Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 4159 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 9070,00 грн., який перебуває на виконанні у державного виконавця Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). На підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 65496290. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням встановленого порядку і не відповідає вимогам чинного законодавства. Він не укладав кредитний договір з первісним кредитором ТОВ «ФК «Бізнес капітал», але в період з 03.06.2018 по 04.06.2018 невідома особа за допомогою мобільного телефону позивача оформила на нього декілька кредитів на суму 30000 грн., і в результаті таких дій до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13.06.2018 було внесено відомості про вчинення кримінального провадження №12018040740000637. До того ж, він не отримував від кредитора повідомлення про наявність заборгованості та строки її погашення, про перехід права вимоги за начебто укладеним ним з ТОВ «ФК «Бізнес капітал» договором, зазначає, що у нього відсутні будь-які кредитні зобов`язання перед кредитором. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у виді судового збору у розмірі 1362,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких орієнтовно було ним визначено у сумі 14775,00 грн., а потім підтверджено товарним чеком на суму 7945,00 грн. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач надіслав заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з нього у зв`язку з визнанням позову половини сплаченого позивачем судового збору, за умови повернення йому із державного бюджету інших 50 % судового збору в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України. Інші вимоги, зокрема щодо стягнення з нього орієнтовних судових витрат у розмірі 14755,00 грн., заперечує в зв`язку з їх недоведеністю, просить зменшити їх до 1025,00 грн., посилаючись на розрахунок, наведений в аналогічній справі № 367/5675/20, та на правовий висновок Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15, згідно з яким розмір таких витрат має бути доведений, документально підтверджений і відповідати критерію їх розумної необхідності. Процесуальні дії у справі. 08.07.2021 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою судді від 09.07.2021 здійснено забезпечення даного позову (справа № 213/2457/21, пр.2/213/1733/21) шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису. Ухвалою від 09.07.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання 09.08.2021. Ухвалою від 09.08.2021 судом було витребувано докази за клопотанням сторони позивача. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце його проведення. - представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити. - відповідач подав клопотання про врегулювання спору за участю судді, в задоволенні якої судом було відмовлено; заяву про визнання позовних вимог, та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Просив розгляд справи проводити за його відсутності; - третя особа - приватний нотаріус - причини неявки не повідомив, ніяких клопотань від нього не надходило, доказів на виконання ухвали суду також не надійшло; - третя особа - Інгулецький відділ ДВС надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення спору не заперечують. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 26.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4159, про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 9070,00 грн. на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 250121 ФК від 25.01.2021, якому в свою чергу ТОВ «ЄАПБ» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 25/01/21 від 25.01.2021, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Бізнес капітал» було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 021118 від 02.11.2018 за кредитним договором № 1-20180603-39013 від 03.06.2018, укладеного між ТОВ «ФК «Бізнес капітал» та [PERSON] . У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 01.11.2018 по 26.01.2021, заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту - 2750,00 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами і комісією - 6270,00 грн.; плати за вчинення виконавчого напису - 50,00 грн. /а.с.12/. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Черкасовим М.К. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65496290 /а.с.14/. Доказів про відступлення ТОВ «ФК «Бізнес капітал» та іншими фінансовими установами права вимоги до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» позивач не отримував, вимогу про можливе стягнення заборгованості за Кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса також не отримував. Докази, які були підставою вчинення виконавчого напису № 4159 від 26.01.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 9070,00 грн. відсутні. Від приватного нотаріуса витребуваних документів до суду не надійшло. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюються Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 вказаного Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Висновок суду. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» первинні бухгалтерські документи щодо погашення [PERSON] кредитних зобов`язань, в тому числі до та/або після передачі первинним кредитором зобов`язань за кредитним договором (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, нотаріус не з`ясував чи існує на момент звернення стягувача до нього заборгованість, чи не пропущено фінансовою установою строк позовної давності, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості перед стягувачем, не з`ясовано отримання боржником вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. При цьому, суду не надано доказів, що виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який посвідчений нотаріально. При цьому, незважаючи на те, що приватним нотаріус не надав суду копій документів, з якими до нього звертався стягувач із заявою про вчинення виконавчого напису, суд враховує, що відповідач безспірність суми заборгованості не довів, позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнав, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 09 липня 2021 року (справа №213/2457/21, пр.2/213/1733/21), шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з нормою ч.1 ст.142 ЦПК, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 % понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 681,00 грн. (454,00 грн. - за подання позовної заяви та 227,00 грн. - за подання заяви про забезпечення позову), та вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 681,00 грн. Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, суд керується критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, і враховує, що ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у справі «East West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з наданим позивачем Актом прийому-передання наданих послуг по договору про надання правничої допомоги від 07.06.2021 та товарним чеком, розмір витрат на правничу допомогу становить 7945,00 грн., однак, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений в Постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15, та з огляду на визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що до стягнення підлягає 50 % від зазначеної представником позивача суми, тобто 3972,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved