Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 17.05.2021 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 29 550,00 грн, пеню в розмірі 53 220,00 грн, трьох відсотків річних у сумі 368,43 грн, 1 323,60 грн інфляційних втрат, 50 000, 00 грн моральної шкоди та 15 000,00 грн витрат за надання правничої допомоги. В обґрунтування позову вказано, що між позивачем та відповідачем 17.07.2020 укладено договір позики, за умовами якого позивач надав безвідсоткову позику у сумі 33 150,00 грн відповідачу, яку він зобов`язався повернути в строки та в порядку, визначені договором. Термін повної сплати боргу наступив 15.05.2021. Однак відповідач порушив, погоджений сторонами договору, графік погашення боргу. Зазначає, що15.08.2020 останнім повернуто 2 000,00 грн, 22.09.2020 - 600,00 грн., 02.11.2020 - 1 000,00 грн. На вимогу повернути залишок суми боргу не реагує, розмов уникає. Зважаючи на ту обставину, що в обумовлений термін позику не повернув, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики із врахуванням пункту 3.3. договору, яким передбачено нарахування пені у разі порушення графіку повернення позики, у розмірі 1% від вчасно неповернутих коштів за кожен день прострочення та застосувати наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. ІІ. Процедура та позиції сторін 03.06.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, своєї позиції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Представник позивача у заяві від 25.10.2021 просить розгляд справи проводити без її участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що 17.07.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір позики (між фізичними особами, безпроцентної), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] зобов`язується передати грошові кошти у сумі 33 150,00 грн. (тридцять три тисячі сто п`ятдесят грн. 00 коп) [PERSON] до 17.07.2020. Згідно п.2.2. вказаного договору факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова пракутика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. Дослідивши зміст договору позики (між фізичними особами, безпроцентної) від 17.07.2020, в якому зазначено про обов`язок [PERSON] повернути [PERSON] кошти в сумі 33 150,00 грн., судом встановлено, що зміст даного документа не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, як не містить і відомостей, що грошові кошти були передані в борг саме на умовах договору позики. Доказів передачі [PERSON] коштів [PERSON] в сумі 33 150,00 грн. суду не надано, і позивачем такого факту не доведено. Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, матеріали справи також не містять. На переконання суду, позивач та його представник не надали суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Суд не бере до уваги платіжні документи (а.с.13, 13а, 14) про здійснення [PERSON] переказів в сумах 2 000,00 грн., 600,00 грн, 1 000,00 грн. на рахунок [PERSON] , оскільки такі не свідчать про те, що між сторонами було укладено договір позики та про те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, а тому, за ними не можливо встановити факт часткового погашення заборгованості за договором позики, укладеним між сторонами 17.07.2020. Надавши оцінку поданим позивачем доказам на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed