Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 21.09.2017р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Мостиському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, про що зроблено актовий запис №118. Від даного шлюбу у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23.07.2020р. у справі №448/201/20 шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано та ухвалено стягувати з відповідача в її (позивачки) користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1800 грн. щомісячно, починаючи з 13.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначеним судовим рішенням від 23.07.2020р. також встановлені наступні обставини: з 14.10.2019р. між нею та відповідачем фактично припинено шлюбні відносини, вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету; їхній малолітній син зареєстрований та проживає разом з нею (позивачкою) та перебуває на її утриманні, а відповідач проживає окремо. Стверджує, що за час шлюбу нею та відповідачем [PERSON] набуто наступне спільне майно, що станом на час звернення до суду перебуває у їхній спільній сумісній власності: легковий автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , тип кузова Універсал-В, номер шасі (кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1968, придбаний за кордоном 09.11.2017р. за 15 000 польських злотих (що станом на день придбання еквівалентно за курсом НБУ 109 500 грн.), зареєстрований на території України 18.12.2018р., а також грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. Зазначає, що повні суми цих грошових коштів відповідач [PERSON] , без її (позивачки) відома, вилучив в ніч на 15.10.2019р. з місця їх зберігання за їх (сторін) місцем проживання та приховав. Частина цих коштів була отримання ними (сторонами) як подарунок на весілля, а частина - зароблена відповідачем за час їхнього шлюбу. Покликається на те, що в ході розгляду судом цивільної справи №448/201/20 про розірвання шлюбу між ними (сторонами), відповідач [PERSON] визнав, що в його користуванні перебуває автомобіль, придбаний ними у шлюбі, а також що він вилучив їхні спільні кошти у розмірі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. З огляду на наведене, просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом їх спільної сумісної власності, а саме зазначені вище автомобіль та грошові кошти шляхом визнання за нею (позивакою [PERSON] ) права власності на частку у розмірі 1/2 у набутих за час шлюбу з відповідачем [PERSON] грошових коштах - 10 000 польських злотих та 2 000 доларах США; визнання за відповідачем [PERSON] права власності на набутий за час шлюбу автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та відповідно стягнення з відповідача [PERSON] в її (позивачки) користь грошової компенсації за набутий за час шлюбу автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , у розмірі 15 000 польських злотих або 109 500 грн. При цьому, в частині позовних вимог щодо поділу спірного автомобіля позивачка [PERSON] просила відступити від засади рівності часток подружжя з врахуванням тих обставин, що відповідач [PERSON] без її відома приховав їх спільні грошові кошти, а автомобіль з часу припинення їхніх шлюбних відносин перебуває у повному безперешкодному користуванні відповідача. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Борисенко В.В. не подали відзиву на позовну заяву, ні будь-якої іншої заяви по суті справи, перелік яких визначено ст.174 ЦПК України. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. ІІІ. Позиція учасників справи, короткий зміст показань свідків. В судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просить врахувати доводи та мотиви, викладені ними у письмових заявах по суті даної справи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно нею та відповідачем [PERSON] за час шлюбу набуто наступне майно: автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , а також грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. При цьому, така ствердила, що польські злоті куплялися в обмін на долари США та євро з метою здійснення витрат на купівлю, розмитнення та ремонт автомобіля. Автомобіль ж марки «Volkswagen Passat 93-96» на польських реєстраційних номерах [NUMBER] , якого відповідач мав до одруження та на який такий покликався в ході розгляду даної справи, був вивезений за межі країни та «зданий на шрот» за порівняно невелику суму грошових коштів, близько 800 польських злотих. На розмитнення автомобіля, який є предметом даного позову, ними (сторонами) витрачено близько 56 000 грн. та ще витрачено 1000 євро на ремонт такого. Заперечила ті обставини, що забрала з колишнього спільного з відповідачем помешкання будь-які спільні подружні грошові кошти, натомість забрала 950 євро та 400 польських злотих, які вважає «дитячими коштами», які були подаровані їхній дитині на святкуванні хрестин та днів народжень. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Мельник Л.Я. просить суд звернути увагу на наступні обставини: в матеріалах справи наявні письмові докази, які підтверджують купівлю спірного автомобіля за час шлюбу сторін та сторона відповідача не оспорювала, що такий було придбано саме за 15 000 польських злотих; відповідач [PERSON] під час розгляду даної справи підтвердив ті обставини, що взяв зі спільного до дня припинення фактичних шлюбних відносин з позивачкою помешкання 2000 доларів США; допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки підтвердили, що ввечері 14.10.2019р. після сварки сторін по справі, позивачка [PERSON] в їх присутності перераховувала спільно нажиті з відповідачем кошти, які були в наявності, - 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США, після чого поклала їх назад у схованку у квартирі, де сторони проживали разом; свідок зі сторони відповідача, зокрема його матір [PERSON] , говорячи про спільне життя сторін, підтвердила, що сторони купили автомобіль, а в ніч проти 15.10.2019р. відповідач їздив у квартиру, в якій він до сварки спільно проживав з позивачкою і ключі від якої в нього були, щоб взяти деякі речі сина; ймовірно під час цього візиту в квартиру відповідач вилучив спільні грошові кошти в сумах 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США; на долученому до матеріалів справи технічному записі судового засідання, що мало місце 23.07.2020р. у справі №448/201/20, вона (представник позивачки) стверджувала, що відповідач вилучив з квартири позивачки спільно нажиті з нею кошти у вказаних сумах, а відповідач [PERSON] на її запитання цих тверджень про вилучення коштів не заперечив, як і не заперечив, що користується придбаним спільно у шлюбі з позивачкою автомобілем; відповідач не підтвердив жодними належними доказами тих обставин, яка конкретна сума грошових коштів була у нього в власності до шлюбу з позивачкою та можливі джерела отримання будь-яких коштів; відповідач не підтвердив, за які особисті кошти він міг придбати автомобіль, що є предметом розгляду даної справи. Крім того, представник позивачки наполягала на відступленні від засади рівності часток подружжя з врахуванням тих обставин, що відповідач [PERSON] без відома позивачки [PERSON] приховав їх спільні грошові кошти, а спірним автомобілем з часу його придбання виключно користувався відповідач та на даний час такий перебуває у повному безперешкодному користуванні саме відповідача, на розмитнення та ремонт такого були потрачені спільні кошти сторін. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що не згідний з пред`явленими до нього позовними вимогами та просить відмовити в задоволенні таких або задовольнити такі частково. Пояснив, що з 2013р. по 2018р. йому належав автомобіль марки «Volkswagen Passat 93-96» на польських реєстраційних номерах [NUMBER] та відповідно автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , який є предметом даного позову, був придбаний за його (відповідача) особисті кошти, нажиті до шлюбу, зокрема в тому числі і за кошти, отримані за відчуження зазначеного попереднього автомобіля; 14.10.2019р. позивачка [PERSON] вигнала його з квартири, у якій вони спільно проживали; він (відповідач) забрав тоді дитину і поїхав до місця проживання своїх батьків; близько 23 год. повернувся у квартиру і побачив, що позивачка [PERSON] забрала 950 євро і 400 польських злотих, після чого він (відповідач) також забрав їхні грошові кошти; він (відповідач) особисто забрав 2000 доларів США; щодо грошових коштів в сумі 10 000 польських злотих, то ці кошти не були нажиті спільно з позивачкою, а були його (відповідача) особистими коштами; в подальшому позивачка поміняла замки у квартирі, в якій вони спільно проживали до 15.10.2019р.; спірний автомобіль він (відповідач) використовує не тільки у власних інтересах, але і возить ним за потреби дитину; він (відповідач) сплачує аліменти на утримання дитини та ще добровільно несе інші витрати на утримання сина; після одруження з позивачкою, зокрема з весільних коштів ними придбано два мобільні телефони, заплачено за декорацію весільного залу; з урахуванням грошових коштів (950 євро і 400 польських злотих), які забрала позивачка [PERSON] та з урахуванням коштів (2000 доларів США), які забрав він (відповідач), згідний віддати позивачці кошти в сумі 250 доларів США. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Борисенко В.В. зазначив, що сторона відповідача частково визнає позовні вимоги, пред`явлені стороною позивача, зокрема відповідач [PERSON] згідний повернути позивачці [PERSON] 7500 польських злотих як компенсацію вартості половини спірного автомобіля, та лише 250 доларів США з пред`явлених до поділу коштів в сумі 2000 доларів США з тих підстав, що позивачкою також вилучено спільні подружні кошти в сумах 950 євро і 400 польських злотих. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив наступне: позивачка по справі [PERSON] є його (свідка) племінницею; 14.10.2019р. він приїхав на квартиру, в якій сторони спільно проживали; на час його (свідка) приїзду, позивачка [PERSON] лежала на підлозі та через деякий час «прийшла до себе»; згодом приїхав відповідач [PERSON] та між ними продовжувалась сварка, в ході якої узгодили, що позивачка піде проживати до баби; в подальшому позивачка згадала за спільні грошові кошти, зокрема чи такі є на місці; в його (свідка) присутності відкрили місце їх зберігання та перерахували такі; в наявності були грошові кошти в наступних сумах: 2 000 доларів США та 10 000 польських злотих, а окремо в конверті були кошти в сумі 950 євро та 400 польських злотих; цей конверт тоді забрала позивачка [PERSON] з собою, а решту коштів (2 000 доларів США та 10 000 польських злотих) така залишила на місці; автомобіль, який є предметом спору, придбано сторонами після весілля; в відповідача попередньо був автомобіль на польських реєстраційних номерах, однак на його (свідка) запитання про долю даного автомобіля, такий ствердив, що «здав його на шрот та отримав кошти близько 1000 польських злотих»; в спільному сімейному колі він (свідок) чув, що сторони здійснювали ремонт спірного автомобіля за спільні кошти; він (свідок) не бачив як відповідач забирав кошти з квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: позивачка по справі [PERSON] є її (свідка) племінницею; 14.10.2019р. між сторонами по справі був інцидент, у позивачки [PERSON] був нервовий зрив та вона (свідок) забирала її з квартири, де така спільно проживала з відповідачем; в її (свідка) присутності позивачка збирала свої речі та вона (свідок) бачила сейф сторін, у якому були наступні кошти: 2 000 доларів США та 10 000 польських злотих, а окремо в конверті були кошти в сумі 950 євро та 400 польських злотих; позивачка тоді ствердила, що в конверті є дитячі гроші і забрала такий; решту коштів (2 000 доларів США та 10 000 польських злотих) така залишила на місці; наступного дня зазначених коштів вже не було на вказаному місці; автомобіль, який є предметом спору, придбано сторонами після весілля; в відповідача попередньо був автомобіль на польських реєстраційних номерах та в ході спільної розмови відповідач розповідав, що здав його на металолом за кошти в сумі близько 1000 польських злотих. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) є матір`ю відповідача [PERSON] ; відповідач [PERSON] до часу одруження з позивачкою [PERSON] мав у користуванні автомобіль на польських реєстраційних номерах, якого придбав в Республіці Польща; автомобіль, який є предметом даного спору, придбаний вже після одруження сторін; відповідач [PERSON] тримав кошти у валюті - польських злотих, бо їздив на заробітки в Республіку Польща; особистих коштів відповідач [PERSON] мав близько 14-15 тис. польських злотих та такі витратив на купівлю спірного автомобіля, про що їй (свідку) відомо зі слів саме відповідача; відповідач продав старий автомобіль, доклав певну суму грошових коштів та придбав автомобіль, яким користується на даний час; їй (свідку) не відомо, за яку конкретно суму коштів було продане старе авто; вона (свідок) особисто не була присутня при купівлі нового автомобіля; 14.10.2019р. відповідач приїхав до її (свідка) місця проживання з дитиною, а згодом поїхав на квартиру, у якій проживав з позивачкою, щоб забрати деякі дитячі речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила наступне: відповідач [PERSON] є її (свідка) рідним братом; їй відомо, що відповідач до весілля мав власний автомобіль, а після одруження придбав інший; яка доля старого автомобіля їй (свідку) не відомо; за якою ціною придбаний автомобіль, який є предметом даного спору, їй (свідку) також не відомо, при купівлі такого вона присутньою не була; до одруження відповідач мав власні грошові кошти, які зберігав за місцем свого проживання, про що їй (свідку) відомо зі слів відповідача; при цьому їй (свідку) не відомо конкретної суми коштів, якою володів відповідач до часу свого одруження; відповідач їздив на роботу в Республіку Польща. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив наступне: відповідач [PERSON] є його (свідка) товаришем та знайомий з ним дитинства; йому (свідку) відомо, що відповідач попередньо, ще перед весіллям, мав в користуванні автомобіль на польських реєстраційних номерах, а після одруження такий придбав інший автомобіль; при купівлі обох автомобілів він (свідок) присутнім не був та в вартості таких не орієнтується. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив наступне: відповідач [PERSON] є його (свідка) товаришем та вони час від часу їздили разом на тимчасові заробітки в Республіку Польща; йому відомо, що відповідач попередньо, ще перед весіллям, мав в користуванні автомобіль на польських реєстраційних номерах, а після одруження такий придбав інший автомобіль; при купівлі старого автомобіля він (свідок) присутнім не був, однак зі слів відповідача йому відомо, що таке було продане за ціню 1,5-2 тис. доларів; він (свідок) їздив разом з відповідачем та був присутній при купівлі автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, за якого відповідач заплатив близько 15 000 польських злотих. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 15.10.2020р.залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 02.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.02.2021р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 18.06.2021р.залишено без задоволення клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Мельник Л.Я. про витребування доказів. V. Обставини справи, встановлені судом. Сторони по справі з 21.09.2017р. перебували у шлюбі, який зареєстрований Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №118. Від даного шлюбу в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23.07.2020р. по справі ЄУН 448/201/20 (провадження 2/448/326/20) шлюб між сторонами розірвано та ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1800 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.02.2020року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначеним судовим рішенням від 23.07.2020р. також встановлені наступні обставини: малолітня дитина сторін - син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Розпорядженням Мостиської районної державної адміністрації Львівської області №88 від 01.04.2020 року «Про внесення змін до розпорядження голови Мостиської РДА від 11.02.2020року №38» відповідачу [PERSON] визначено періодичні побачення як спосіб участі у спілкуванні та вихованні з його малолітнім сином [PERSON] за адресою реєстрації та проживання батька. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте певне рухоме майно, зокрема за спільні кошти було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , тип кузова Універсал-В, номер шасі (кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1968. Сторонами по справі підтверджено та визнано, що даний транспортний засіб ними придбано за грошові кошти в сумі 15 000 польських злотих, що на день придбання даного рухомого майна еквівалентно за курсом НБУ 109 500 грн., Вказаний автомобіль було поставлено на облік та зареєстровано на території України 18.12.2018р. За взаємною згодою сторін автомобіль зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Крім того, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні віднайшли своє підтвердження ті обставини, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуто грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. При цьому, суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо наявності на час припинення сімейних відносин з позивачкою такого спільного майна як грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Щодо віднесення до спільно нажитого сторонами майна грошових коштів в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих, то суд керується інформацією (відомостями) з долученого до матеріалів справи технічного запису судового засідання, що мало місце 23.07.2020р. у справі №448/201/20, в сукупності з поясненнями позивачки [PERSON] та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] в цій частині. Отже, на час припинення сторонами спільного ведення господарства та на час розгляду справи в суді наявне наступне спільно нажите ними майно: транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , тип кузова Універсал-В, номер шасі (кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1968; грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. VІ. Застосовані норми права, судова практика. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання,суд вважає, що за час шлюбу подружжям Витрикуш набуте наступне майно: автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , тип кузова Універсал-В, номер шасі (кузова) [NUMBER] , об`єм двигуна 1968, а також грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих та 2 000 (дві тисячі) доларів США. Зазначене майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, таке було наявне на час припинення спільного ведення господарства між сторонами по справі та на даний час зазначене майно (спірний автомобіль та грошові кошти) перебуває в користуванні відповідача [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] мають рівні права на майно, набуте за час шлюбу, мають право на поділ майна, у разі поділу майна частки сторін (колишнього подружжя) є рівними. Інше домовленістю між сторонами не визначено, шлюбний договір між сторонами не укладався. В частині позовних вимог про відступлення при поділі майна від засад рівності часток подружжя та збільшення частки майна дружини суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім цього, згідно із Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, частину другу статті 70 СК України викладено із доповненням такого змісту: «при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї». Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Натомість суд вважає, що сторона позивача не довела наявність обставин, передбачених частиною другою, третьою статті 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Доводи сторони позивача про наявність підстав для здійснення відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, оскільки відповідач [PERSON] за час подружнього життя та після припинення сімейних відносин виключно особисто користувався спільним автомобілем, такий приховав спільне майно (грошові кошти), суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлені у справі обставини не можуть бути достатньою підставою для збільшення частки майна дружини при його поділі. Та обставина, що відповідач забрав з попереднього спільного помешкання грошові кошти у зазначеній вище сумі, які є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди своєї дружини сама по собі є підставою для врахування вартості такого майна (суми грошових коштів) при поділі, проте не є безумовною підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Будь-яких інших належних підстав (обставин, що мають істотне значення) для здійснення відступу від засад рівності часток подружжя - стороною позивача не доведено та судом не встановлено. Дії відповідача [PERSON] , які полягали у вилученні (винесенні) спільних грошових коштів, про які було відомо позивачці [PERSON] із спільного помешкання, однак без її згоди, суд не розцінює як «приховання спільного майна» в розумінні зазначеної обставини, що передбачена частиною другою статті 70 СК України та яка відповідно є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. Ураховуючи вище викладене, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні, є неподільною річчю, позивачкою [PERSON] , як іншою особою подружжя, не використовується, суд приходить до висновку про необхідність поділу транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частки у даному спільному майні подружжя. Крім того, з урахуванням тієї ж презумпції рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) право власності на грошові кошти в сумі 5 (п`ять тисяч) польських злотих та 1 000 (одну тисячу) доларів США. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача про необхідність зарахування в порядку поділу майна подружжя грошових коштів в сумі 950 Євро та 400 польських злотих, які, як стверджують сторони, були забрані зі спільного помешкання позивачкою [PERSON] , оскільки дані грошові кошти не були предметом позовних вимог у даній цивільній справі. Стороною відповідача не було подано зустрічного позову в межах даної цивільної справи з приводу визнання спільним будь-якого іншого майна та відповідач не позбавлений можливості в подальшому обрати ефективний спосіб захисту. Щодо доводів сторони відповідача про наявність у нього особистих коштів, за які він (повністю чи частково) придбав спірний автомобіль, то такі не віднайшли свого підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи належними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). VIIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. При поданні позову до суду позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1752,90 грн. (1665 грн.+87 грн. 90 коп.), натомість у відповідності до вимог п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за заявлені позивачкою позовні вимоги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1742 грн. 90 коп. (1 відсоток ціни позову, яка становить 174 290 грн.). Таким чином позивачкою [PERSON] внесено судовий збір в більшому розмірі на 10 грн., ніж встановлено законом. Відповідно, на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 10 (десять) гривень, що сплачений за квитанцією №90 від 25.09.2020р., платник [PERSON] ; Банк платника Філія ЛОУ №10013 АТ «Ощадбанк»; отримувач УК у Мост.р./Мостиський р-н/22030101; рахунок отримувача [NUMBER], слід повернути позивачці [PERSON] . Таким чином, при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1742,90 грн. Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволені частково (на 68,59% (119 540грн./174 290грн.)), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1195,46 грн. (1742,9 грн.х68,59%).

Outcome: partial