Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський ДБК» про стягнення 17 734,95 грн штрафу за договором про наміри від 14.05.2018 року, а також понесених судових витрат (а.с.1-2). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 14 травня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір про наміри, згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому до 30.06.2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Істотними умовами основного договору є ціна квартири - 617 137,00 грн. Сторони узгодили запланований термін завершення будівництва вищезазначеного багатоквартирного житлового будинку до 30 червня 2018 року. Згідно пп. 4.1.1 п.4.1 зазначеного договору, у разі, якщо відповідачем не буде укладено основний договір в місячний термін від строку, який, визначений в п.1.1 цього Договору, сторони домовились, що відповідач сплачує штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору в розмірі 3 % від вартості квартири. Вказала, що з її сторони умови Договору були виконі та сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 591 165.00 грн, які були в цей же день оформлені договором про надання безпроцентної позики. Однак, лише 19.02.2019 року між нею та відповідачем було укладено договір №47-8/45 купівлі-продажу майнових прав. За вказаних обставин вважає, що відповідач не виконав умови договору про наміри від 14.05.2018 року і повинен їй сплатити 17 734,95 грн. У встановлений термін представник відповідача подав відзив (а.с.31-32) у якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що договір про наміри від 14.05.2018 pоку, укладений для того, щоб зафіксувати певний етап домовленостей та не має юридичної сили договору та юридичних наслідків, в т.ч. наслідків попереднього договору. 14 травня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Чернігівський ДБК» був укладений Договір про надання безпроцентної позики. Відповідно до пункту 1 цього Договору [PERSON] фактично були надані ТОВ «Чернігівський ДБК» грошові кошти у позику, які 19.02.2019 року відповідно до протоколу про залік (зарахування)взаємних вимог були зараховані за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру № [ADDRESS] від 19.02.2019 р. Тобто, предметом договору позики є надання грошових коштів у тимчасове користування. Вважають, що позивачем не доведений факт виконання ним зобов`язань по сплаті грошових коштів за договором про наміри від 14.05.2018 pоку, а тому вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Позивач, отримавши відзив, надіслала відповідь на відзив (а.с.46), де зазначила, що відповідач визнав всі факти, зазначені в позові, а саме: укладання договору про наміри від 14.05.2018 року з метою зафіксувати певний етап домовленостей, отримання грошей за договором безпроцентної позики в цей же день, та взаємний залік з укладенням договору 19.02.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Чернігівський ДБК» №47-8/45 купівлі-продажу майнових прав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 02 травня 2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не прибули, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту виконання ним зобов`язань по сплаті грошових коштів в повному обсязі у строк, зазначений у договорі про наміри від 14.05.2018 року. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи 14 травня 2018 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про наміри, згідно якого сторони зобов`язуються в майбутньому до 30.06.2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.5-6). Крім того, 14 травня 2018 року укладено договір про надання безпроцентної позики, за умовами якого [PERSON] передає у власність ТОВ «Чернігівський ДБК» грошові кошти в сумі 450 000 грн на строк до 30 червня 2018 року (а.с.33). Так, 14 травня 2018 року позивач внесла на рахунок ТОВ «Чернігівський ДБК» 299 999 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.34). Строк, визначений у п.5 договору про надання безпроцентної позики, може бути продовжений за домовленістю сторін шляхом підписання Додаткової угоди до Договору. Отже, 14 лютого 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Чернігівський ДБК» укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання безпроцентної позики від 14.05.2018 року (а.с.7), згідно умов якої сторони змінили розмір позики з 450 000 грн на 591 195 грн та змінили строк повернення позики з 30 червня 2018 року до 28 лютого 2019 року (а.с.7). Як вбачається, 19 лютого 2019 року між учасниками справи було укладено договір №47-8/45 купівлі - продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] за ціною 591 165,00 грн (а.с.8-9). Згідно довідки ТОВ «Чернігівський ДБК» від 19.02.2019 року позивачем виконана 100% оплата у розмірі 591 165,00 грн за договором №47-8/45 купівлі-продажу квартири (а.с.11). 19.02.2019 року сторони дійшли згоди про залік взаємних вимог за вищевказаним договором купівлі - продажу майнових прав на квартиру від 19.02.20198 року та договором про надання безпроцентної позики від 15.04.2018 року, що підтверджується протоколом про залік (зарахування) взаємних вимог від 19.02.2019 року (а.с.10). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк визначений договором. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно п.4.1 договору про наміри, у разі, якщо ТОВ «Чернігівський ДБК» не буде укладено основний договір в місячний термін від строку, який, визначений в п.1.1 цього Договору (до 30.06.2018року), за умови належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань, ТОВ «Чернігівський ДБК» сплачує [PERSON] штрафні санкції за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору в розмірі 3 % від вартості квартири, якщо інше не буде встановлено домовленістю сторін . Позивач у позові зазначає, що нею були виконані умови договору та сплачено відповідачу 591 165 грн, які оформлені договором позики, але у матеріалах справи наявне платіжне доручення від 14.05.2018 року, з якого вбачається, що позивач внесла на рахунок відповідача лише 299 999 грн (а.с.34). Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів того, що кошти сплачені відповідачу за умовами договору про наміри від 14 травня 2018 року в повному обсязі в строк до 30.06.2018 року стороною позивача суду не надано. За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позову. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Позивачем понесені та підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 (а.с.19) та витрати на правничу допомогу в сумі 600 грн (а.с.12-а). Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed