Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд зняти арешт (заборону відчудження) з належної їй, [PERSON] , на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений Другою Кам`янською Державною нотконторою (колишня Третя Дніпродзержинська Державна нотаріальна контора), при укладанні 22.04.2004 року договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] та внесеного в Єдиний реєстр заборон відчудження об`єктів нерухомого майна від 24.04.2007 року за реєстраційним номером обтяження 4858194. На обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що вона [PERSON] , на праві приватної власності має квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підставою набуття нею права власності є свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 серпня 2019 року, видане державним нотаріусом Другої Кам`янської Держнотконтори Бурдік С.С. по спадковій справі № 283/2019 р. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Квартира за адресою [ADDRESS] складається із двох ізольованих кімнат, площею 30,1 кв.м., загальна площа квартири складає 52,7 кв.м. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна на її ім`я, квартира за адресою [ADDRESS] , зареєстрований за реєстраційним номером 1702564812104 (номер запису про право власності: 33027753). Бажаючи розпорядитися своїм нерухомим майном, а саме: подарувати квартиру донці, яка є відповідачкою по справі, вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення договору дарування, але при обов`язковій перевірці в нотаріальній конторі на предмет заборони відчудження в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна отримана інформація про існування такої заборони. Підставою виникнення обтяження був договір довічного утримання від 22.04.2004 року, укладений в Третій Дніпродзержинській Держнотконторі (нині Друга Кам`янська Держнотконтора) між [PERSON] та нею [PERSON] . Згідно цього договору держнотаріусом Третьої Дніпродзержинської Держнотконтори Ізотовою В.А. була накладена заборона відчудження квартири по [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору довічного утримання. Дійсно, 22.04.2004 року між її рідною бабусею [PERSON] та нею, її онукою, [PERSON] , був укладений договір довічного утримання, але думка бабусі щодо доцільності договору змінилась і вона звернулась до суду з метою його розірвання. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2016 року по цивільній справі № 209/2643/16-ц за позовом [PERSON] , договір довічного утримання було розірвано та визнано право власності за [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.12.2016 року залишено в силі. Але, так як Третя Дніпродзержинська Держнотконтора (нині Друга Кам`янська Держнотконтора) не була учасником справи, а [PERSON] не поставила до відома нотаріальної контори про існування рішення про розірвання договору довічного утримання, то заборона відчудження не була знята і не знята по теперішній час. Хоча, як єдина спадкоємиця за законом після смерті бабусі [PERSON] , син якої, а її батько [PERSON] помер [INFO] , вона прийняла спадщину в вигляді квартири за адресою [ADDRESS] та проживає в квартирі в теперішній час із сім`єю. З приводу зняття заборони відчудження на квартиру по [ADDRESS] від 22.04.2004 року вона звернулась до Другої Кам`янської Держнотконтори, де їй роз`яснили, що питання зняття арешту може бути вирішено тільки в судовому порядку. Таке роз`яснення вона отримала і в Департаменті Комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської Ради, куди вона звернулась для отримання послуги зняття з державної реєстрації обтяження права на нерухоме майно, при цьому видана інформаційна картка з переліком підстав для відмови у наданні адміністративної послуги. Вона є добросовісним набувачем права власності на квартиру, її право власності на квартиру ніким не оспорюється і свої інтереси власника вона захищає в судовому порядку, так як заборона відчудження в теперішній час є перешкодою для реалізації її прав власності. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, про що вказала у заяві. Просить розглянути справу у її відсутність. \~ \~ \~ \~Третя особа - Друга Кам`янська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, надали до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю їх представника. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.35) Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 лютого 2019 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] .(а.с.9) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2019 року [PERSON] є спадкоємцем на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .(а.с.10) В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна на ім`я [PERSON] , квартира за адресою [ADDRESS] , зареєстрована за реєстраційним номером 1702564812104 (номер запису про право власності: 33027753).(а.с.11) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185286161 від 18.10.2019 року [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] .(а.с.12-14) Відповідно до відомості в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 24.04.2007 року за № 4858194 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора зареєстровано тип оптяження - заборона (архівний запис). Підставою виникнення обтяження був договір довічного утримання від 22.04.2004 року, укладений в Третій Дніпродзержинській Держнотконторі між [PERSON] та [PERSON] . Згідно цього договору держнотаріусом Третьої Дніпродзержинської Держнотконтори Ізотовою В.А. була накладена заборона відчудження квартири по [ADDRESS] до припинення чи розірвання договору довічного утримання.(а.с.13-зворотня, 14) 22.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання.(а.с.15) Відповідно до акту про проживання від 13.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] , фактично проживають без реєстрації: [PERSON] , [INFO] , з 2006 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 2006 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 2017 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 2017 року по теперішній час.(а.с.19) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2016 року по цивільній справі № 209/2643/16-ц за позовом [PERSON] , договір довічного утримання було розірвано та визнано право власності за [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.12.2016 року залишено в силі.(а.с.22-31) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»: «Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно)». Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved