Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24.07.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] через адвоката Калугіна О. Ю. до Харківської міської ради, в якій позивачі просять визнати право власності по 1/2 житлового будинку літ «Д-1» з прибудовами літ. «д» та літ. «д1» загальною площею 107,4 кв. м., житловою площею 82,6 кв. м., з відповідною часткою надвірних будівель: сараї літ «Е» та літ. «Ж», льох літ. «З», гараж літ. «И», споруди та огорожі №4-8, які розташовані в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 09 грудня 2014 року за актовим записом №17581. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Договору дарування, посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 10.08.1988р. за реєстраційним №2-2342. Померлий [PERSON] за життя не залишив заповіту, а тому вищезазначене спадкове майно, як спадкоємці першої черги, прийняли в порядку ст. ст 1268, 1269 ЦК України його донька [PERSON] та його онук [PERSON] , на користь якого відмовився рідний син спадкодавця - [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги у померлого [PERSON] , окрім Позивачів, немає. Згідно відповіді приватного нотаріуса ХМНО Алтуніної Т.П., в проваджені якої перебуває спадкова справа після смерті [PERSON] , [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Із цих саме підстав також було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину і іншому позивачу у справі - [PERSON] . Враховуючи вищезазначені обставини та неможливість Позивачів самостійно оформити спадкові права на зазначений об`єкт нерухомості, виникла необхідність звернення до суду із даною позовною заявою. 05.09.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, за яким відповідач вважає, що будівництво об`єктів, на яке позивачі просять визнати право власності в порядку спадкування за законом, було здійснено самочинно, без отримання необхідних дозвільних документів та введення в експлуатацію, а тому права на такі об`єкти не можуть перейти до спадкоємців. 01.10.2020 представником позивачів адвокатом Калугіним О.Ю. було надано до суду відповідь на відзив, за яким викладено заперечення щодо можливості представника Відповідача, яким підписано та подано до суду відзив на позовну заяву, здійснювати представництво інтересів відповідача у суді у даній справі, в тому числі складати та підписувати процесуальні заяви по суті справи, у зв`язку із відсутністю належним чином підтверджених повноважень на представництво інтересів Відповідача, а також викладено заперечення по суті на міркування та доводи Відповідача, вказані у відзиві на позовну заяву. Правом на подання до суду заперечень на відповідь на відзив у встановлений судом строк відповідач не скористався. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 30 липня 2020 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року у вказаній справі задоволено клопотання представника позивачів адвоката Калугіна О. Ю. про витребування доказів та зобов`язано приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Алтуніну Т.П. (м. Харків, вул.. Я. Мудрого, 24, к.5) надати на адресу суду (61168, м. Харків, вул. Валентинівська, 7-Б, суддя Садовський К.С.) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 1/2015, заведеної на ім`я [PERSON] , померлого [INFO] . ІІІ. Позиції учасників справи, викладених в судових засіданнях. У судові засідання, в тому числі призначене на 23.02.2021 з`явились позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Калугін О.Ю., заявлені у позовній заяві вимоги підтримали у повному обсязі, проти доводів та міркувань відповідача заперечували. Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, хоча про час та місце розгляду кожному випадку був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні відмітки про отримання судових повісток, заяв чи клопотань від останнього не надходило. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів та викладених пояснень сторін. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. [INFO] у віці 75 років помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 09 грудня 2014 року за актовим записом №17581. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на праві приватної власності. 21.02.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Харківської обл. Алтуніною Т.П. на підставі заяви [PERSON] , яка є рідною донькою померлого, було зареєстровано спадкову справу №1/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39691501 від 21.02.2015 року. Як вбачається із наданих до суду приватним нотаріусом ХМНО Харківської обл. Алтуніною Т.П. копій матеріалів спадкової справи №1/2015 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини під №1 від 21.02.2015 також звернувся рідний син померлого [PERSON] , який в той же час вказаною заявою вимовився від спадщини на корить онука спадкодавця - [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що померлий [INFO] [PERSON] за життя не залишив заповіту, спадкове майно як спадкоємці першої черги прийняли в порядку ст. ст 1268, 1269 ЦК України його донька та його онук, які є позивачами у даній судовій справі. 19.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Алтуніній Т.П. про оформлення спадкового права та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] . Згідно Листа №390/01-16 від 19.01.2018 року приватного нотаріуса ХМНО Алтуніної Т.П. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Із цих саме підстав також було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом і [PERSON] , у зв`язку із чим він також вимушений звернись до суду. Як встановлено судом та підтверджується із наявних у матеріалів справи доказів згідно Договору дарування посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 10.08.1988р. за реєстраційним №2-2342 померлий [PERSON] прийняв у дар дерев`яний жилий будинок літ. «А-1» житловою площею 18.1 кв.м. з надвірними будівлями, а саме: сараї літ «Б» та «В», вбиральня літ «Г», огорожі №1,2,3, що знаходиться у [ADDRESS] на земельній ділянці, розміром 1200 кв.м. Вказаний договір дарування на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в цілому був зареєстрований у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 30.08.1988 року за реєстровою книгою №1332/9. Після смерті [PERSON] , для отримання відомостей щодо інвентаризаційної оцінки, технічної характеристики та інших відомостей щодо житлового будинку [ADDRESS] , приватним нотаріусом ХМНО Алтуніною Т.П. було направлено запит №56/02-14 від 18 червня 2015 року до КП «Харківське бюро технічної інвентаризації». У відповідь на вищезазначений запит КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» було надано Довідку від 11 січня 2016 року(надалі - довідка), згідно із якою визначено, що після обстеження на місці 17 грудня 2015 року та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] відповідає наступним характеристикам: ?літ. «Д-1» житловий будинок з прибудовами загальною площею 107.4 кв.м., житловою площею 82.6 кв.м, рік будування -1991.; ?літ. «Е» - сарай, ?літ. «Ж» - сарай, ?літ. «З» - льох, ?літ. «И» - гараж, ?№4-8 - споруди та огорожі. У тому числі побудовано самочинно: ?Житловий будинок літ. «Д-1» житловою площею 82.6 кв.м., загальною площею 90.4 кв.м.; ?прибудова літ. «д» загальною площею 10.8 кв.м.; ?прибудова літ. «д1» загальною площею 6.2 кв.м.; ?гараж літ. «И». Вказаний житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці загальною площею за фактичним користуванням - 1293 кв.м., в той же час згідно рішенню виконкому В. Данилівської селищної ради депутатів трудящих №5 від 22.03.1958 площа земельної ділянки по [ADDRESS] складала 1215 кв.м. Також у довідці зазначено, що станом на 31.12.2012р. згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ» власником нерухомого майна є [PERSON] , на підставі Договору дарування посвідченого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 10.08.1988р. за реєстраційним №2-2342, однак, в той же час встановлено, що житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 18.1 кв.м., зареєстрований за [PERSON] знесено, об`єкт права власності відсутній. Вказані відомості стали підставою для відмови приватним нотаріусом ХМНО Алтуніною Т.П. у вчинені нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на позивачів. 07.12.2017 року позивачем у даній справі [PERSON] було здійснено звернення до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» для проведення повторної технічної інвентаризації житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , враховуючи, що він не був згодним із тим, що вказаний житловий будинок та надвірні будівлі та споруди є самочинним будівництвом. Після проведення повторної технічної інвентаризації та складання Технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 11.12.2017 року було встановлено, що на земельній ділянці індивідуального житлового будинку [ADDRESS] побудовані та розташовані: ?житловий будинок - літ. «Д-1» з прибудовами літ. «д» та «д1» загальною площею 107,4 кв.м., у тому числі житловою площею 82,6 кв.м. рік побудови - 1991; ?сараї - літ. «Е» та «Ж», рік побудови - 1988р; ?льох -літ. «З», рік побудови - 1988 ?гараж - літ. «И», рік побудови - 1991 ?№4 - ворота, рік побудови - 1995 ?№5 - огорожа, рік побудови - 1995 ?№6 - огорожа, рік побудови - 2000 ?№7- зливна яма, рік побудови - 2005 ?№8 - трубчастий колодязь, рік побудови - 2000 Крім того як вбачається із копії архівних матеріалів технічної інвентаризації, що характеризують об`єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , надані КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», то інвентаризаційні дані щодо будівлі літ. «А-1» та надвірних будівель та споруд скасовані, про що свідчить відмітка про погашення у зв`язку з поточними змінами від 17.12.2015 року. Разом з тим згідно копії схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] від 17.12.2015 та копії поверхового плану будинку №1 літ. «Д-1» по [ADDRESS] від 17.12.2015, наданих також КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що штампи щодо самочинного будівництва скасовані з позначенням «побудовані до 1992р», дата позначення 11.12.2017. Право власності не зареєстроване». Таким чином, враховуючи, що на вказане нерухоме майно відсутня державна реєстрація та відсутні правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим Позивачі обмежені встановити та захистити своє право, як спадкоємці після померлого [PERSON] , то можливість визнання такого права здійснюється у судовому порядку. V. Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Відповідно до вимог ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до статей 1220, 1222 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно зі ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, вироблену (створену) особою, набувається ним, якщо інше не встановлене договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, до прийняття вищевказаного закону, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Також вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, з аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію з подальшою державною реєстрацією приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). В той же час до 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого будинку і розмірів штрафів»). Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введений лише з 29.06.1998 року, а саме з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Ця позиція також узгоджується і з Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», відповідно до якого не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, та Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №79 від 24.04.2015р., який вступив в чинну дію 26 травня 2015 року, згідно з яким в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження приймаються лише індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, які збудовані з 05 серпня 1992 року до березня 2011 року. Таким чином, не потребує введенню в експлуатацію приватних житлових садових, дачних будинків та господарських споруд збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти, тому звертатися до компетентного державного органу про прийняття цих об`єктів до експлуатації та проведення подальшої державної реєстрації на спірний об`єкт нерухомості з надвірними господарськими будівлями і спорудами немає підстав, що спростовує заперечення Відповідача викладені ним у відзиві на позовну заяву у даній справі. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у своїй постанові від 15.01.2021 року по справі №1540/3952/18 та у постанові від 15 жовтня 2020 року по справі №623/214/17. Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен застосувати законодавство, яке є чинним на час придбання (побудови) житлового будинку. Як встановлено та перевірено судом у наданому до позовної заяви Технічному паспорті на спірний садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями та спорудами на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік побудови» зазначено 1988-1991 рік. Також судом під час розгляду справи встановлено, що відомості щодо надання у правомірне користування земельної ділянки за адресою [ADDRESS] підтверджується відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» та архівними витягами з протоколу засідання виконавчого комітету Великоданилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 22.03.1958 №5, наданих Державним архівом Харківської області (Лист №01-29/306 від 08.11.2019), що також спростовую посилання відповідача, що внаслідок визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості за позивачами будуть порушені права територіальної громади міста Харкова та зробить неможливим використання земельної ділянки для власних або інших потреб. Вищезазначеним підтверджується, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у законному користуванні померлого [PERSON] , та враховуючи вищезазначені положення законодавства чинних на момент побудови об`єкту нерухомості ним було набуто право власності на вказані завершені будівництвом об`єкти, які не підлягали введенню в експлуатацію для подальшої державної реєстрації. Таким чином, померлий [PERSON] набув право власності на вказані об`єкти нерухомості, що входять наразі до складу спадщини, оскільки вони були побудовані ним до 05.08.1992 року та померлий є законним користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний житловий будинок разом із господарськими будівлями і спорудами, однак, не встиг належним чином їх оформити та зареєструвати. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та відповідно ст.16 ЦК України вони обрали правильний спосіб захисту свого порушеного права. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. За встановлених обставин, зважаючи на те, що померлий [INFO] [PERSON] у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , проте за життя не встиг оформити та зареєструвати своє право власності, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після померлого [INFO] [PERSON] , своєчасно звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved