Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

На підставі ордеру на житлове приміщення №1950 виданого виконавчим комітетом Саксаганської ради народних депутатів 21.05.1986, квартира [ADDRESS] видана [PERSON] та членам її сім'ї в кількості 4 чоловік: [PERSON] чоловік, [PERSON] донка, [PERSON] донька, [PERSON] донька (а.с. 14). 20.07.1984 [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ № 284818, виданого 20.07.1984, та після укладення якого їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №2 від 07.02.2017 та відповіді з адресно-довідкового підрозділу, з 06.03.2003 та по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с.12,17). Крім того, як вказувала позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-КИ № 255815, виданого 18.11.1985 (а.с.8), [PERSON] є рідним сином [PERSON] Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між наймачем житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З аналізу положень ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є наймачем з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право наймача чи законного володіння. Як вказувала позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає тривалий час, оскільки залишив квартиру та його місце проживання їй не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку №12 по провул. Бульварному, в м. Кривому Розі від 06.06.2017, відповідно до якого відповідач з 2011 року в квартирі № 56 вказаного будинку не мешкає (а.с. 13). Так, судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі [ADDRESS], фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст.79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 6 місяців за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з початку 2011 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених нею вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Суд не застосовує норми права, передбачені ст. 405, 406 ЦК України, на які посилалася позивач, оскільки вони регулюють правовідношення, які виникають між власником житла та членами його сімї. В той час, як правовідношення, які виникли між позивачем та відповідачем, є правовідношення між наймачем житла, а не власником такого житла, та членом його сімї. За даних обставин суд приходить до переконання, що застосування позивачем положень ст. 405, 406 ЦК України ґрунтується на його субєктивному тлумаченні положень вказаних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та інше. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав додатково вирішувати питання про відміну реєстрації відповідача в спірній квартирі, оскільки уже на підставі визнання його таким, що втратив право на користування житлом він повинен бути знятим з реєстрації в житловому помешканні, що винаймає позивач. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: partial