Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з даним позовом та після уточнення вимог просило стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду у розмірі 22945,56 грн.. В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що квартира в якій проживають відповідачі обладнана системою централізованого опалення та гарячого водопостачання, будинок належить територіальній громаді та знаходиться на обслуговуванні ЖКС «пересипський» дільниця №8 і його теплопостачання забезпечує КП «Теплопостачання міста Одеси». Тарифи встановлюються органами місцевого самоврядування. В порушення вимог законодавства відповідачі, отримуючи послугу з постачання теплової енергії на опалення та гарячої води, оплачували її частково, внаслідок чого утворилася заборгованість. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов та зазначив, що вони вже зверталися раніше до суду з заявою про прийняття судового наказу, однак відповідачі заперечуючи проти наявності боргу зверталися до суду з заявою, після розгляду якої наказ було скасовано, тому вони змушені були звернутися до суду з позовом. Також зазначив, що КП «Теплопостачання міста Одеси» здійснює надання вказаної послуги, відповідачі не відмовлялися від її отримання, відповідачка [PERSON] уклала з ними договір, незважаючи на вказані нею розбіжності, складення яких взагалі не передбачено нормами законодавства. За весь нарахований період були проведені розрахунки на підставі встановлених органами місцевого самоврядування тарифами, їх розміри є доступними в засобах масової інформації. Заперечував також проти застосування строку позовної давності з вказаних вище обставин. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшли письмові заперечення, в яких вона вказує на те, що позивач звернувся до суду про стягнення боргу за період з 01.11.2006 року по 06.03.2014 року, без попереднього звернення з заявою про видачу судового наказу, не надано доказів в підтвердження статусу позивача у правовідносинах з споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, між сторонами не існує договорів них правовідносин, не вказано джерело походження та структура боргу, не вказано розмірів тарифів, до неї не надходило також від позивача будь-яких рахунків з вимогою сплати боргу. Крім того, посилаючись на пропуск строку позовної давності відповідачка просила застосувати загальну позовну давність до частини позовних вимог. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є абонентом КП «Теплопостачання міста Одеси», що підтверджується особовим рахунком [NUMBER], відкритим на її ім'я, і мешкає у квартирі [ADDRESS], в якій також зареєстровані члени її сім'ї - [PERSON] та [PERSON]. КП «Теплопостачання міста Одеси» надає відповідачам послуги з опалення житла та гарячого водопостачання. Із представленого позивачем договору про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 16 серпня 2013 року та протоколу розбіжностей доданого до нього, підписаного [PERSON] 12.04.2014 року, видно, що після встановлення розбіжностей зміни до договору не вносилися, але [PERSON] зазначено, що вказаний договір вважати укладеним з дати підписання протоколу розбіжностей, що вказує на згоду відповідачки з умовами договору починаючи з 12.04.2014 року. Згідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст.18,30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року споживач зобов'язаний оплачувати поставлену йому теплову енергію щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Члени сім'ї відповідачки, які проживають разом з нею, є зареєстрованими за вказаною адресою, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що виплавають із зазначеного договору відповідно до ч.1 ст.64 ЖК України. Згідно з нормами ч.2 ст.162 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Із представленого позивачем розрахунку видно, що відповідачка [PERSON] проводила оплати в лютому, квітні 2009 року та в березні 2010 року. 19.07.2011 року. У зв'язку з порушенням строків оплати послуг станом на березень 2014 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 22945,59 грн.. Згідно з нормами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст.264 ЦК України). Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок Верховного Суду України висловлений в Постанові від 30.10.2013р., у справі № 6-59цс13). Суд не приймає до уваги посилання відповідачки [PERSON] щодо відсутності письмового договору про надання послуг, оскільки встановлено, що КП «Теплопостачання міста Одеси» надавало централізоване опалення та гаряче водопостачання, а відповідачі споживали надані послуги, але не в повному обсязі здійснювали їх оплату, в тому числі направлених на погашення боргу, який виник, і не відмовлялися від отримання послуг, що в силу ст.205 ЦК України, є способом волевиявлення осіб щодо вчинення правочину та засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а також з підстав наведених в Постанові Верховного Суду України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, оскільки відповідачі вчиняли дії, що свідчать про визнання ними свого боргу в лютому, квітні 2009 року та в березні 2010 року, а 19.07.2011 року приймався судовий наказ, який 06.03.2012 року був скасований, отже, строк позовної давності продовжений. Разом із тим, оскільки позивачем не надано доказу про час виникнення боргу, а наданий розрахунок підтверджує борг лише з листопада 2006 року та на той час він вже складав 853,48 грн., суд вважає можливим зменшити суму боргу, що підлягає стягненню, на суму яка виникла до 01.11.2006 року, а саме на 617,55 грн., отже стягненню в відповідачів на користь позивача підлягає борг в сумі 22328,04 грн. за період з листопада 2006 року по березень 2014 року. Також, судом не прийнято до уваги сумніви відповідача [PERSON] щодо достовірності тарифів та нараховуваних сум, які підлягали оплаті за отримані послуги, оскільки до суду не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, а доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України), а посилання на необхідність звернення до суду в частині вимог з заявою про видачу судового наказу, не приймається судом до уваги, так як позиція відповідача та невизнання вимог в повному обсязі вказує на наявність спору, який повинен бути розглянутий в порядку позовного провадження . Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню у рівних частинах понесені позивачем та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial