Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У червні 2019 р. [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , відповідач) про відшкодування витрат на утримання, догляд, піклування та поховання спадкодавця в загальному розмірі 140 200,49 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 07.03.1998 позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] (далі - [PERSON] , спадкодавець), який помер [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке він заповів позивачу, проте рішенням суду у цивільній справі за позовом дочки спадкодавця - відповідача [PERSON] , заповіт визнаний недійсним. У 2009 р. [PERSON] захворів на цукровий діабет та у нього стався інсульт, і з цього часу він не міг себе обслуговувати, потребував постійного догляду і сторонньої допомоги, через що позивач припинила трудову діяльність та зосередилась на догляді за чоловіком. Протягом семи років позивач доглядала за [PERSON] за місцем їх постійного проживання у смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області. У зв`язку з перебуванням [PERSON] на стаціонарному лікуванні позивач надавала йому усю необхідну допомогу та оплачувала лікування, що за підрахунками згідно наданих чеків становить 8 970,84 грн. Крім того, відповідно до довідок медичної установи, виданих на підставі листів призначення лікування хворого [PERSON] , та повної інформації про кількісні показники ліків, придбаних за власні кошти і використаних на лікування останнього, вартість ліків станом на січень 2020 р. становить 44 846,65 грн. Дочка спадкодавця про батька взагалі не піклувалася, прохання про допомогу ігнорувала, а тому позивач одноосібно здійснювала догляд, лікування і поховання [PERSON] . У зв`язку з цим позивач має право на відшкодування витрат на догляд за чоловіком з розрахунку мінімальної заробітної плати за три роки до дня його смерті, що становить 45 843 грн. Позивачем також понесені витрати на поховання чоловіка в загальному розмірі 40 510 грн., що включає витрати на речі для ритуалу поховання, послуги священика, ритуальні автоперевезення, поминальний обід в день поховання та виготовлення пам`ятника. Відповідач [PERSON] позов не визнала та на обґрунтування заперечень послалась на такі обставини. Позивач вийшла на пенсію ще у 2005 р., а отже мала змогу піклуватися про чоловіка без будь-яких обмежень Доводи позову про те, що відповідач не приймала участі в догляді за батьком та його утриманні не відповідають дійсності, оскільки вона належним чином доглядала за батьком, забезпечуючи його в тому числі і необхідними ліками, при цьому батько отримував пенсію та соціальну допомогу, які надходили на картковий рахунок, а карткою користувалась позивач. Заявлені позивачем витрати на лікування спадкодавця в сумі 44 876,65 грн. не доведені належними доказами і є припущенням. До того ж позивач була зобов`язана здійснювати придбання ліків для чоловіка відповідно до статті 90 Сімейного кодексу України. З приводу заявлених витрат на поховання відповідач зазначила, що позивачем безпідставно враховано 5 000 грн. на поминальний обід, не було підстав для запрошення священика, оскільки батько був не хрещений, та вона особисто і її чоловік передавали позивачу кошти на поховання батька та придбали квіти, вінки, рушники і інші необхідні речі. Окрім того відповідач прийняла у спадщину після смерті батька лише частину належного йому майна у вигляді Ѕ частини квартири, розташованої на [ADDRESS] , але за час шлюбу позивача зі спадкодавцем було набуте інше рухоме майно, яке залишилось у власності позивача. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 04.07.2019 суд з огляду на недоліки позовної заяви залишив позовну заяву без руху та відмовив у витребуванні доказів, про які заявлено у позові. На усунення недоліків позову 24.01.2020 від позивача надійшла позовна заява у новій редакції з додатковими доказами. Ухвалою від 05.02.2020 суд відкрив провадження за даним позовом, призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, встановив учасникам строки для подання заяв по суті справи та призначив підготовче засідання на 30.03.2020. 05.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позов. 20.03.2020 та 24.03.2020 від представника позивача надійшли клопотання про забезпечення його участі в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції. 26.03.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 30.03.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача про забезпечення його участі в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Октябрьського районного суду м. Полтави та відклав підготовче засідання 22.09.2020. 03.08.2020 від представника відповідача надійшли клопотання про приєднання доказів і про витребування доказів та заява про виклик свідків. В підготовчому засіданні 22.09.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача про приєднання копій судових рішень та клопотання представника відповідача про приєднання доказів, задовольнив клопотання представника відповідача про витребування копії матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] , частково задовольнив заяву представника відповідача про виклик свідків, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду справи по суті на 27.01.2021. В судовому засіданні 27.01.2021 представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позові, відповідач та представник відповідача проти позову заперечили за обставин, викладених у відзиві. 01.12.2021 від Глобинської державної нотаріальної контори надійшов лист з відмовою у наданні копій матеріалів спадкової справи. 20.01.2021 та 22.01.2021 від представника позивача надійшли клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В судовому засіданні 27.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування, відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Стаття 1217 ЦК України закріплює існування двох видів спадкування: за заповітом або за законом. 10.08.2007 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Люба Ж.М., зареєстрований у реєстрі за № 2255, відповідно до якого належну йому на праві власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] , заповів своїй дочці [PERSON] 02.06.2016 державним нотаріусом Градизької нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області Захаровою О. Д. було посвідчено новий заповіт [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за № 612, відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, та на що він за законом матиме право, заповів дружині [PERSON] . Дочка заповідача [PERSON] , заперечуючи дійсність останнього заповіту батька, звернулася до суду з відповідним позовом та рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23.10.2018 у цивільній справі № 527/2381/17, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, заповіт [PERSON] від 02.06.2016 визнаний недійсним з підстав відсутності волевиявлення заповідача на його складення. В обґрунтування даного рішення покладено висновок почеркознавчої експертизи, згідно з яким підпис від імені заповідача в оспорюваному заповіті виконано не [PERSON] , а іншою особою. Загальні вимоги до форми заповіту визначає стаття 1247 ЦК України, якою зокрема передбачено, що заповіт складається у письмовій формі та має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. У постанові Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Наведене означає, що правовим наслідком недодержання письмової форми заповіту є його нікчемність. Отже з огляду на підстави, з яких заповіт [PERSON] від 02.06.2016 було визнано недійсним, норма частини 4 статті 1254 ЦПК Українищодо невідновлення чинності попереднього заповіту на спірні правовідносини не поширюється, а відтак право на спадкування належної спадкодавцю Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , одержала його дочка - відповідач [PERSON] , що нею не оспорюється. Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що позивач як спадкоємець за законом успадкувала інше майно спадкодавця зокрема рухоме, проте представник позивача вказану обставину заперечив, а жодних доказів на її підтвердження суду не надано. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що до спадкування після смерті [PERSON] закликана лише його дочка [PERSON] . Відповідно до положень статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з наданою позивачем медичною документацією спадкодавець у 2009 р. захворів на цукровий діабет, в подальшому у нього було виявлено хронічну серцеву недостатність, церебральний атеросклероз, облітеруючий атеросклероз судин і кінцівок, він переніс два інсульти, у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування в медичних закладах, в період з січня по липень 2016 р. йому було проведено кілька операцій з ампутації нижньої кінцівки. Судом установлено, що з 2009 р. спадкодавець постійно проживав разом з дружиною у смт. Градизьк Глобинського р-ну Полтавської обл., натомість його дочка [PERSON] проживає у м. Києві. На підтвердження розміру заявлених вимог позивачем надано касові чеки за період з серпня 2013 р. по лютий 2016 р.на загальну суму 8 970,84 грн., які суд вважає належними та допустимими доказами витрат позивача на лікування спадкодавця та покладає їх в обґрунтування рішення. Необхідність та розумність зазначених витрат відповідачем не оспорюється. Допитаний на прохання відповідача як свідок її чоловік [PERSON] пояснив в суді, що під час перебування спадкодавця на лікуванні у 2016 р. його дочка купувала для нього дороговартісні ліки, а він особисто передав позивачу на лікування тестя 300 дол. США, однак вказані показання не доводять, що за рахунок наданих ним коштів повністю чи частково фінансувались витрати, підтверджені наданими позивачем платіжними документами. Водночас суд відкидає як неналежні докази розрахунки вартості лікування спадкодавця, видані КНМП «Глобинська ЦРЛ», відповідно до яких вартість витрат на перебування та лікування хворого в умовах стаціонару за період з січня по липень 2016 р. склала 44 846,65 грн., оскільки наведені у них дані є лише припущенням і не підтверджуються документально. Що стосується вимог позову про стягнення витрат на догляд за спадкодавцем з розрахунку мінімальної заробітної плати за три роки, то дані вимоги є безпідставними, оскільки упущена вигода не є витратами на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в розумінні статті 1232 ЦК України. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач зобов`язана була піклуватися про чоловіка та надати йому матеріальну і моральну підтримку в силу їх шлюбних відносин, а згідно з даними її трудової книжки вона звільнилась з роботи на пенсію ще у 2005 р., тобто за чотири роки до хвороби спадкодавця, у зв`язку з чим є необґрунтованими ствердження про те, що припинення позивачем трудової діяльності було викликано необхідністю догляду за чоловіком. Згідно з наданими суду платіжними документами на поховання спадкодавця позивачем було витрачено коштів в загальному розмірі 40 510 грн., в тому числі 20 000 грн. на одяг та речі ритуального призначення, 1210 грн. на церковні послуги, 1000 грн. на послуги з ритуального перевезення, 5 000 грн. на поминальний обід; 12 800 грн. на пам`ятник. За усталеною судовою практикою, яка ґрунтується на нормах Закону України «Про поховання та похоронну справу», витрати на проведення поминального обіду не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці у відповідності до статті 1232 ЦК України (постанови Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 554/1793/15-ц, від 30.10.2019 у справі № 484/1407/17), а відтак правові підстави для їх стягнення відсутні. Що стосується інших витрат на поховання спадкодавця, зокрема витрат на церковні послуги, то всупереч доводам відповідача суд вважає їх необхідними та розумними, тобто такими, які підлягають відшкодуванню спадкоємцем. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що визнані судом доведеними і обґрунтованими витрати позивача на лікування та поховання спадкодавця були здійснені за рахунок коштів спадкодавця або повністю чи частково фінансувались відповідачем, суду не надано. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця в загальному розмірі 44 480, 84 грн. (8 970,84+20 000+1210+1000+12 800). ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач понесла судові витрати в загальному розмірі 6 402 грн., що включає витрати на сплату судового збору в сумі 1 402 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 140 200,49 грн. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 44 480,84 грн., тобто на 32/100 частин (44 480,84х100/140 200,49), на відповідача слід покласти 32/100 частин понесених позивачем судових витрат, що становить 2 048,64 грн. (6 402/100х32). На підставі викладеного,

Outcome: partial