Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У червні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2018, з 1/3 частини доходів до 9 000 грн. Позовні вимоги та заперечення позивача проти аргументів відповідача обґрунтовані такими обставинами. У 2016 р. відповідач працював у ТОВ «Петкус Україна» на посаді головного бухгалтера та його річний дохід склав 422 087 грн. Відразу після стягнення з відповідача судом аліментів його дохід суттєво зменшився. Протягом 2018-2020 років відповідач чотири рази змінював місце роботи, при цьому постійно зменшувався рівень його заробітної плати та, відповідно, розмір аліментів на утримання дитини. На даний час розмір сплачуваних відповідачем аліментів становить 1 200-2 000 грн., що явно недостатньо для забезпечення потреб сина, який навчається у спеціалізованій школі, професійно займається танцями та за станом здоров`я потребує лікування. Позивач посилається на те, що відповідач свідомо та штучно занижує рівень своїх щомісячних доходів з метою зменшення розміру аліментів на утримання дитини вказуючи, що за рівнем освіти та кваліфікацією його місячний дохід має становити щонайменше 15 000 грн. До того ж він має у власності велику трикімнатну квартиру та автомобіль, що свідчить про достатній рівень його доходів. Відповідач позов не визнав пославшись на необґрунтованість та недоведеність вимог. За міркуванням відповідача усі аргументи позивача уже досліджувались судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів і жодних нових даних, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем не наведено. Вказав, що не відповідають дійсності ствердження позивача про те, що він сплачує лише аліменти, оскільки крім аліментів він додатково матеріально підтримує сина, перераховуючи кошти на його банківську картку, та сплачує страхові платежі по договорам страхування, укладеним на сина та позивача. Просив урахувати, що він неодноразово пропонував позивачу укласти мирову угоду щодо його участі в утриманні сина, однак отримав відмову, а син взагалі не бажає з ним спілкуватися. Відповідач зазначає, що у разі задоволення вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у заявленому розмірі буде перевищено визначений законом розмір можливого відрахування з його заробітної плати, що призведе до фактичної неспроможності виконання рішення суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 15.06.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) на 12.10.2020 (а.с. 29-30). 12.08.2020 відповідач подав відзив на позов (а.с. 34-35). 21.09.2020 позивач подала відповідь на відзив (а.с.58-59). 23.09.2020 відповідач подав заяву про приєднання розрахунку заборгованості за аліментами (а.с. 78). 12.10.2020 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву до 30.10.2020 (а.с. 84). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . 06.03.2018 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2017, до повноліття дитини (а.с. 13-14). Відповідач не погодився з рішенням суду та оскаржив його в апеляційному порядку, проте постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 його апеляційну скаргу було відхилено, а рішення суду першої інстанції залишене без змін (а.с. 9-12). Виконання рішення суду про стягнення аліментів здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», шляхом відрахування суми аліментів із заробітної плати відповідача за місцем його роботи в ТОВ «Тектоніка АБ», де він працює на посаді бухгалтера. З наданої відповідачем довідки про доходи вбачається, що він отримує мінімальну заробітну плату (а.с. 36). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно з приписами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів За положеннями статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Системний аналіз наведених положень сімейного законодавства в їх сукупності дає підстави для висновку, що зміна способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, є беззаперечним правом одержувача аліментів, а у разі, якщо така зміна призводить до збільшення або зменшення розміру аліментів в абсолютних цифрах, позивач повинен довести зміну обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відповідач свідомо та штучно занижує рівень своїх щомісячних доходів з метою зменшення розміру аліментів, що знайшло своє підтвердження в суді. Так, зі змісту постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що відповідач, не погоджуючись з встановленим судом розміром аліментів, вказував, що такий розмір є завищеним, при цьому ј частка його доходу (в абсолютних цифрах) значно перевищуватиме рекомендований розмір аліментів, а відтак у повній мірі здатна забезпечити потреби дитини. Відповідно до довідки Державного центру зайнятості в період з 01.11.2018 по 04.11.2019 відповідач перебував на обліку як безробітний та отримував допомогу по безробіттю, середньомісячний розмір якої становив 7 692 грн. (а.с. 56). За інформацією Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві та згідно з даними розрахунку заборгованості по аліментам протягом 2018-2020 років відповідач чотири рази змінював місце роботи. Він працював головним бухгалтером в ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Інжинірінг Сістем», ТОВ «ІТ-ДАН», ТОВ Вікторі 88» і нарешті з 11.03.2020 зайняв посаду бухгалтера в ТОВ «Тектоніка АБ» (а.с. 16-17, 79-80). Судом установлено, що з кожним новим місцем роботи рівень заробітної плати відповідача зменшувався. Так, якщо в період січня-вересня 2018 р. розмір аліментів в абсолютних цифрах становив від 4 659 до 5 000 грн., то з жовтня 2018 р. він зменшився до 2 561-2718 грн., а з квітня 2020 р. розмір аліментів знизився до 1 341,67 грн., що майже удвічі нижче рекомендованого законодавцем розміру аліментів. В суді відповідач заперечував наявність інших доходів, проте не зміг логічно пояснити, за рахунок яких коштів він забезпечує своє фізичне існування, утримує велику квартиру та автомобіль, найняв адвоката для представлення його інтересів у суді, якщо після сплати податків та аліментів в його розпорядженні залишається приблизно 2 000 грн. До того ж відповідач періодично надсилає на банківську картку сина певні суми (від 150 до 600 грн.). На питання представника позивача, чому він не знайде собі з роботу з достойною заробітною платою, відповідач заявив, що його повністю влаштовує його заробітна плата і він не має наміру нічого змінювати. З огляду на вищевикладене та з урахуванням статистичних даних про розмір середньої заробітної плати у м. Києві, вартість життя у столиці, наведених позивачем та не спростованих відповідачем відомостей про його освіту та кваліфікацію, а саме те, що він є висококваліфікованим бухгалтером з високим рівнем знання англійської мови і завжди отримував достойну заробітну плату, наданих позивачем відомостей з мережі Інтернет щодо розміру заробітної плати на посаді головного бухгалтера у м. Києві (а.с. 60-72), наявні достатні підстави вважати, що рівень реальних доходів відповідача не відповідає розміру його офіційної заробітної плати. Доводи відповідача про те, що син не бажає з ним спілкуватися, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення даної справи. Не має правового значення для вирішення справи і факт укладення відповідачем договорів страхування на користь сина та дружини, до того ж в суді встановлено, що він припинив сплачувати страхові платежі за даними договорами ще у червні 2018 р. Отже за результатами оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд знайшов переконливими доводи позивача про те, що відповідач свідомо занижує рівень своїх офіційних доходів з метою зменшення розміру аліментів, а відтак визнає доведеними обставини, які є підставою для перегляду способу стягнення присуджених судом аліментів та їх розміру. При визначенні конкретного розміру аліментів суд виходить з мінімального рівня доходів працівника, кваліфікація та освіта якого відповідає кваліфікації та освіті відповідача, у зв`язку з чим вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 5 000 грн. Такий розмір аліментів становить приблизно третину статистично визначеної середньої заробітної плати працівника у м. Києві (за вересень 2020 р. -17 253 грн.) і є, на думку суду, цілком розумним і справедливим. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак ураховуючи, що позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial