Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У листопаді 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову зазначила, що 25.05.1985 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2018 шлюб, зареєстрований 25.05.1985 у с. Острійки Білоцерківського району Київської обл., актовий запис № 5, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони отримали кооперативну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 06.02.2020 № 130, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Річковик-5», відповідач є членом Житлово-будівельного кооперативу «Річковик-5» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 30.09.1992 № 1158. Сума пайового внеску за квартиру в розмірі 22 500 000 крб. сплачена 31.10.1995 у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру було зареєстровано 10.01.2019 за відповідачем на підставі довідки № 121, виданої ЖБК «Річковик-5» від 19.11.2018. Пайові внески за вказану квартиру були виплачені під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів. Також, у період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі було придбано гараж № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-3» по [ADDRESS]. Згідно довідки гаражно-будівельного кооперативу «Позняки-3» відповідач прийнятий в члени кооперативу в 1997 році та сплатив в 1990 році пайовий внесок в сумі 2400 крб. в повному обсязі. Оскільки домовленості між сторонами щодо поділу спірного майна не досягнуто, враховуючи принцип рівності часток у праві спільної сумісної власності, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду та просить визнати за сторонами в порядку поділу спільного сумісного майна по 1/2 частці квартири за адресою: [ADDRESS] та по 1/2 частці гаражу № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-3» по [ADDRESS]. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 22.03.2021 протокольною ухвалою суду відмовлено у прийняті відзиву на позовну заяву. 02.07.2021 протокольною ухвалою суду долучено до матеріалів справи письмові пояснення сторін. Ухвалою суду від 22.03.2021, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 25.05.1985 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2018 шлюб, зареєстрований 25.05.1985 у с. Острійки Білоцерківського району Київської обл., актовий запис № 5, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 15). Згідно довідки від 06.02.2020 № 130 виданої Житлово-будівельним кооперативом «Річковик-5», відповідач є членом Житлово-будівельного кооперативу «Річковик-5» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 30.09.1992 № 1158. Сума пайового внеску за квартиру, в розмірі 22 500 000 крб. сплачена 31.10.1995 у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення, тобто в період зареєстрованого шлюбу сторін (а.с.16). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру в [ADDRESS] зареєстровано 10.01.2019 за [PERSON] на підставі довідки № 121, виданої ЖБК «Річковик-5» від 19.11.2018 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45070247 від 16.01.2019 12:26:51; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1743338380000). Згідно довідки гаражно-будівельного кооперативу «Позняки-3» [PERSON] прийнятий в члени кооперативу в 1997 році та сплатив в 1990 році пайовий внесок в сумі 2400 крб. в повному обсязі, є власником гаража № [NUMBER] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України (далі - СК України, ЦК України) застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент сплати пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 384 ЦК України, яка визначає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно з приписами статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Отже, враховуючи, що права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, правовий режим спірної квартири, пайовий внесок за яку був внесений у 1995 р., повинен регулюватися чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Відтак на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу сторін і пайовий внесок за яку був сплачений під час їх шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Відповідачем не спростовано належними доказами, що заявлена до поділу квартира, була набута за його особисті кошти, тобто пайовий внесок сплачений не за спільні кошти подружжя. Отже на підставі оцінки наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позов в частині поділу гаражного боксу, суд виходить з того, що позивачем не доведено те, що спірний гаражний бокс був збудований подружжям під час перебування у шлюбі або [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на вказаний гараж, оскільки пайовий внесок за спірний гаражний бокс був сплачений ще у 1990 році, в той час, як [PERSON] став членом кооперативу лише в 1997 році. Позивачем не надано правовстановлюючих документів на спірний гаражний бокс, крім долученої до позовної заяви копії довідки гаражно-будівельного кооперативу «Позняки-3», яку суд ставить під сумнів, з тих підстав, що [PERSON] не міг сплатити пайовий внесок у 1990 році, не будучи при цьому членом ГБК, а відтак вимога про визнання за позивачем в порядку поділу майна права власності на Ѕ частину гаражного боксу № [NUMBER] в гаражно-будівельному кооперативі «Позняки-3» по [ADDRESS], задоволенню не підлягає ,за недоведеністю. При цьому суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірвано в 2018 році, а з позовом позивач звернулася в 2020 році. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 8487,22 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial