Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

із позовною заявою про стягнення майнової шкоди з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області в сумі 50228,60 грн. у суд звернувся [PERSON] /а.с. 3-6, 27-29, 39-43/. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач був прийнятий на роботу та працював на посаді начальника комунального підприємства «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області згідно трудового контракту від 01.07.2013 року. Термін дії трудового контракту становить три роки. 01.04.2015 року розпорядження № 37-Р «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» [PERSON] було звільнено з роботи у зв'язку із стіканням строку трудового контракту (селищною радою було підроблено трудовий контракт від 01.10.2013 року та визначено строк його дії в 1 рік та 6 місяців). З метою захисту порушеного права 02.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір-доручення щодо представництва інтересів та захисту порушених прав позивача. [PERSON] звертався до суду про визнання розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» незаконним, скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 року позов [PERSON] в частині визнання розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» незаконним, скасування розпорядження, поновлення на роботі було задоволено в повному обсязі та частково задоволено позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.2015 року рішення Козелецького районного суду Чернігівської області залишено без змін. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 року позов [PERSON] було частково задоволено: - визнано незаконним розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області; - скасовано розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області; - допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. Поновлено [PERSON] було лише 12.10.2015 року на підставі розпорядження № 169-Р від 09.10.2015 року з порушенням законодавства, що призвело до необхідності звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.01.2016 року в адміністративній справі № 734/3459/15-а за адміністративним позовом [PERSON] про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов'язанні вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди: - дії Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області щодо невиконання рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 року визнані протиправними; - визнано незаконним розпорядження Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 09 жовтня 2015 року «Про поновлення на роботі [PERSON].». За час вимушеного прогулу Козелецькою селищною радою не було в добровільному порядку виплачено компенсацію в розмірі середньомісячної заробітної плати за увесь час вимушеного прогулу. Після поновлення на роботі 12.10.2015 року на підставі розпорядження 169-Р від 09.10.2015 року позивачу виплачувалась заробітна плата в сумі 1378,00 грн., що суперечить штатному розкладу підприємства. Дана обставина також обумовила необхідність звернення до суду за захистом порушеного права на оплату праці. Під час розгляду адміністративної справи № 734/3459/15-а, з метою ухилення від відповідальності, 02.12.2015 року, після судового слухання у справі Козелецькою селищною радою було скасовано розпорядження № 169-Р від 09.10.2015 року та прийнято нове розпорядження № 202-Р від 02.12.2015 року «Про поновлення на роботі [PERSON].». Це розпорядження прийняте з грубим порушенням норм закону, що знову обумовило необхідність звернення до суду за захистом порушеного права. В результаті чого позивач був змушений укласти договір доручення з [PERSON] з метою захисту його порушеного права в усіх установах та організаціях незалежно від форми власності, що призвело до значних матеріальних втрат, які особа зробила та ще мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Тому позивач просить стягнути з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на його користь майнову шкоду в сумі 50 228,60 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні з'явився підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки селищна рада не має жодного відношення до договірним відносин, які склалися між позивачем та його довірителем. В судовому засіданні 23 березня 2016 року в якості свідка було допитано позивача - [PERSON], який дав суду показання, що після його незаконного звільнення з роботи, для захист усох прав він був змушений звернутися за правовою допомогою, проте адвокати йому її надавати не бажали, так як не хотіли псувати усталені стосунки з представниками влади. [PERSON] погодився представляти його інтереси, з огляду на що з ним було укладено відповідний договір. Всі роботи за договором, які відображені в акті приймання-передачі виконував його довіритель - [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 02 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір доручення, за яким повірений взяв на себе зобов'язання здійснювати всі дії для захисту прав та законних інтересів довірителя /а.с. 30-32/. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області (справа № 734/1253/15-ц) від 23.09.2015 року було визнано незаконним та скасовано розпорядження № 37-Р від 01.04.2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області; поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника комунального підприємства «Козелецьводоканал»; стягнено з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати в сумі 258,60 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді начальника комунального підприємства «Козелецьводоканал»; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено /а.с. 17-21/. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09.11.2015 року рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 року та окрему Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.09.2015 року залишено без змін /а.с. 22/. Як вбачається з Акту виконаних робіт та наданих послуг, який є додатком до Договору доручення від 06 травня 2015 року, в ціну позову по вказаній справі позивачем включено витрати, понесені на розгляд справи № 734/1253/15-ц, які полягали в оплаті послуг представника позивача - [PERSON] за участь в судових засіданнях під час розгляду справи, складання процесуальних документів, сплати судового збору, участь в суді апеляційної інстанції, супровід виконавчого провадження /а.с. 62-63/. Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області (справа № 734/3459/15-а) від 05.01.2016 року позов [PERSON] до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження, зобов'язанні вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправними дії Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області щодо невиконання рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2015 року про негайне поновлення на роботі [PERSON] на посаді начальника комунального підприємства «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Козелецького району, Чернігівської області. Визнано незаконним розпорядження Козелецької селищної ради Козелецького району, Чернігівської області від 09 жовтня 2015 року №169-Р «Про поновлення на роботі [PERSON].». Стягнено з Козелецької селищної ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 04412419) на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], сплачений судовий збір в сумі 974,40 грн. В решті заявлених вимог відмовлено. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні на вказане рішення суду було подано апеляційну скаргу, проте в зв'язку з несплатою судового збору апеляційну скаргу було залишено без руху, а потім повернено апелянту. Як вбачається з Акту виконаних робіт та наданих послуг, який є додатком до Договору доручення від 06 травня 2015 року, в ціну позову по вказаній справі позивачем включено витрати, понесені на розгляд справи № 734/3459/15-а, які полягали в оплаті послуг представника позивача - [PERSON] за складання та подання позову, сплату судового збору, подання заяви про усунення недоліків, участь в судових засіданнях під час розгляду справи, складання процесуальних документів, консультація щодо прийнятого судом рішення з виїздом в межах населеного пункту, участь у прийманні-передачі документів /а.с. 63-64/. Ухвалою Козелецького районного Чернігівської області /справа № 734/157/16-а/ від 21 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання дій протиправними, розпорядження частково незаконним та його скасування. Відповідно до Акту виконаних робіт та наданих послуг, який є додатком до Договору доручення від 06 травня 2015 року, в ціну позову по вказаній справі позивачем включено витрати, понесені на розгляд справи № 734/157/16-а, які полягали в оплаті послуг представника позивача - [PERSON] за складання та подання позову, участь в судових засіданнях під час розгляду справи /а.с. 65-66/. Ухвалою Козелецького районного Чернігівської області /справа № 734/3887/15-ц/ від 07 грудня 2015 року позовну заяву [PERSON] до Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області та комунального підприємства «Козелецьводоканал» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суми індексації доходів громадян, 3,0 % річних за прострочення виплати заробітної плати та моральної шкоди визнано неподаною та повернути позивачу. Згідно з Актом виконаних робіт та наданих послуг, який є додатком до Договору доручення від 06 травня 2015 року, в ціну позову по вказаній справі позивачем включено витрати, понесені на розгляд справи № 734/3887/15-ц, які полягали в оплаті послуг представника позивача - [PERSON] за складання та подання позову, участь в судових засіданнях під час розгляду справи, складання процесуальних документів /а.с. 64/. Крім того, до Акту виконаних робіт та наданих послуг, який є додатком до Договору доручення від 06 травня 2015 року, сторонами включені дії, виконані представником позивача - [PERSON]: по справі № 734/4257/15-ц (яка наразі розглядається) за складання процесуальних документів, сплату судового збору та підготовку до судового розгляду; по справі № 734/243/16-ц за складання, подання позовної заяви та участі в судовому розгляді (як пояснив представник позивача в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] до Козелецької селищної ради Чернігівської області і Комунального підприємства «Козелецьводоканал» смт. Козелець Чернігівської області про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення, доплати різниці у заробітній платі, інфляційних витрат та відшкодування моральної (немайнової) шкоди було повернуто позивачеві); а також оскарження дій відповідача в правоохоронних органах, прокуратурі, СБУ тощо (всього 21 звернення) /а.с. 65-70/. Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на наступні положення ЦК України: ч. 1 ст. 1166, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ст. 1173, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів; ст. 1174, відповідно до змісту якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної шкоди в порядку, регламентованому ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, обов'язковому доказуванню підлягають такі факти: а) неправомірність поведінки особи; неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди; під шкодою слід розуміти реальну шкоду та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України); в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактично, предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога [PERSON] про стягнення з Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області матеріальної шкоди у вигляді сплати витрат на юридичну допомогу, надану [PERSON] Витрати, пов'язані з оплатою послуг [PERSON] є такими, що понесені [PERSON] у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду цивільних справ за його позовами в порядку цивільного судочинства та адміністративної справи за його позовом в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного (адміністративного) законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Витрати, понесені позивачем на оплату послуг [PERSON] за написання та подання до правоохоронних органів заяв/звернень (21) не є підставою для відшкодування майнової шкоди в порядку, передбаченому ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України. Таким чином, на підставі наведених та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у цій справі слід віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed