Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 16 листопада 2020 року [PERSON] , [PERSON] , звернувшись до суду із даним позовом, посилаються на те, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 16.09.2013 року по справі №2-282/11 рік вирішено:- стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» рахунок № [NUMBER] в АКІБ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005, код ЄРДПОУ 09807750 за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року, заборгованість станом на 30.09.2010 року - 71098,08 швейцарських франків, що становить 576007,57 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 6496,51 швейцарських франків, що становить 52632,07 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 11010,31 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 3718,71 грн., штрафу - 500 грн., та судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення;- стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» рахунок № [NUMBER] в АКІБ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005, код ЄРДПОУ 09807750 за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року, заборгованість станом на 30.09.2010 року - 71098,08 швейцарських франків, що становить 576007,57 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 6496,51 швейцарських франків, що становить 52632,07 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 11010,31 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 3718,71 грн., штрафу - 500 грн., та судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення;- стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» рахунок № [NUMBER] в АКТЕ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005, код ЄРДПОУ 09807750 за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року, заборгованість станом на 30.09.2010 року 0 71098,08 швейцарських франків, що становить 576007,57 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом -6496,51 швейцарських франків, що становить 52632,07 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 11010,31 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 3718,71 грн., штрафу - 500 грн., та судові витрати в розмірі 1700 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 135-137).На виконання вказаного рішення суду Коломийським міськрайонним судом 28.01.2014 року видано виконавчий лист. 09 липня 2020 року, ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року на підставі договору факторингу № 2020/07-2 від 09 липня 2020 року укладеного з АТ «Укрсиббанк». 09 липня 2020 року, [PERSON] , набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року до: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги за №09- 07/ФК-20 укладеного з ТзОВ ФК «Укрфінстандарт». Замінено стягувача у виконавчому листі №2-282/11 від 28.01.2014 року у виконавчого провадженні № 56196857, відкритому Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), а саме: АТ «Укрсиббанк» на [PERSON] . Зазначають, що розгляд справи відбувався без їх участі. Ознайомившись із договором відступлення права вимоги №09-07/ФК - 20 від 09.07.2020 року, стверджують, що він є недійсним, оскільки він є договором факторингу, а [PERSON] (як фізична особа) не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Отже, на підставі наведеного- Договір відступлення права вимоги №09-07/ФК - 20 від 09.07.2020 року є недійсним.Внаслідок чого, відповідачами мають бути повернуті всі грошові кошти, які були стягнуті з позивачів на підставі Договору відступлення вимоги №09-07/ФК - 20 від09.07.2020 року. Тому просять суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №09- 07/ФК - 20 від 09.07.2020 року, зобов`язати відповідачів повернути позивачам всі грошові кошти, які були стягнуті з них відповідно до Договору відступлення права вимоги №09-07/ФК - 20 від 09.07.2020 року та стягнути з відповідачів у користь позивачів усі понесені позивачами судові витрати. 24.03.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Чеботаря В.В. поступили письмові пояснення відповідно до яких вказує, що в даній справі слід встановити чи було укладено між відповідачами договір, відступлення права вимоги (цесії) чи договір факторингу. Тому звертає увагу суду на наступне: 1. Договір цесії передбачає, що однією із сторін може бути фізична особа, що і мало місце при укладенні 09.07.2020р. договору відступлення права вимоги за № 09-07/ФК-20. 2. В договорі відступлення права вимоги за № 09-07/ФК-20 було відступлено право грошової вимоги за плату в розмірі 300 379,98 грн. Таку плату не слід розцінювати як фінансування клієнта - ТзОВ ФК «Укрфінстандарт», оскільки і договір цесії, і договір факторингу, за вимогами чинного законодавства України, можуть передбачати певну (не визначену законодавством) плату за відступлення права вимоги. 3. В даній справі не встановлено, що має місце стягнення фактором (яким мав би бути [PERSON] за доводами позивачів) додаткової плати, а тому має місце відступлення права вимоги «за номінальною вартістю», що в такому випадку виключає відносини факторингу. За п. 1.1. та п. 1.2. укладеного між відповідачами договору за № 09-07/ФК-20 відступлення права вимоги від ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» до [PERSON] розповсюджується виключно на суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 146 959,52 швейцарських франки. При цьому, право вимоги від первісного кредитора перейшло до нового кредитора за плату в розмірі 300 379,98 грн., тобто не в такому розмірі, як це було в справі № 909/968/16. Тому не має місця отримання прибутку [PERSON] у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і, ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги, як це було в справі № 909/968/16. Навпаки [PERSON] , як новий кредитор за вимогами ЦК України. До якого перейшли права та обов`язки первісного кредитора, вправі отримати ту суму, яку вправі був стягувати первісний кредитор з боржників, яка становила 146 959,52 швейцарських франки. Відповідно, мають місце відносини сторін (між ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» та [PERSON] ), які регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні, що виключає наявність, відносин факторингу. В даній справі не встановлено обставини, що ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 379,98 грн. на певний час з обов`язком їх повернення та оплати часу за користування ними. Навпаки отримання ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» від [PERSON] відповідних коштів свідчить про оплатне укладення між ними договору відступлення права вимоги. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Так, договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором. Після укладення 09.07.2020р. договору відступлення права вимоги продовжує свою дію інший договір - договір про надання споживчого кредиту від 13.06.2007р. за яким відбулася заміна кредитора і до нового кредитора перейшли ті самі права та обов`язки, які мав первісний кредитор. В даному випадку договір факторингу не може діяти через те, що не відбулося передачі [PERSON] грошових коштів у розпорядження ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги). Таким чином, оспорюваний позивачем договір № 09-07/ФК-20 від 09.07.2020р. є сплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а також спірний договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відтак, доводи позивача про ототожнення укладеного договору відступлення права вимоги за правовою природою з факторингом вважаю необґрунтованими. Звертає увагу суду на те, що при відступленні права вимоги не були порушені права та інтереси позивачів, так як кредитним договором не передбачено отримання їх згоди, як боржників, на відступлення права вимоги, що свідчить про відсутність порушення прав позивачів, а отже - відсутність у них права на позов. Позивачами в даній справі не доведено ні порушення їхніх прав та інтересів, ні наявності підстав для визнання договору № 09-07/ФК-20 від 09.07.2020р. укладеного між відповідачами недійсним. Відповідно, позовна заява не підлягає до задоволення. 25.05.2021 року від представника АТ «УКРСИББАНК» поступила заява , відповідно до якої вказує, що 09.07.2020 р. між АТ «УКРСІ ТОВ «Фінансова компанія УКРФІНСТАНДАРТ» було укладено Договір №2020/07-2 (надалі Договір факторингу), у відповідності до якого відбувся перехід права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11167282000 від 13.06.2007 р. позичальника [PERSON] . У зв`язку з укладенням даного договору факторингу, 09.07.2020 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія УКРФІНСТАНДАРТ» було укладено договір відступлення праві, вимоги за договором іпотеки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. 09.07.2020, зареєстрований в реєстрі за №2012, відповідно до якого АТ «УКРСИББАНК» відступив ТОВ «Фінансовій компанії УКРФІНСТАНДАРТ» права вимоги за договором іпотеки від 19.06.2007 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В., зареєстрованого в реєстрі №1743. Після укладення вищезазначених договору факторингу №2020/07-2 від 9.07.2020р., договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 09.07.2020, АТ «УКРСИББАНК» не є кредитором по вищезгаданому кредитному договору №11167282000 від 13.06.2007 р. позичальника [PERSON] . Крім цього, відповідно до ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 р., справа № 2-282/11, було замінено сторону у виконавчому листі №2-282/11 від 28.01.2014 року у виконавчому провадженні № 56196857, відкритому Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) 16.04.2018 р. сторону стягувана замінено на нового правонаступника. При укладенні Договору факторингу №2020/07-2 від 09.07.2020 р. та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 09.07.2020 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія УКРФІНСТАНДАРТ» було дотримано всіх вимог чинного законодавства України та жодним чином сторони не порушували вимоги законодавства України, які регулюють дані правовідносини. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11.08.2020 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі 2-282/11 заяву [PERSON] про заміну сторони у виконавчого правонаступником - задоволено. Замінено сторону у виконавчому листі №2-282/11 від 28.01.2014 року у виконавчого провадженні № 56196857, відкритому Коломийським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 16.04.2018 р. сторону стягувача замінити на його правонаступника - [PERSON] , [INFO] (РНОКПП - [NUMBER] , адреса реєстрації - [ADDRESS] ) (а.с.20-21). Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.02.2020 року по справі 346/3782/19 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про внесення запису щодо відомостей у Державному реєстрі Іпотек за реєстраційним номером 5174840 від 29.11.2012 року, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною на підставі договору купівлі-продажу прав вимог № 2949 від 08.12.2011 року. Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29.11.2012 року за реєстровим номером 5174840 про зміну обтяжувача на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимог № 2949 від 08.12.2011 року. Внести запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 5174840 про обтяження магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь обтяжувача АТ «УкрСиббанк» згідно з договором іпотеки забезпечення виконання зобов`язань третьої особи (нежитлове приміщення) за реєстровим № 1743 від 19.06.2007 року. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (адреса: 01014, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 38, ЄДРПОУ34047020 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят ) гривень 50 копійок. Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни (адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, офіс 215) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят ) гривень 50 копійок..(а.с. 22-24). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2020 року , приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В., на підставі виконавчого листа № 2-282/11 виданого 28.01.2014 року суддю Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Димашком В.П.постановлено: відкрити виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь «ПАТ Укрсиббанк» рахунок № [NUMBER] в АКІБ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005, код ЄДРПОУ 09807750 за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 11010,31 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 р. Замінено сторону у виконавчих листах №2-282/11 від 28.1.2014 року сторону стягувача замінено на його правонаступника [PERSON] , [INFO] (РНОКПП - [NUMBER] , адреса реєстрації - [ADDRESS] ) (а.с. 25). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2020 року , приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В., на підставі виконавчого листа № 2-282/11 виданного 28.01.2014 року суддю Коломийського міськрайцонного суду Івано-Франківської області Димашком В.П.постановлено: відкрити виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь «ПАТ Укрсиббанк» рахунок № [NUMBER] в АКІБ «Укрсиббанк» м. Харків, МФО 351005, код ЄДРПОУ 09807750 за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року, заборгованості по процентах за користування кредитом - 6496,51 швейцарських франків, що становлять 52632,07 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.08.2020 р. Замінено сторону у виконавчих листах №2-282/11 від 28.1.2014 року сторону стягувача замінено на його правонаступника [PERSON] , [INFO] (РНОКПП - [NUMBER] , адреса реєстрації - [ADDRESS] ) (а.с. 26). 09 липня 2020 року, ТзОВ ФК «Укрфінстандарт» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року на підставі договору факторингу № 2020/07-2 від 09 липня 2020 року укладеного з АТ «Укрсиббанк».(а.с. 30-32). 09 липня 2020 року, ТзОВ ФК «Укрфінстандарт», набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги за №09-07/ФК-20 укладеного з АТ «Укрсиббанк».(а.с. 33-34). 09 липня 2020 року, [PERSON] , набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11167282000 від 13.06.2007 року до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги за №09-07/ФК-20 укладеного з ТзОВ ФК «Укрфінстандарт».(а.с. 35-36). ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін. Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст.203 ЦК, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно дост. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За приписами ч.3 ст.215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність із підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч.1 ст.236 ЦК нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина першастатті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитору зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання,в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: предметомє відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредиторау зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до частини першої статті 1078, статті 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Договір факторингу має такі ознаки: предметом є надання фінансової послуги за плату; мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Разом з тим у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що факторинг являється кредитною операцією. V.Оцінка суду З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд доходить висновку, що позов слід задовільнити частково з наступних підстав. Так, основним аргументом позивача у справі є його посилання на те, що Договір відступлення права вимоги № 09-07/ФК-20 від 09.07.2020 року є договором факторингу, а одна з його сторін- [PERSON] , не відноситься до фінансових установ та не може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Суд погоджується з вказаним аргументом з огляду на таке. Договір факторингу як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних з грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування. Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги). Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 761/44364/18 (провадження № 61-11248св20). Так, відповідачі уклали договір відступлення права вимоги на суму боргу 75861,44 швейцарських франків. При цьому у пункті 2.2 договору передбачено, що вартість прав вимоги, що відступається, складає 300379,98 грн. Крім того, пунктом 2.5 договору відступлення права вимоги передбачено, що з моменту відступлення права вимоги цесіонарій заміщує цедента у всіх правовідносинах, які склалися між ним і боржником на підставі договору, вказаного в пункті 1.1 цього договору. Таким чином, з умов спірного правочину вбачається надання фінансової послуги за плату, а [PERSON] фактично набув прав кредитора у правовідносинах за договором кредиту від 13 червня 2007 року. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг,а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 752/13279/16-ц (провадження № 61-14199св19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) вказувала, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Таким чином суд доходить висновку, що укладений 09 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» і [PERSON] договір є договором факторингу, останній не має ліцензії на здійснення фінансових послуг, тому наявні передбачені законом підстави для визнання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором недійсним. Відповідні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 06.08.2021 року у справі № 639/6370/18. Не заслуговують на увагу доводи відповідача та третьої особи, що укладений між відповідачами договір відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки не містить характерних ознак договору факторингу, враховуючи наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором). У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження№ 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) вказував, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідачів повернути позивачам всі грошові кошти, які були стягнуті з них відповідно до Договору відступлення права вимоги 09-07/ФК-20 від 09.07.2020 року, то суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Так, позивачами не надано жодних доказів того, що з них були стягнуті кошти, розмір стягнутих коштів, ким і на користь кого вони були стягнуті. Тому в цій частині позову суд відмовляє за недоведеністю.

Outcome: partial