Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 1525,92 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 26.11.2015 року після звернення [PERSON] до центру зайнятості йому було надано статус безробітного та ознайомлено з правами та обовязками зареєстрованого безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідач приховав, що мав діючий цивільно-правовий договір, на підставі якого мав роботу та зайнятість і відносився до зайнятого населення, внаслідок чого не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Недостовірними даними, що не були своєчасно повідомлені центру зайнятості, є факт знаходження відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Екоіллічпродукт», згідно договорів цивільно-правового характеру, в період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року № 83 від 01.03.2016 року, № 48 від 01.02.2016 року, №17 від 01.01.2016 року, та отримання доходів за надані послуги згідно цих договорів (під час перебування на обліку в центрі зайнятості). Відповідач отриману допомогу добровільно не повернув. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за період виплати з 01.01.2016 року по 26.04.2016 року в сумі 1525,92 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 26 листопада 2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказав, що ознайомлений із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Згідно із наказом № НТ 151126 від 26.11.2015 року відповідачу було поновлено статус безробітного з 26.11.2015 року. Наказом № НТ 151126 від 26.11.2015 року відповідачу була поновлена допомога по безробіттю з 26.11.2015 року по 17.09.2016 року та розпочата йому виплата з 26.11.2015 року. Згідно із наказом № НТ 160304 від 04.03.2016 року відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю з 03.03.2016 року по 17.03.2016 року. Відповідно до наказу № НТ 160321 від 21.03.2016 року відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю з 18.03.2016 року по 16.04.2016 року. Наказом № НТ 160513 від 13.05.2016 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 16.03.2016 року. Згідно із наказом № НТ 160513 від 13.05.2016 року відповідачу припинено реєстрацію безробітного з 27.04.2016 року. Згідно наказу №НТ160713 від 13.07.2016 року прийнято рішення про повернення коштів відповідно до пункту 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період виплати з 01.01.2016 року по 26.04.2016 року в сумі 1525,92 грн. На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості [PERSON] перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним шляхом звіряння даних, які були підставою для призначення матеріальної допомоги, було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №507 від 13.07.2016 року, згідно із яким встановлено, що в період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року № 83 від 01.03.2016 року, № 48 від 01.02.2016 року, № 17 від 01.01.2016 року відповідач мав діючий договір цивільного-правового характеру укладений з ТОВ «Екоіллічпродукт» за надання послуг, що підтверджується актами прийому-передачі робіт, які мали оплатний характер. Про вказаний факт працевлаштування відповідач міський центр зайнятості не повідомив, що свідчить про не зазначення ним всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Згідно довідки із Маріупольського міського центру зайнятості від 13.07.2016 року відповідач за період з січня 2016 року по квітень 2016 року отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 2275,92 грн. Станом на 17.02.2017 року заборгованість становить 1525,92 грн. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено лист № 10-3587 від 13.07.2016 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачем не сплачена. Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди має бути доведеним позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 1525,92 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved