Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 05 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2016 року між АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом №АЕ/5178523, предметом якого є захист майнових інтересів, пов'язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третіми особами за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом транспортного засобу, зазначеного в Полісі (в даному випадку транспортний засіб ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER]). 04.04.2017 року ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» перейменовано на ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП». 08.03.2017 року на автодорозі Суми - Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «УАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить ТОВ «Секьюрайті». Відповідно до постанови, винесеної слідчим відділенням Охтирського відділу поліції ГТУНП Сумської області про закриття кримінального провадження, відповідальність у настанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди було покладено на [PERSON], зокрема було встановлено, що виникненню зіткнення автомобіля сприяли ряд грубих порушень Правил дорожнього руху, допущених останнім під час керування транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER], а саме: перебування в стані алкогольного сп'яніння, експлуатація транспортного засобу, обладнання якого не відповідає нормам стандартів. Представник власника пошкодженого транспортного засобу «УАЗ», державний номерний знак [NUMBER], задля реалізації належного йому права на відшкодування понесених матеріальних збитків за наявності укладеного договору обов'язкового страхування, звернувся до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» із повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі проведеного огляду пошкодженого транспортного засобу «УАЗ», державний номерний знак [NUMBER] та здійснення оцінки нанесеної матеріальної шкоди між позивачем та представником власника пошкодженого автомобіля було узгоджено, що сума страхового відшкодування складатиме 25000 грн., про що додатково між сторонами було укладено Договір про врегулювання страхового випадку №0262/17. На підставі сформованої страхової справи, позивачем було виконано майнове зобов'язання та перераховано погоджену суму страхового відшкодування в сумі 25000 грн. на вказані в заяві банківські реквізити юридичної особи. Після виконання набутого за полісом №АЕ/5178523 зобов'язання - перерахування страхового відшкодування, позивач набув права регресної вимоги до страхованого водія [PERSON] на умовах норм законодавства у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ЦК України. Відповідачу було направлено майнові претензії, однак в добровільному порядку ним не сплачено страхове відшкодування. В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути в порядку регресу з [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25000 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2018 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позивачем 19.12.2018 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження від 19.12.2018 року з копією позову та доданих матеріалів була отримана відповідачем 28.12.2018 року, про що свідчить поштове повідомлення, яке надійшло до суду 29.01.2019 року (а.с.57), відзиву на позовну заявув п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відповідач не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.01.2019 року справу було призначено до заочного судового розгляду в спрощеному (письмовому) позовному провадженні без повідомлення учасників справи на 29.01.2019 року о 16:00 год. (а.с.63). Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 11.07.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що вбачається із страхового полісу №АЕ/5178523. Предметом договору є страхування цивільно-правової відповідальності, забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», державний реєстраційний номер [NUMBER], строком до 11.07.2017 року (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи 08.03.2017 року близько 18:40 год. водій автомобіля ВАЗ -2106 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння грубо знехтував вимогами п.п. 2.1«а», 2.9«а», 2.9«б», 10.1, 11.3, 31.1, 31.4.5«г» Правил дорожнього руху України в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «УАЗ-31519», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим скоїв ДТП, в результаті якої заподіяв собі та пасажиру [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Вищевказані обставини встановлені постановою слідчого відділу Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 02 червня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017200060000175 від 08.03.2017 року (а.с.16-17). Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2017 року по справі №583/1625/17 відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито провадження в справі в зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, якою встановлено, що [PERSON] 08.03.2017 року близько 18:40 год. в с. Кардашівка Охтирського району Сумської області на автодорозі Суми-Полтава керував автомобілем ВАЗ-21063 державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху України. В його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак, провадження закрито з застосуванням ст.38 КУпАП (а.с.62). Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК вказані обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 01.06.2014 року працює у ТОВ «Секьюрайті» водієм автомобіля марки «УАЗ-31519», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.13). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER] зареєстрований за ТОВ «Секьюрайті» (а.с.11). 10.03.2017 року ТОВ «Секьюрайті» звернулося до АТ « СГ «Ю.БІ.АЙ» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.03.2017 року о 18:40 годині за участю [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно протоколу №23 загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» від 04.04.2017 року вбачається, що ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» (а.с.33-34). 15.03.2017 року за участю представника власника транспортного засобу було складено акт огляду транспортного засобу, яким зафіксовано пошкодження автомобіля УАЗ, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.22). Того ж дня 15.03.2017 року аварійним комісаром автотранспортних засобів згідно договору була розглянута заява ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» щодо виконання автотранспортного дослідження та складений аварійний сертифікат №2822, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля УАЗ 31519, державний номерний знак [NUMBER] ТОВ «Секьюрайті» внаслідок пошкодження при ДТП складає 25588,30 грн. (а.с.19-21). 10.04.2017 року складена Ремонтна калькуляція №2822, згідно якої загальна вартість ремонтних робіт автомобіля [NUMBER] складає 33158,80 грн. (а.с.23-26). 03.07.2017 року ТОВ «Секьюрайті» звернулося до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну автомобілю УАЗ 31519, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.10). 19.07.2017 року між ТОВ «Секьюрайті» та Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» укладено договір про врегулювання страхового випадку №0262/17, яким було узгоджено, що сума страхового відшкодування складатиме 25000 грн. (а.с.8). 24.07.2017 року Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» складено страховий акт №405-511/17 та здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, який склав 25000 грн. (а.с.6). Відповідно до платіжного доручення від 24 липня 2017 року №1310 Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Секьюрайті» 25000 грн. для відшкодування шкоди згідно акту №405-511/17 від 24.07.2017 року за Полісом АЕ/5178523 (а.с.60). З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2018 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з листом з вимогою про компенсацію витрат в загальному розмірі 25000 грн., які були сплачені ТОВ «Секьюрайті» (а.с.27, 28). Однак вказана вимога відповідачем виконана не була. За таких обставин суд приймає надані позивачем докази до уваги як належні, допустимі та достатні в обґрунтування позову. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.1.1 (а) ст. 38, п.38.1.1 (г) ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, у даній справі позивачем надано суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, а також докази того, що саме відповідач, як особа яка на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки, є завдавачем шкоди у вищевказаній ДТП. Позивачем виплачено страхове відшкодування, про що зазначалося вище, у позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв'язку з чим маються законні підстави для захисту прав позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу. Наведені в позові доводи позивача відповідачем не спростовані в установленому законом порядку. Таким чином, враховуючи те, що позивачем у порядку та в межах визначених законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної [PERSON] потерпілим особам, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Висновок суду. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем було виконано всі обов'язки по виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП, що сталася з вини водія [PERSON], який керував забезпеченим транспортним засобом, передбачені Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, перебував у стані алкогольного сп'яніння, тому відповідно до ст. 993 ЦК України після сплати страхового відшкодування позивач отримав право регресної вимоги до відповідача згідно ст. 1191 ЦК України. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку, що в даному випадку обов'язок відшкодування заподіяної шкоди лежить на відповідачеві і завдана матеріальна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі шляхом стягнення в порядку регресу на користь страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в розмірі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved