Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. 20 листопада 2019 року Августівська сільська рада Біляївського району Одеської області (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просить відібрати дітей без позбавлення батьківських. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на території Августівської сільської ради мешкає багатодітна родина у складі [PERSON] (мати) та дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати дітей не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями не приймає участь у вихованні дітей. Вказані дії відповідача безпосередньо загрожують здоров`ю дітей, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Також на адресу Августівської сільської ради надійшло колективне звернення мешканців вул. Степової в с.Протопопівка про аморальний образ життя відповідача [PERSON] та загрозу життю та здоров`ю неповнолітніх дітей. Мати дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, на тривалий час зникає з дому залишаючи дітей без засобів на існування. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 2. Представник позивача - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. 3. Відповідач - повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилась. 4. Представник третьої особислужби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 року, цивільну справу № 496/4500/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 6. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.11.2019 року вказаний цивільний позов залишено без руху, надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої позовної заяви. 7. 09.12.2019 року до суду від позивача надійшла заява про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків. 8. Суддя оглянувши надані до суду документи встановив, що представником позивача усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22.11.2019 року. 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12.12.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02.03.2020 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 09.04.2020 року. 11. Відповідач [PERSON] в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 12. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України) та в судове засідання не з`явилась без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено на місці ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 13. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , відповідач є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9-11) 15. З актів обстеження житлово-побутових умов від 23.10.2019 року та 04.11.2019 року за адресою місце мешкання дітей вбачається, що умови проживання є незадовільними. (а.с. 4, 5) 16. Згідно довідки - характеристики з Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №1051/02-13 від 14.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1981 року народження має трьох дітей: [PERSON] , 2003 р.н., [PERSON] , 2003 р.н., [PERSON] , 2008 р.н.. [PERSON] характеризується з негативної сторони - зловживає спиртними напоями, не працює, вихованням дітей не займається, часто зникає на довготривалий час з дому, діти через нестачу коштів весь час знаходяться голодні, через неналежне відношення матері до виховання дітей, вони виявили бажання на відібрання їх від матері (а.с. 12) 17. Згідно рішення виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області від 07.11.2019 року № 93 було вирішено відібрати дітей від матері [PERSON] у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я неповнолітніх дітей (а.с. 13). ІV. Оцінка Суду. 18. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 19. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 20. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 21. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 22. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 23. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 24. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. 25. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. 26. Згідно ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 27. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 28. Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 29. Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання. 30. Як, встановлено судом [PERSON] характеризується з негативної сторони - зловживає спиртними напоями, не працює, вихованням дітей не займається, що викликає безпосередню загрозу для життя та здоров`я дітей. 31. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 32. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 33. Надані докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. 34. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням нею від виконання обов`язків по їх належному вихованню та догляду, що наразі, буде відповідати інтересам дітей. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 35. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір не справляється за подання: заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. 36. Отже, у зв`язку з тим, що представник позивача звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача [PERSON] .

Outcome: approved