Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

І. Суть спору: Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно. За життя [PERSON] своїм майном розпорядилась, склавши в його (позивача [PERSON] ) заповіт. Стверджує, що у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебував за межами території України на тимчасових роботах. Вважає, що пропустив строк подачі заяви в нотаріальну контору з поважних причин, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась [INFO] внаслідок смерті матері [PERSON] ІІ. Позиція учасників справи: В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі, просить суд розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області (правонаступника Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області) у судове засідання не з`явився, а подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та зазначає, що не заперечує проти позову. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася. ІІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:. Ухвалою судді від 16.03.2020 року постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 26.03.2020 року на адресу суду надійшла письмова заява третьої особи, про розгляд справи без його участі. 31.03.2020 року на адресу суду надійшла письмова заява позивача [PERSON] , про розгляд справи без його участі. 03.04.2020 року на адресу суду надійшла письмова заява представника Мостиської міської ради, про розгляд справи без їх участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом, а також застосоване судом законодавство: Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (тітки позивача [PERSON] ). Установлено, що померла [PERSON] на час відкриття спадщини проживала окремо від позивача [PERSON] . До складу спадкового майна, належного [PERSON] входило спадкове майно, зокрема житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого спадкоємцем належного їй майна визначила [PERSON] , позивача по справі. Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), - після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилась. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З повідомлення приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 24.02.2020 року, адресованого позивачу [PERSON] , вбачається, що нотаріусом відмовлено позивачу при його зверненні в нотаріальну контору із заявою у видачі свідоцтва про право на спадщину,\~з мотивів пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вказані обставини\~підтверджуються такими\~доказами по\~справі: свідоцтвом про смерть спадкодавця [PERSON] ; довідкою виданою Мостиською міською радою Львівської області від 25.02.2020р.; копією паспорта позивача [PERSON] , копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2003 року, копією технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , копією заповіту спадкодавця [PERSON] , іншими матеріалами справи. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем [PERSON] , з поважних причин, а саме в зв`язку з виїздом на тимчасові роботи у РФ, що стверджується матеріалами справи, яку суд рахує обставиною, що унеможливила своєчасне звернення позивача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, дана обставина є об`єктивною та не залежала від його волі на особисте подання заяви про прийняття спадщини. Зазначене вказує на те, що позивач [PERSON] , не міг вчасно подати до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а отже неподання ним такої заяви пов`язано з об`єктивними труднощами на вчинення цієї дії. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Ільхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. V. Висновки суду: З огляду на викладене, аналізуючи зібрані в справі докази у їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем позову, враховуючи обставини на які посилався позивач [PERSON] при звернені до суду, беручи до уваги що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , суд вважає, що зазначені позивачем обставини являються поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та вважає за можливе визначити позивачу [PERSON] додатковий строк терміном 3 місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до органів уповноважених займатися відкриттям та веденням спадкових справ заяв про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті тітки спадкодавця [PERSON] .. VІ. Вирішення питання щодо судових витрат: При поданні позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір в повному обсязі, питання про розподіл судових витрат позивач не ставить, а тому відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved