Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 03.11.1992 по 01.09.2001 та з 08.01.2002 по 22.10.2019 він працював у ВП «Шахта «Капітальна» (на той час «Шахта ім. О.Г. Стаханова») ДП «Мирноградвугілля» з повним робочим днем у шахті. 22.10.2019 був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно з п.1 ст.38 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 15.02.2020 №43/1146 йому встановлене уперше професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня. 30.12.2020 після проведення розслідування професійного захворювання комісією було складено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за яким причинами виникнення професійного захворювання стала тривала робота у шкідливих підземних умовах під впливом негативних виробничих факторів. Загальний стаж його роботи в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів складає 26 років 07 місяців. 17.02.2021 МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності за профзахворюванням та 65% втрати працездатності, в тому числі 35% за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, 30% за хронічним бронхітом. Рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування за профзахворюваннями, корсет, диспансерне спостереження невролога та терапевта. Отримання професійних захворювань позивачем спричинило для нього моральну шкоду, що полягає у фізичних і душевних стражданнях через невідворотність втрати працездатності, неможливість продовжувати роботу, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання стану здоров`я, неможливість вести активний спосіб життя, що впливає на звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту та вимагає додаткових зусиль для організації життя. Порушення здоров`я спричиняють йому фізичний біль, моральне пригнічення. Життєву активність знижено, можливості обмежені, він вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, обстеження та лікування. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 90000,00 гривень. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, також надав суду окрему заяву про це, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] до суду не з`явився, спрямувавши до суду відзив на позовну заяву та заву про розгляд справи у його відсутність. Згідно з наданим суду відзивом відповідач вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір коштів у відшкодування моральної шкоди 90000 грн не відповідає обставинам справи. Позовна заява не містить конкретних фактів, документів, що підтверджують глибину і тривалість моральних страждань, і це унеможливлює оцінку моральної шкоди у такому розмірі. Зауважує, що сам факт одержання профзахворювання безумовно привів до моральних і фізичних страждань, але не може бути підставою для суб`єктивної оцінки розміру відшкодування. Просить суд оцінити суму моральної шкоди, завданої позивачеві, у 30000 грн. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 08.04.2021 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 13.05.2021, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 13.05.2021, враховуючи надання відзиву відповідачем та наявність заяв сторін про розгляд справи у їхню відсутність, судом встановлена відсутність перешкод для вирішення справи. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.11.1992 по 01.09.2001 та з 08.01.2002 по 22.10.2019 працював у ВП «Шахта «Капітальна» (на той час «Шахта ім. О.Г. Стаханова») ДП «Мирноградвугілля» (на той час ДП «Красноармійськвугілля») на посадах учня гірничого робітника підземного, гірничого робітника підземного, гірничого робітника очисного вибою тощо з повним робочим днем у шахті. 22.10.2019 був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно з п.1 ст.38 КЗпП України (а.с.9-14). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.12.2020 за формою П-4 встановлено, що хронічні професійні захворювання [PERSON] - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня, виникли у зв`язку із роботою в умовах тривалого впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри (важкість праці, статичне навантаження, пил фібро генної дії). Осіб, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювань, виявити не стало можливим через тривалий виробничий час [PERSON] (а.с.15-18). Згідно з медичним висновком №43/1146 від 15.12.2020 Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання у [PERSON] встановлені вперше професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ступеня (а.с.21). Про наявність та перебіг вказаних захворювань позивача свідчать і інші досліджені судом медичні документи (а.с.22-37). 17.02.2021 [PERSON] за наслідками огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено з 03.02.2021 ІІІ групу інвалідності безстроково за професійним захворюванням та первісно за сукупністю 65% втрати працездатності (35% за хронічною попереково-крижовою радикулопатією та 30% за хронічним бронхітом). Рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування за професійними захворюваннями, носіння корсету, Д-облік у лікарів невролога та терапевта (а.с.19,20). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею ст.38 Гірничого Закону України до обов`язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнав фізичного болю, страждань, втратив 65% своєї працездатності, набув інвалідність, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 90000,00 гривень має бути задоволена частково. За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду (на якому позивач працював весь час загального строку підземних робіт), істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем, стан його здоров`я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача. Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial