Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що житловий будинок [ADDRESS], який є комунальною власністю, знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Світанок», яке надає його мешканцям житлово-комунальні послуги. На підставі ордеру, відповідачам була надана у користування квартира [NUMBER] в цьому будинку. Разом з цим, відповідачі були взяті на реєстраційний облік за даною адресою та їх на ім'я був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] зі сплати житлово-комунальних послуг. Ці факти підтверджуються витягом з особового рахунку про заборгованість за житлово-комунальні послуги. 21.06.2016 року та 06.01.2017 року було здійснено перевірку фактичного мешкання відповідачів за вищезазначеною адресою та встановлено, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] та не сплачують комунальні послуги. У зв'язку із тим, що відповідачі за своїм місцем реєстрації не мешкають більше шести місяців, то відповідно до ст. 71, 72 ЖК України вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що відповідачі не мешкають без поважних причин за своїм місцем реєстрації, тобто не використовують житло за цільовим призначенням, не сплачують комунальні послуги, позивач вимушений звернутися до Сєвєродонецького міського суду з даною заявою, адже зняття осіб з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі рішення суду про позбавлення права користуватися житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що підставою цього позову є статті 71, 72 ЖК УРСР, стаття 76 вказаного Кодексу зазначена у позові помилково. Відповідачі не проживають у спірному приміщенні дуже тривалий час, щонайменше з червня 2016 року. В судових засіданнях, які відбулися раніше, представник відповідачів позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. В судове засідання 14.12.2017 року представник відповідачів не з'явилася, проте судом було визнано неповажною причину її неявки до суду, адже по-перше, на думку суду представник відповідачів зловживає своїм процесуальним правом на заявлення клопотань про відкладення розгляду справи з метою затягування розгляду справи, а по-друге у справі ще станом на 15.11.2017 року були досліджені всі письмові докази, вислухані пояснення всіх свідків, було надано вичерпну можливість всім учасникам справи надати будь-які додаткові докази, тобто жодних підстав для подальшого відкладення розгляду справи не існувало. При цьому, протягом всього часу розгляду справи всі дати судових засідань узгоджувались судом з представником відповідачів наприкінці кожного судового засідання або за телефоном. В судових засіданнях, які відбулися раніше, представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні 14.12.2017 року представник третьої особи присутня не була. Прокурор в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що відповідачі по справі є його сином та колишньою дружиною відповідно. З їх слів йому відомо, що вони проживають за адресою: [ADDRESS] Останній раз він бачив їх півтора тижні тому, а у вищевказаній квартирі він останній раз був ще в 2014 році. Йому відомо, що його дружина іноді виїжджає до Білорусі. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що приблизно з 2003 року вона товаришує з обома відповідачами. Відповідачі проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] Вона зрідка бувала в гостях в цій квартирі, в основному з [PERSON] вона останні 2 роки спілкувалася за телефоном, приблизно раз на три місяці. Квартира знаходиться в стані, придатному для проживання, останній раз вона там була приблизно навесні або наприкінці зими 2017 року. 25 серпня 2017 року вона та [PERSON] їздили разом на кладовище, вона забирала [PERSON] з під під'їзду за адресою: [ADDRESS] В 2015 та 2016 роках [PERSON] їздила в Білорусію, в які саме дати та на яку тривалість їй невідомо. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що з обома відповідачами [PERSON], [PERSON] вона знайома приблизно з 2002 року. Їй відомо, що вказані особи проживають за адресою: [ADDRESS] Останній раз в гостях в цій квартирі вона була близько місяця тому на свій день народження, там вона бачила [PERSON]. Коли вона була в цій квартирі до цього вона не пам'ятає, це був приблизно лютий або березень 2016 року. Про те, що [PERSON] періодично виїжджає за межі України відповідач їй (свідку) не казала, вона лише знає, що у [PERSON] є родичі в Білорусії. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 01 червня 2016 року працює на посаді коменданта дільниці № 3 КП «Житлосервіс «Світанок». Згідно із розпорядженнями керівництва в червні 2016 року, в січні 2017 року та в червні 2017 року вона у складі відповідної комісії виходила за адресою: [ADDRESS], для перевірки фактичного проживання будь-яких осіб в квартирі. Виходи здійснювались комісією в різну пору доби: вранці, в обідню перерву, після 17 год. Двері в [NUMBER] ніхто ніколи не відчиняв, в дверях були наявні паперові повідомлення від комунальних служб, на кутах дверей було наявне павутиння в тих місцях, де двері відкриваються. Сусіди з квартир [NUMBER] кожного разу підтверджували, що в квартирі [NUMBER] відсутні будь-які мешканці протягом тривалого часу, після чого комісією складалися та підписувалися відповідні акти. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 1992 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], тобто вона проживає на одному поверсі з квартирою [NUMBER] та квартира [NUMBER] знаходиться через стіну від її квартири. Відповідачів [PERSON], [PERSON] вона не знає та ніколи не бачила. В квартирі [NUMBER] вона не була з часу смерті [PERSON] влітку 2014 року. Після смерті [PERSON] вона ніколи не чула жодних звуків з квартири [NUMBER], хоча раніше вона могла почути навіть розмови через стінку між квартирами. В дверях квартири [NUMBER] вже декілька років знаходяться паперові нагадування від комунальних служб, які ніхто не забирає та які впали б на підлогу в разі відкриття дверей. Лише один раз, більше року тому в 2016 році, вона чула, як в квартиру [NUMBER] заходили люди, тоді паперові нагадування від комунальних служб були прибрані. Після цього такі паперові нагадування залишаються в дверях по сьогоднішній день, їх ніхто не забирає. Вона підписувала акти щодо непроживання осіб в квартирі [NUMBER] декілька разів. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 1993 року працює у відділі приватизації Управління ЖКГ Сєвєродонецької міської ради. Навесні 2015 року вона дізналася, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення суду була зареєстрована [PERSON]. Представник [PERSON] - [PERSON] розпочала збір документів для приватизації квартири. В жовтні 2015 року [PERSON] зареєструвала свого сина у вищевказаній квартирі. В липні 2016 року представник [PERSON] - [PERSON] подала заяву щодо приватизації квартири, проте було встановлено, що згідно із актом КП «Житлосервіс «Світанок» в квартирі ніхто не мешкає тривалий час. Після цього вона, [PERSON], попросила забезпечити її участь у наступній перевірці фактичного проживання в цій квартирі. 06.01.2017 року вона особисто була присутня під час перевірки комісією КП «Житлосервіс «Світанок» фактичного проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона побачила, що в дверях квартири наявні багаточисленні повідомлення від комунальних служб, які ніхто не забирає, квартира була опечатана, печатки та стрічки не були зірвані. Сусіди під час опитування підтвердили тривалу відсутність будь-кого в квартирі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 березня 2015 року по справі № 428/1611/15-ц, визнано за [PERSON] право на користування житловим приміщенням - квартирою [NUMBER] в будинку [ADDRESS] У задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення набрало законної сили 31 березня 2015 року. Із змісту наданих на запит суду відомостей про зареєстроване місце проживання відповідачів вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 21.04.2015 року, а [PERSON] - з 03.10.2015 року. З довідки, виданої КП «Житлосервіс «Світанок» № 716 від 14 грудня 2017 року вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Світанок» з 01 червня 2016 року. Згідно із копією довідки, виданою Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради № 14 від 06.04.2017 року, квартира [ADDRESS], станом на 06.04.2017 року, не приватизована. Як вбачається з Актів від 21.06.2016 року, 06.01.2017 року, складених та затверджених КП «Житлосервіс «Світанок», відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкають та ніколи не мешкали. Вказані акти підписані майстром та юристом КП «Житлосервіс «Світанок», а також сусідкою з квартири [NUMBER] [PERSON] Згідно із Актами від 26.06.2017 року та від 06.04.2017 року, складеними та затвердженими КП «Житлосервіс «Світанок», відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не мешкають. Вказані акти підписані майстром КП «Житлосервіс «Світанок», комендантом [PERSON], а також сусідкою з квартири [NUMBER] [PERSON] Згідно із Актом від 18.10.2017 року, складеним та затвердженим КП «Житлосервіс «Світанок», відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з моменту реєстрації по теперішній час. Їх місцезнаходження невідоме. Вказаний акт підписаний юристом КП «Житлосервіс «Світанок», комендантом [PERSON], начальником відділу приватизації УЖКГ та сусідкою з квартири [NUMBER] [PERSON] Відповідно до Витягу з особового рахунку № [NUMBER], загальна заборгованість зі сплати квартплати за адресою: [ADDRESS] станом на 01.04.2017 року складала 2643 грн. 11 коп. Останній раз квартплата сплачувалася за 2014 рік в сумі 1000 грн. Із змісту листа Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 11.10.2017 року, суд робить наступні висновки про перетинання державного кордону України у період з 13.01.2016 року по 11.10.2017 року громадянином України [PERSON] та у період з 16.05.2016 року по 11.10.2017 року громадянкою України [PERSON]: - [PERSON] протягом 486 днів знаходився за межами України в період з 13.01.2016 року по 11.10.2017 року (всього 637 днів у вказаному періоді); - [PERSON] протягом 503 днів знаходилася за межами України в період з 16.05.2016 року по 11.10.2017 року (всього 513 днів у вказаному періоді). Тобто, [PERSON] в період з 13.01.2016 року по 11.10.2017 року був відсутній в Україні 76,29 % часу, а [PERSON] в період з 16.05.2016 року по 11.10.2017 року була відсутня в Україні 98,05 % часу. Судом було взято до уваги саме вказані періоди, адже позивачем до суду надані акти щодо відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання саме з 2016 року. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, для того, щоб визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідна наявність таких умов: - особа відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців; - немає поважних причин відсутності особи понад 6 місяців, перелік яких чітко визначений законом; - наявні докази того, що особа не проживає у житлі протягом цього строку і більше (наприклад, акт/довідка житлово-експлуатаційної організації тощо). Така сама думка викладена в Узагальненні судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків, викладеного в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 року № 9-48/0/4-17. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Вищенаведеними письмовими доказами та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], достовірно підтверджується відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем їх проживання без поважних причин понад 6 місяців, зокрема в період з червня 2016 року по жовтень 2017 року. На правильність такого висновку суду вказує сукупність наступних доведених обставин: - наявність багаточисленних актів КП «Житлосервіс «Світанок» про тривалу відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації; - наявність у відповідачів заборгованості зі сплати комунальних послуг протягом тривалого періоду щонайменше з 2016 року, що не заперечувалося представником відповідачів в судовому засіданні; - тривале перебування відповідачів за кордоном України протягом 2016-2017 років ([PERSON] в період з 13.01.2016 року по 11.10.2017 року був відсутній в Україні 76,29 % часу, а [PERSON] в період з 16.05.2016 року по 11.10.2017 року була відсутня в Україні 98,05 % часу, при цьому [PERSON] була відсутня в Україні безперервно з 11.09.2016 року по 24.08.2016 року, тобто протягом більш ніж 11 місяців поспіль); - згідно із показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] двері в [NUMBER] ніхто ніколи не відчиняв, в дверях тривалий час були наявні паперові повідомлення від комунальних служб які впали б на підлогу в разі відкриття дверей, на кутах дверей було наявне павутиння в тих місцях, де двері відкриваються, сусіди з квартир [NUMBER] кожного разу підтверджували, що в квартирі [NUMBER] відсутні будь-які мешканці протягом тривалого часу і лише один раз, в 2016 році, сусідка відповідачів [PERSON] через стінку чула, як в квартиру [NUMBER] заходили люди. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Козинець проти України» (Заява № 75520/01) сформував концепцію, згідно якої при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. На думку суду, вищевказані докази є достатньо вагомими, чіткими і узгодженими між собою для того, щоб визнати позов повністю обґрунтованим. Стосовно показань свідків, викликаних за клопотанням представника відповідачів, суд зазначає, що свідок [PERSON] надав показання про обставини, які відомі йому тільки зі слів відповідачів. Останній раз у спірній квартирі цей свідок був ще в 2014 році. На підставі викладеного, показання вказаного свідка щодо проживання відповідачів у спірній квартирі суд оцінює критично. Свідок [PERSON] пояснила, що вона зрідка бувала в гостях в спірній квартирі, в основному з [PERSON] вона останні 2 роки спілкувалася за телефоном, приблизно раз на три місяці. Останній раз свідок була в спірній квартирі приблизно навесні або наприкінці зими 2017 року. Тобто, останній раз свідок, за її твердженнями, була у спірній квартирі в той час, коли обидва відповідачі були за кордоном, при цьому [PERSON], з якою свідок нібито спілкується більше, повернулася в Україну лише у серпні 2017 року. На підставі викладеного, показання вказаного свідка щодо проживання відповідачів у спірній квартирі суд оцінює критично. Свідок [PERSON] повідомила, що останній раз в гостях в спірній квартирі вона була близько місяця тому на свій день народження (тобто, приблизно у жовтні 2017 року), там вона бачила [PERSON]. Коли вона була в цій квартирі до цього вона не пам'ятає, це був приблизно лютий або березень 2016 року. Тобто, показання цього свідка не спростують відомостей про відсутність відповідачів в спірній квартирі без поважних причин щонайменше з червня 2016 року по щонайменше серпень 2017 року. Той факт, що відповідач [PERSON] отримала право користування житловим приміщенням на підставі рішення суду, не має правого значення для застосування статей 71, 72 ЖК УРСР, адже по-перше спірне житлове приміщення в будь-якому випадку знаходиться у комунальній власності та на балансі КП «Житлосервіс «Світанок», а по-друге рішення суду про надання відповідачу права користування спірним житловим приміщенням мотивовано наявністю у її померлого співмешканця ордеру на користування цим приміщенням, з яким відповідач проживала більше п'яти років однією сім'єю до часу його смерті. За таких обставин на відповідачів розповсюджується дія статей 71, 72 ЖК УРСР. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] без поважних причин більше ніж 6 місяців, і відповідачами не доведено наявності поважних причин їх відсутності за місцем реєстрації, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування вищевказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями № 278 від 05.04.2017 року та № 312 від 10.04.2017 року про сплату судового збору у загальній сумі 3200 гривень 00 копійок. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3200 грн. 00 коп. в рівних частках, по 1600 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

Outcome: approved