Матеріалами справи підтверджено, що 26.06.2019 року між сторонами була укладена додаткова угода до Договору від 26.06.2018 року, відповідно до якої сторони продовжили строк дії Договору до 30.10.2019 року та доповнили Договір п.4.4.9., яким встановлюється відповідальність орендаря у випадку невиконання умов Договору (а.с. 21). Відповідно до акту від 20.10.2019 року, який був підписаний сторонами, розмір заборгованості за вказаним Договором становить 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп. (а.с. 22), яка складається із заборгованості за орендною платою за період з 30.06.2019 року по 30.10.2019 року у розмірі 14 000 грн. 00 коп., та заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 1690 грн. 00 коп. Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач зобов`язалася сплатити позивачеві таку заборгованість за названим Договором у загальному розмірі 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп., що підтверджується власноруч написаною таким учасником справи розпискою від 20.10.2019 року (а.с. 23). У судовому засіданні відповідач обставину підписання нею вказаних документів визнала. Як встановлено судом після спливу строку вказаного Договору оренди відповідач звільнила орендований будинок [ADDRESS] , при цьому не сплативши обумовлену та погоджену сторонами заборгованість. Оскільки, станом на день звернення до суду, відповідач у добровільному порядку вказану заборгованість за Договором не погасила, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вказує, що стаття 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Положеннями частини першої статті 820 ЦК України визначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Відповідно до п. 3.1. розділу 3 Договору, сторони погодили розмір орендної плати за місяць у розмірі 3 500 грн. Пункти 4.4.1. та 4.4.2. розділу 4 Договору передбачають обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати плату за оренду будинку та комунальні послуги, на підставі рахунків, на протязі всього терміну оренди. Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «зміст розписки про одержання виконання у статті 545 ЦК України не встановлений, але, для забезпечення визначеності у відносинах суб`єктів логічним видається вказувати в ній, зокрема: підставу виникнення зобов`язання (наприклад, номер та дату укладення договору); ім`я (найменування) кредитора та боржника; суб`єктів, які здійснили виконання (боржник або інша особа) та які прийняли виконання (кредитор або управомочена ним особа); зміст зобов`язання (наприклад, сплата грошових коштів); дату або момент виконання зобов`язання; місце виконання зобов`язання; обсяг виконання (повний або частковий); місце знаходження (проживання) кредитора та боржника. дату і місце складення розписки. У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у коментованій статті. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку. Суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб підтверджували обставину сплату таким учасником справи заборгованості за вказаним Договором на загальну суму 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп. (а.с. 22), яка складається із заборгованості за орендною платою за період з 30.06.2019 року по 30.10.2019 року у розмірі 14 000 грн. 00 коп., та заборгованості за спожиті комунальні послуги у сумі 1690 грн. 00 коп., розмір якої підтверджується відповідною власноруч складеною розпискою відповідача по справі. У зв`язку із чим суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованої за Договором у загальному розмірі 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп. ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Окрім цього, положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до додаткової угоди від 26.06.2019 року до Договору від 26.06.2018 року, сторони доповнили Договір п. 4.4.9., згідно якого, у випадку невиконання умов Договору по сплаті орендної плати і комунальних послуг з моменту закінчення строку дії договору, орендар зобов`язується компенсувати орендодавцю усі судові витрати, пов`язані з вирішенням спору в суді, а також штраф у розмірі 5 000 грн. за умови непогашення заборгованості до 30.11.2019 року. Тобто в даному випадку розмір та підстави нарахування штрафу прямо передбачені додатковою угодою, що була укладена між сторонами. як вказувалось вище, доказів погашення заборгованості відповідачем до 30.11.2019 року матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку позивач завив вимоги про стягнення інфляційних збитків у розмірі 491 грн. 75 коп. та 3 % річних у розмірі 267 грн. 71 коп., а відповідач на спростування та заперечення таких вимог жодного належного обґрунтування, у тому числі і власних розрахунків заборгованості, суду не навела. Враховуючи вищевикладене, та те, що всупереч наведеним положенням Закону та умов Договору, відповідач у період з 30.06.2019 року по 30.10.2019 року продовжувала користуватись орендованим будинком без сплати орендної плати та комунальних послуг, станом на день розгляду справи заборгованість не погасила, суд також доходить висновку, що нарахований позивачем штраф у розмірі 5 000 грн., інфляційні збитки у розмірі 491 грн. 75 коп., 3 % річних у розмірі 267 грн. 71 коп., є цілком обґрунтованими, ґрунтуються на умовах договору та вказаних вимогах матеріального закону, а отже позовні вимоги в цій час тині також підлягаю задоволенню. Як наслідок, суд постановляє рішення про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 21 449 (двадцять одна тисяча чотириста сорок дев`ять) грн. 46 коп., що складається із: заборгованості за договором оренди від 26.06.2018 року у розмірі 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп., штрафу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційних збитків у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 75 коп. та три відсотки річних у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 71 коп. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. (а.с. 1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved