Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та [PERSON] (далі - Відповідач-1) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11145087000 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 47 300 швейцарських франків з кінцевою датою повернення до 19.04.2028 року. Відповідач -1 зобов`язалася 20 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 420 швейцарських франків. Також, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] (далі - Відповідач-2), було укладено Договір поруки № 11145087000/2 від 20.04.2007 року, згідно умов якого такий поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав Відповідачу-1 кошти у розмірі 47 300 швейцарських франків. Однак, відповідачі порушили умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 18.03.2019 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 34 289, 52 швейцарських франків та 9 339 (дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 83 коп., яка складається із 32 317,54 швейцарських франків заборгованості по тілу кредиту, 1971,98 швейцарських франків заборгованості за процентами, 3 945 грн. 46 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року та 5 394 грн. 37 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року. У зв`язку з чим, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 34 289, 52 швейцарських франків, 9 339 (дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 83 коп. пені та судовий збір у розмірі 13 971 грн. 39 коп. [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про прийняття до свого провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву (а.с.89-96 том 1), в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У такій заяві по суті справи відповідач -1 заперечує проти доводів позивача із посиланням на те, що банком не доведено факту видачі ним та отримання позичальником кредиту в сумі та валюті, що передбачені кредитним договором; банк нараховує відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою, що не передбачена кредитним договором; розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору; банк нараховує відсотки після припинення кредитного договору; позов підписаний особою, яка не має на це права. ПредставникАкціонерного товариства «Укрсиббанк» у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відповідь на відзив (а.с.123-124 том 1), в якому просив задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. У такій заяві по суті справи представник позивача заперечує проти доводів відповідача-1 із посиланням на те, що 20.04.2007 року на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку було зараховано суму коштів у розмірі 47 300 швейцарських франків, даний поточний рахунок було відкрито позичальником[PERSON] у Акціонерному товаристві «Укрсиббанк» згідно договору банківського рахунку № 1162293 від 20.04.2007 року, до договору банківського рахунку у зв`язку з укладанням сторонами кредитного договору була укладена додаткова угода № 1 від 20.04.2007 року щодо здійснення банком договірного списання з поточних рахунків позичальника у банку. Крім того, застосування банком підвищеної відсоткової ставки щодо певної категорії платежів, а саме тих платежів, що є простроченими, відповідає в повній мірі положенням укладеного між сторонами договору. [PERSON] у встановлений судом в ухвалі про прийняття до свого провадження по справі строк подала заперечення на відповідь на відзив (а.с.141 - 143 том 1), в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У такій заяві по суті справи відповідач -1 заперечує проти доводів позивача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у відповіді на відзив, та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. До початку розгляду даної цивільної справи по суті [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування зустрічного позову така особа посилалась на ту обставину, що банком було умисно введено, її як споживача послуг банку в оману, щодо валюти, у якій було видано кредит, реальної відсоткової ставки, розміру щомісячних платежів, а також, в жодній формі не повідомлено загальної вартості кредиту. У зв`язку з чим просить суд визнати Договір про надання споживчого кредиту № 11145087000 від 20.04.2007 року, між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» недійсним с моменту його укладання. Представник Акціонерного товариства «Укрсиббанк», у встановлений судом в ухвалі про прийняття до свого провадження справі строк подав відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.32-33 том 2), в якому просив відмовити в задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним. У такій заяві по суті справи представник Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заперечує проти доводів [PERSON] із посиланням на те, що вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] більшою мірою обґрунтовані тими ж доводами, що викладались у її відзиві на первісний позов банку про стягнення заборгованості, а саме, що положення оскаржуваного нею договору про надання споживчого кредиту № 11145087000 від 20.04.2007 року не відповідають вимогам договірного права, що видача кредиту та погашення зобов`язання за кредитним договором відбулись із порушенням вимог законодавства України, а саме ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим її як споживача банківських послуг було введено в оману щодо сукупної вартості кредиту. [PERSON] подала заяву (а.с.45-47 том 2), в якій просила не застосовувати позовну давність до позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві про визнання кредитного договору недійсним, оскільки для цього немає підстав - строк для подання зустрічного позову не пропущено. Крім того, [PERSON] , подала письмові пояснення щодо заперечень проти позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсиббанк» за первісним позовом (а.с. 82-86 том 2), в яких просить при ухвалені рішення не приймати до уваги копії документів, які були надані суду позивачем АТ «Укрсиббанк» у якості доказів, оскільки вони викликають сумнів щодо відповідності їх оригіналам та можливості встановити за ними дійсні обставини справи. А також, відмовити АТ «Укрсиббанк» у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів коштів по кредиту у повному обсязі у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитом відповідачем -1 повністю була погашена. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги представник позивача не визнав та просив у їх задоволені відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідач -1 -[PERSON] за первісним позовом у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з огляду на їх безпідставність. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач -2 за первісним позовомта третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. від 29.08.2019 року цивільна справа за первісним позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, була прийнята до свого провадження. Ухвалою суду від 14.11.2019 року було визнано явку представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» у даній цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, обов`язковою. Ухвалою суду від 15.01.2020 року у задоволені клопотання відповідача [PERSON] , про повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмовлено. Ухвалою суду від 15.01.2020 року було вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 01.10.2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1114508700 (далі - Договір, кредитний договір) (а.с. 14-19 том 1). Матеріалами справи підтверджено, що з 20.11.2018 року було змінено назву банку з Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до п.1.1 Договору банк зобов`язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 47 300 швейцарських франків та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.п.1.2.1, 1.2.2 Договорукредит надається 20 квітня 2007 року, а позичальник у будь - якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 19 квітня 2028 року. Позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 420 швейцарських франків в день сплати ануїтетних платежів. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок № [NUMBER] , відкритий в банку. Відповідно до п.1.3.1 Договоруза використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 8,99 % річних. Згідно п.1.4 Договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме на купівлю домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.1.5 Договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Згідно п.1.6 Договору сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором : 1) заборгованість за простроченими процентами (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкова заборгованість за нарахованими до сплати процентами за кредитом; 3) прострочена заборгованість за сумою основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкова сума основного боргу; 5) сплата пені та штрафних санкцій за договором. Пунктом 8.1. вказаного Договору також передбачено право нараховувати штрафні санкції у вигляді пені за порушення позичальником строків сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів. Матеріалами справи також підтверджено, що в забезпечення виконання за вказаним кредитним договором 20.04.2007 року між позивачем, як кредитором, та [PERSON] , як поручителем, було укладено договір поруки № 11145087000/2. Згідно п. 1.1. такого договору поруки поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором, що випливають із кредитного договору № 1114508700 від 20.04.2007 року, в повному обсязі існуючих на теперішній час, так і тих що можуть виникнути у майбутньому. Судом також встановлено, що станом на день розгляду справи відповідач -1 свої зобов`язання із повернення грошових коштів не виконала, внаслідок чого за таким позичальником утворилась відповідна заборгованість, яка була обрахована позивачем станом на 18.03.2019 року на загальну суму 34 289, 52 швейцарських франків та 9 339 (дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 83 коп., яка складається із 32 317,54 швейцарських франків заборгованості по тілу кредиту, 1971,98 швейцарських франків заборгованості за процентами, 3 945 грн. 46 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року та 5 394 грн. 37 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року. У свою чергу як підставу не виконання такого договірного зобов`язання відповідач -1 за первісним позовом зазначає про недійсність вказаного договору. При цьому така сторона посилається на ті обставини, що вказаний договір є недійсним через те, що : а) банком не доведено факту видачі ним та отримання позичальником кредиту в сумі та валюті, що передбачені кредитним договором; б) банк нараховує відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою, що не передбачена кредитним договором; в) розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору; г) банк нараховує відсотки після припинення кредитного договору; д) позов підписаний особою, яка не має на це права. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виник спір із приводу вказаних обставин щодо стягнення заборгованості за договірним зобов`язанням, дійсність якого оспорює боржник, і такій спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 цього Кодексу). Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.ст. 207,640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналізуючи приписи параграфу 2 глави 71 ЦК України кредитний договір за своєю природою є консенсуальним договором, а відтак вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору та оформляється шляхом його підписання. Оглядом спірного кредитного договору встановлено, що останній є підписаним сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов. Суд вказує, що в укладеному сторонами кредитному договорі доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування (47 300,00 швейцарських франків) - п.п. 1.1. договору; строк кредитування (не пізніше 19 квітня 2028 року) - п.п. 1.2.2.; розмір відсотків - 8,99% річних - п.1.3.3. договору та умови їх нарахування та змінення; черговість погашення заборгованості - п.1.6. Договору; розмір і строки здійснення щомісячних платежів (погодження дня платежу сторонами) з повернення тіла кредиту і сплати відсотків у відповідності до узгодженого сторонами графіку, а також розмір та порядок обчислення сум штрафних санкцій за порушення умов договору - п.п. 8.1. - 8.6. Договору. Тобто позичальнику банком була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них. При цьому за умови дотримання позичальником усіх положень кредитного договору, ануїтетні (фіксовані) платежі є незмінними. На думку суду вся викладена у договорі інформація є зрозумілою та не потребує додаткового тлумачення. Слід також зазначити, що у пункті 9.2 договору позичальник засвідчила, що підписанням цього договору підтверджує те, що всі умови даного договору, а також права та обов`язки позичальника їй цілком зрозумілі. З наведеного вбачається, що до підписання договору кредиту позичальник ознайомилася з усіма умовами, на яких відповідач здійснює кредитування фізичних осіб, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в банку, про що свідчить її підпис в кредитному договорі, й свідомо обрала умови кредитування, викладені в кредитному договорі. Так само, судом встановлено, що позичальник на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо роз`яснення його умов, у тому числі щодо валюти кредитування, сукупної вартості кредиту тощо. Таким чином, твердження відповідача за первісним позовом про недотримання банком при укладенні указаного договору істотних умов договору щодо надання їй, як позичальнику повної інформації про умови кредиту, не узгоджуються з матеріалами справи, та не спростовані з її боку належними та достатніми доказами у справі. Суд відхиляє доводи позичальника про те, що банком не доведено факту видачі ним та отримання позичальником кредиту в сумі та валюті, що передбачені кредитним договором. Зокрема, банком надано суду у якості письмового доказу довідку щодо руху грошових коштів на рахунку позичальника 20.04.2007 року на розрахунковий рахунок; [NUMBER] валюта СІF, що був відкритий на ім`я позичальника відбулось зарахування грошових коштів із призначенням платежу «надання кредиту згідно угоди 11145087000 від 20.04.2007 р., 1162293 - [PERSON] ». Суд вказує, що відповідач не була позбавлена можливості відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, у тому числі з мотивів невиконання банком своїх договірних зобов`язань, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, що визначено частиною другою статті 1056 ЦК України, але таких дій не здійснила. Навпаки, поданими доказами підтверджується, що позичальник прийняла від банку кредитні кошти як належні, витратила їх на задоволення власних побутових проблем - купівлю житлової нерухомості. Також судом встановлено, що позичальник в подальшому приступила до виконання своїх зобов`язань за договором щодо погашення заборгованості шляхом щомісячної сплати ануїтетного платежу 420 швейцарських франків, виконувала умови такого договору і будь-яких зауважень із приводу того, що нею сплачувалась заборгованість у національній валюті яка згідно платіжних документів банку конвертувалась в іноземну валюту, кредитору не висловлювала. Також будь-яких заяв про порушення банком її прав як споживача та про введення її банком в оману щодо умов договору, валюти кредитування та процентної ставки, під час такого виконання позичальник не виказувала. А відповідний позов про визнання кредитного договору недійсним подала до суду вже після того, як банк подав до суду позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач за первісним позовом, як позичальник, прийняла як належне виконання банком свого обов`язку щодо надання позичальнику обумовленої сторонами суми позики, і як на момент укладення Кредитного договору так і після цього, усвідомлювала та чітко розуміла його умови, була з ними згодна і вони відповідали її внутрішній волі. Суд зазначає, що обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України та статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» з урахуванням принципу змагальності сторін, зобов`язана була довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення заявлених нею вимог. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 3 статті 12 ЦПК України та частина 1 статті 81 ЦПК України зазначають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак в даному випадку відповідач за первісним позовом не довела істотних обставин які б вказували на введення її в оману під час укладання договору кредиту банком, і судом також не встановлено як наявність у діях банку умислу на обман позичальника, так і сам факт обману. Суд вказує, що істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мала можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Враховуючи ту обставину, що у ПАТ «УкрСиббанк» була відповідна ліцензія на здійснення валютних операцій, обмежень щодо надання споживчого кредиту у валюті на час укладення оспорюваного договору не було, позичальник отримала всю необхідну інформацію про умови кредитування, про що засвідчила своїм підписом умови кредитного договору, в суду відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним з підстав, що в ньому містяться несправедливі умови, здійснення банком нечесної підприємницької діяльності щодо надання кредиту у валюті, чи введення позичальника в оману. Відтак в задоволенні зустрічної позовної позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним - слід відмовити у повному обсязі через необґрунтованість та недоведеність вимог такої заяви. Таким чином, виходячи з того, що банк свої обов`язки за кредитним договором виконав повністю, і на думку суду такий договір є дійсним, а відповідач свої договірні зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що за своєю суттю є порушенням умов кредитного договору. Щодо тез сторони відповідача за первісним позовом про те, що банк нараховує відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою, що не передбачена кредитним договором; розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору; і банк нараховує відсотки після припинення кредитного договору, суд зазначає про наступне. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В даному випадку судом встановлено, що сторонами було погоджено строк дії спірного договору - не пізніше 19 квітня 2028 року, а вимога позивача за первісним позовом до позичальника про дострокове виконання умов кредитного договору була направлена останньому банком 30.01.2019 року, а відтак до пред`явлення такої вимоги банк мав право нараховувати відповідні проценти за користування кредитними коштами, розмір яких передбачено договором. У зв`язку із чим відхиляє доводи позичальника щодо того, що банк нараховує відсотки після припинення строку кредитного договору. Також суд зазначає, що згідно висновків Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. В даному випадку, заперечуючи проти наданого банком розрахунку заборгованості, позичальник не надала суду власного розрахунку, як і не заявила будь-яких клопотань про призначення відповідної судової експертизи з цього приводу. Суд не може розцінити в якості розрахунку заборгованості надану стороною відповідача за первісним позовом інформацію, яка відображає сплату нею відповідної заборгованості за кредитним договором, оскільки така інформація не містить будь-яких арифметичних розрахунків сум заборгованості, а відображає лише інформацію щодо періодичних погашень позичальником кредитної заборгованості. Суд вказує, що відповідачу за первісним позовом, неодноразово роз`яснювалось зміст принципів здійснення цивільного судочинства, у тому числі принципів змагальності та диспозитивності, а також її право на отримання професійної правничої допомоги, однак таким правом вказаний учасник справи не скористалась. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як вказувалось вище, п.п. 1.6, 8.1. кредитного договору право кредитора нараховувати штрафні санкції у вигляді пені за порушення позичальником строків сплати заборгованості за тілом кредиту та процентів. Будь-яких доказів на спростування дійсності розрахунку таких штрафних санкцій або власного розрахунку сторона відповідачів суду не представила, у зв`язку із чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення відповідних сум пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах. Також суд вказує, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку умовами договору поруки було передбачено, що поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх її зобов`язань, що випливають із кредитного договору № 1114508700 від 20.04.2007 року, в повному обсязі існуючих на теперішній час, так і тих що можуть виникнути у майбутньому. У зв`язку із чим суд приводить вищевказані стягнення солідарно з позичальника [PERSON] , та поручителя за таким кредитним зобов`язанням [PERSON] на користь кредитора Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11145087000 від 20.04.2007 року станом на 18.03.2019 року у загальному розмірі 34 289, 52 швейцарських франків та 9339 (дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 83 коп., яка складається із 32 317,54 швейцарських франків заборгованості по тілу кредиту, 1971,98 швейцарських франків заборгованості за процентами, 3 945 грн. 46 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року та 5394 грн. 37 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах за період з 21.08.2018 року по 18.03.2019 року. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги за первісним позовом задоволені, а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 13 971 грн. 39 коп. по 6 985 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 70 коп. із кожного відповідача окремо. У зустрічному позові відмовлено, тому судові витрати за зустрічним позовом у вигляді судового збору віднести на рахунок держави, оскільки позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved