Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 31.03.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 3, 32, 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України. Ухвалою від 07.04.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 12.05.2020 року від представника Державної Казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву. 14.05.2020 року від представника відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 14.05.2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейського роти з обслуговування м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Юденко Артема Валерійовича та відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 05.06.2020 року від представника позивача [PERSON] надано відповідь на відзив Державної казначейської служби України. 07.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. 09.10.2020 року представник позивача [PERSON] ознайомився із відзивом та надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення по суті спору на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що інспектором роти №1 батальйону №1 Відділу організації населення служби у м.Ізмаїл УПП в Одеській області молодшим лейтенантом поліції Юденко А.В. була винесена постанова від 17.07.2019 року, про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу у зв`язку із визнанням його винним у здійснені правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказана постанова була оскаржена позивачем, та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області було відмовлено у позові [PERSON] . Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду вказане рішення від 12.02.2020 року було скасовано, а справу закрито. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 100000 грн. У відзиві Державна казначейська служба України зазначає, що позовні вимоги не визнає, та зазначає, що Державна казначейська служба України не повинна відповідати за дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в відзиві зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими, стороною позивача не доказано будь-яких порушень з боку посадової особи у справі про адміністративне правопорушення. Залученний у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору поліцейський роти з обслуговування м.Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції малодший лейтенант поліції Юденко А.В. жодних заяв стосовно суті позовних вимог до суду не надав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Постановою серія ЕАВ№1337535 від 17.07.2019 року [PERSON] визнано винним у здійснені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн. /а.с.7/. Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі №500/5508/19 в задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Інспектора роти №1 батальйону №1 Відділу організації несення служби м.Ізмаїл УПП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції Юденка Артема Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксованого правопорушення не в автоматичному режимі відмовлено /а.с. 8-9/. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі №500/5508/19 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою задоволено адміністративний позов [PERSON] та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії LAB№1337535 від 17.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП на [PERSON] у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, і закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України /а.с.10-12/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 \~ст.1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що інспектором патрульної поліції Юденко А.В. була винесена постанова, згідно якої стягнено з позивача штраф у розмірі 425,00 грн. Вказана постанова була оскаржена позивачем, та скасована Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду. Позивач вважає, що йому було спричнено моральну шкоду діями поліцейського, яку він просить стягнути з Державного бюджету через Державну казначейську службу України. У своєму відзиві Державна казначейська служба посилається на те, що Департамент патрульної поліції самостійно відповідає за своїми забов`язаннями, та є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати повинні відшкодуватись з рахунків таких органів. У пункті 10-1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом, суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законодавцем покладається доведеність моральної шкоди на позивача. Відповідно до ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно пункту 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода. Доводи представника відповідача Управління патрульної поліції у відзиві узгоджуються з встановленими судом обставинами, базуються на діючих нормах законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed