Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мирноградської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування і в обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належав [PERSON] на підставі договору дарування від 26.12.1997 року. Зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки він доводився рідним батьком [PERSON] та на момент його смерті вона мешкала разом з ним, то прийняла спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але за життя не встигла зареєструвати свої спадкові права на спірну земельну ділянку. З заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], позивач звернувся до Мирноградської державної нотаріальної контори. Проте, державним нотаріусом, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спірні будинок та земельну ділянку, а саме: оригіналу договору дарування від 26.12.1997 року та оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку від 22.08.1997 року. Дана обставина перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину у іншому, ніж судовий, порядку. Просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS]. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Сторони та представник позивача до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, позивач та його представник надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, представник позивача позовні вимоги позивача підтримав. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але до судового засідання не з'явився та відзиву не надав, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 14.09.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год. 12.10.2018 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. На підставі ухвали судді від 12.10.2018 року закінчено підготовку справи до судового розгляду та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні о 15.30 год. 07.11.2018 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що за даними Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирноград, земельна ділянка площею 0,0748 га, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого за рішенням виконкому Димитровської міської ради № [NUMBER] від 22.08.1997 року (а.с. 17, 26). Згідно з даними КП «Бюро технічної інвернтарізації», наданими станом на 31.07.2018 року на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], розташований житловий будинок загальною площею 57,6 м2, житловою площею 43,1 м2, який на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Димитровською державною нотаріальною конторою 26.12.1997 року за реєстровим № 2892 належить [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] помер [INFO]. З 08 листопада 2005 року до моменту його смерті разом з ним за адресою: [ADDRESS] мешкала його донька [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але за життя не встигла зареєструвати свої спадкові права на спірну земельну ділянку (а.с. 12, 14, 22). [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою, яку фактично прийняв її син [PERSON], оскільки на момент відкриття спадщини фактично мешкав разом з нею за однією адресою (а.с. 11, 13, 15 20, 21, 27-29). Згідно з інформацією державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 28 серпня 2018 року [PERSON], на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року з причини ненадання оригіналу правовстановлюючого документу, а саме договору дарування жилого будинку, посвідченого 26.12.1997 року Димитровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2892, а також неможливості надання дублікату даного договору (а.с. 18). Згідно з інформацією державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 04 вересня 2018 року [PERSON], на його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року з причини ненадання оригіналу правовстановлюючого документу, а саме державного акту № [NUMBER] від 22.08.1997 року. Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області міськрайонного управління у Покровському районі та м.Мирноград, видати дублікат такого акту не видається можливим, у зв'язку з набранням чинності 01.01.2013 року Законами України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» (а.с. 19, 23). Згідно з інформацією державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 17.10.2018 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO] року спадкова справа не відкривалась, заповіти від його імені не посвідчувались (а.с. 71, 72, 73). За даними державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори, наданими станом на 17.10.2018 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, 24 липня 2018 року за заявою сина померлої [PERSON] про прийняття спадщини, відкрита спадкова справа № 184/2018, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались (а.с. 74, 75, 76). V. Оцінка суду. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень ст.549 ЦК України (в ред. 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності в разі, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на жилий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] р. підлягають задоволенню, оскільки оригінали правовстановлюючих документів втрачені, можливості отримати їх дублікати відсутні, а тому відсутня сама можливість вступити в права спадкування. На підставі ст.41 Конституції України, ст.549 ЦК України (в ред. 1963 року), ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved