Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] від імені якої діє [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, про визнання майна особистою власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивачу на праві приватної власності належало 27/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] на підставі наступних правовстановлюючих документів: 9/25 частин на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 29 березня 1995 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів № 76/13 від 13 березня 1995 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; 3/100 частини на підставі договору дарування від 25 квітня 1995 року; 3/20 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З метою посвідчення договору дарування належного позивачу нерухомого майна він звернувся до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С., проте в частині засвідчення правочину на 9/25 частин, що належать позивачу на підставі свідоцтва про право особистої власності, нотаріусом було відмовлено, оскільки на день його видачі позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , через що на думку нотаріусу майно може належати їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки свідоцтво про право особистої власності було видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Шостою Запорізькою конторою 21 листопада 1987 року, то 9/25 частин житлового будинку не можуть належати до спільного сумісного майна подружжя. Так, 23 жовтня 1975 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , яка [INFO] померла, через що її спадкоємцем першої черги є її онука [PERSON] . Оскільки право позивача на вільне розпорядження майном порушені, то він просить: визнати особистою власністю [PERSON] 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , які належать йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 29 березня 1995 року. Пояснення третьої особи 01 лютого 2021 року до суду надійшли письмові пояснення від районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, в яких вказано, що визнання спадкового майна особистою власністю позивача призведе до порушення права на спадкування малолітньої дитини в частині збереження житлових прав, через що орган опіки просить відмовити у задоволенні позову. Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувано у приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 12/2019 після померлої [INFO] [PERSON] 24 листопада 2020 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засідання позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, вказала, що у разі задоволення позову будуть порушені права [PERSON] . Представник третьої особи проти позову заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним письмово. Установлені судом фактичні обставини у справі З 23 жовтня 1975 року [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] на народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 29 березня 1995 року Запорізьким Міськжитлоуправління Виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів [PERSON] було видано свідоцтво № 131 про право особистої власності на житловий будинок, відповідно до якого 9/25 частин житлового будинку [ADDRESS] належать останньому. Зазначено, що свідоцтво видане на підставі рішення Виконкому Комунарської районної Ради народних депутатів № 76/13 від 16 березня 1995 року взамін Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою нот конторою 21 листопада 1987 року за № 2-4492. 25 квітня 1995 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Вакуленко С.А. був посвідчений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] у рівних долях 3/50 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 04 вересня 1996 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Клименко В.В. видано свідоцтво про право власності за законом, відповідно до якого нотаріусом посвідчено, що спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , а саме 3/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , успадкували [PERSON] та [PERSON] у річних долях. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . 25 січня 2019 року Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. на підставі заяви [PERSON] , яка діє від іменні [PERSON] , була заведена спадкова справа № 12/2019 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. від 02 червня 2020 року [PERSON] відмовлено у посвідченні договору даруваннч 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначена частка нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на момент її набуття [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Поряд із цим, ст. 24 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року (чинного на момент набуття нерухомого майна) було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до п. 1 Розділу І Інструкції про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року Заступником Міністра комунального господарства Української РСР (втратила чинність 13 грудня 1995 року) Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно із п. 4, 7 Розділу ІІ Інструкції Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, у якому у п. 23 якого вказано свідоцтво про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, а також заповіти з нотаріальними написами про право на спадщину. Пунктом 13 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а), а саме Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок. Оскільки судом встановлено, що свідоцтво про право особистої власності на 9/25 частин житлового будинку [ADDRESS] було видане у період чинності Інструкції про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31 січня 1966 року, на підставі свідоцтва про право власності на законом, тому вказана частина майна відповідно до ст. 24 Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року є особистою власністю [PERSON] , а видача свідоцтва про право особистої власності на будинок була пов`язано із процедурою перереєстрації майна. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи викладене, з метою поновлення невизнаних прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання права особистої власності позивача на частину житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved