Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобов`язати відповідача, у зв`язку із трансляцією 03 грудня 2020 року на «Громадському телебаченні» фільму «[INFO]» з [PERSON] , надати йому право відповіді (власне тлумачення особистої позиції (точки зору) відносно обставин вбивства його батька - [PERSON] , слідства по факту цього вбивства і причетних осіб), у тому самому обсязі часу та на тому самому каналі, на якому транслювався фільм, протягом 14 днів з моменту набуття законної сили судовим рішенням. В обґрунтування позову зазначено, що 03 грудня 2020 року на Інтернет-каналі Громадського телебачення відбулася трансляція фільму «[INFO]» з [PERSON] - сином вбитого у 1996 році у Донецьку народного депутата України, бізнесмена [PERSON] . Позивач - інший син загиблого - з етичних причин не брав участі у зйомках фільму. У згаданому фільмі «[INFO]» мали місце висловлювання та оцінка особистої позиції (власної точки зору) [PERSON] відносно подій та слідства по факту вбивства його батька і причетних до цих подій осіб, тобто розповсюджена інформація стосовно особи [PERSON] та його батька, що не повною мірою відповідає дійсності, на переконання позивача. 26 грудня 2020 року, з метою реалізації права на повноту та достовірність інформації про себе та членів сім`ї, а також права на відповідь у порядку досудового врегулювання, згідно з ст. 277 ЦК України, представник позивача листом вих. № 95-20 від 25 грудня 2020 року звернувся до відповідача з проханням надати позивачу можливість реалізувати його право на відповідь у той же спосіб і у тому ж обсязі часу. Проте звернення залишилося без відповіді. У своєму відзиві стороною відповідача позов не визнано і зазначено, що позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, із позовної заяви неможливо встановити, на якому саме ресурсі у мережі Інтернет відбулася трансляція фільму «[INFO]», у який час і чи здійснювалася така трансляція (поширення) відповідачем, неможливо встановити осіб, яким була повідомлена інформація з фільму і чи були такі особи взагалі, не вказано ні назви «Інтернет-каналу», ні посилання на ресурс. Також позивачем не зазначено, яка саме інформація не повною мірою відповідає дійсності та зачіпає його особисті немайнові права. Позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а подані разом з позовною заявою не містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідає взагалі не є телерадіоорганізацією, так як не має ліцензії на мовлення. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 09 березня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 15 березня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 09 липня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 03 грудня 2020 року в ефірі Youtube-каналу ГО «Громадське телебачення» Hromadske відбулася прем`єра відеороботи «[INFO]. Фільм-розслідування hromadske». У фільмі «[INFO]…» висловлено думку з приводу особистої оціночної позиції, власної точки зору від імені [PERSON] відносно подій та слідства по факту вбивства [PERSON] 1996 року і причетних до цих подій осіб, проте [PERSON] не брав участі у зйомках. Рішенням Національної ради від 10 грудня 2020 року № 1550 ГО «Громадське телебачення» анульовано ліцензію на мовлення НР № 00910-м від 01 червня 2016 року (супутникове (телебачення), логотип: «hromadske»), і наказано Управлінню ліцензування вилучити ГО «Громадське телебачення» із Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення. 26 грудня 2020 року представник позивача направив засобами поштового зв`язку до ГО «Громадське телебачення» листа № 95-20, датованого 25 грудня 2021 року, у якому просив розглянути заяву про надання права на відповідь (власне тлумачення обставин щодо факту вбивства свого батька [PERSON] ), з метою реалізації права [PERSON] як зацікавленої особи на повноту та достовірність інформації, у прямому ефірі Громадського телебачення у той же спосіб та у тому ж обсязі ефірного часу, який зайняв фільм «[INFO]…» з участю [PERSON] , трансльований 03 грудня 2020 року. Відповідь на лист від 25 грудня 2021 року позивачу не надано. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Частиною першою статті 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України). Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Згідно з приписами частини першої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За частиною другою вказаної статті Кодексу, право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У відповідності до частини шостої статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Позов пред`явлено з вимогами до ГО «Громадське телебачення», відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 38780085, яка здійснює діяльність таких видів: (94.99) діяльність інших громадських організацій, н.в.і.у. (основний); (47.91) роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; (59.12) компонування кіно- та відеофільмів, телевізійних програм; (60.20) діяльність у сфері телевізійного мовлення; (73.11) рекламні агентства; (73.12) посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; (59.11) виробництво кіно- та відеофільмів, телевізійних програм; (63.11) оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; (63.12) веб-портали; (63.91) діяльність інформаційних агентств; (68.20) надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; (77.39) надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у. Клас 59.11 (Виробництво кіно- та відеофільмів, телевізійних програм) включає виробництво кіно-, відеофільмів і телевізійних програм (телесеріалів, документальних фільмів тощо) або телевізійної реклами. Клас 59.12 (Компонування кіно- та відеофільмів, телевізійних програм) включає поствиробничу діяльність, тобто редагування, монтаж, перетворення з одного формату в інший, створення титрів, субтитрів, списків акторів, комп`ютерну графіку, анімацію та спецефекти, оброблення кінострічок, а також діяльність кінолабораторій і спеціалізованих лабораторій для мультиплікаційних фільмів, а також діяльність сховищ кіноматеріалів тощо. Клас 60.20 (Діяльність у сфері телевізійного мовлення) включає створення телевізійними каналами повного пакета програм на основі придбаних програмних компонентів (наприклад, художніх або документальних фільмів тощо), програмних компонентів власного виробництва (наприклад, місцеві новини, репортажі в прямому ефірі), або комбінування обох видів компонентів. Повний пакет телепрограм може або транслюватися їх виробником, або вироблятися з метою їх передавання іншим одиницям, таким як компанії, що надають послуги кабельного телебачення або провайдерам супутникового телемовлення, для подальшого поширення глядачам. Програми можуть бути загального або спеціалізованого формату (наприклад, такі як новини, спортивні, навчальні або молодіжні передачі). Цей клас включає створення програм, вільно доступних користувачам, а також програм, доступних тільки на основі передплати. Сюди також відносять створення програм для каналів, що демонструють відео на запит, включає передавання даних за допомогою телемереж. Клас 63.11 (Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність) включає: надання інфраструктури для розміщення (хостингу), оброблення даних і пов`язану із цим діяльність, надання спеціалізованих послуг з розміщення (хостингу), такі як: веб-хостинг, потокові послуги, надання простору для розміщення програмних додатків, надання веб-послуг із доставки програмних додатків, надання центральних ЕОМ клієнтам, оброблення даних: повне оброблення даних, отриманих від клієнта, складання спеціалізованих звітів на основі даних, отриманих від клієнта, надання послуг з уведення даних. Ліцензії на мовлення у супутниковому телебаченні ГО «Громадське телебачення» було позбавлено рішенням Нацради від 10 грудня 2020 року, тобто вже після розміщення фільму, а, по-друге, він продемонстрований не у супутниковому або кабельному телебаченні, а у мережі Інтернет, де Організація не припиняла свою діяльність, у тому числі, розміщуючи інформацію у відеохостингу Youtube, тому відсутність такого дозвільного документу не має значення. Така інформація знаходиться у відкритому і загальнодоступному доступі, тому, відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України, зазначені обставини не потребують доказування, оскільки є загальновідомими. Таким чином, незважаючи на відсутність ліцензії на мовлення та реєстрації у Державному реєстрі суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення, відповідач здійснює діяльність у цій сфері у межах, визначених кодами видів економічної діяльності за КВЕД-2010, зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і підтверджується фактичними обставинами. Так, 03 грудня 2020 року в ефірі Youtube-каналу ГО «Громадське телебачення» Hromadske відбулася прем`єра зазначеної відео роботи за адресою: https://www.youtube.com/watch?v=2nLmD35Acuc, що також є у відкритому доступі і загальновідомим. Власне фільм «[INFO]…» містить висловлювання та оцінку особистої позиції позивача, який участі у зйомках не брав з етичних причин, на висвітлені події, а саме щодо факту вбивства його батька - [PERSON] у 1996 році, слідства та можливо причетних до нього осіб, які відрізняються від дійсної його точки зору, а тому порушують його особисті немайнові права, і зокрема право на свободу вираження своєї думки. Таким чином, з метою реалізації права позивача на висловлення свого особистого погляду, суб`єктивної думки і точки зору щодо вищевказаних подій від першої особи, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача надати таку можливість вираження. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду, а саме у розмірі 908, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved