Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 17 квітня 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Біляївської міської\~ради Біляївського\~району Одеської\~області (далі - відповідач), заінтересованої особи - Державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Юлії Анатоліївни з вимогою про встановлення юридичного факту та визнання права власності. 2. Позов обґрунтував тим, що 09 грудня 2011 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Юлією Анатоліївною посвідчено заповіт (реєстровий № 1-2856), яким [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 травня 2014 року (справа № 496/333/14-ц, провадження № 2/496/622/14), що набуло законної сили 29 травня 2014 року, визнано за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , право власності у порядку спадкування за законом на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] адреса [ADDRESS] ). Земельна ділянка за зазначеною адресою, площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 5121010100:02:005:0299, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №100257 належала [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . 13 серпня 2018 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (реєстровий №1-1515) на 3/4 (три четвертих) часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 5121010100:02:005:0299. Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області своїм листом №3395/02-14 від 13 серпня 2018 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, так як не проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] та йому було рекомендовано звернутися до суду. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 103) 5. Відповідач - Біляївська міська рада Біляївського району Одеської області надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с. 100) 6. Заінтересована особа - Державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 38) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2019 року, цивільну справу № 496/1457/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 18 квітня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 9. Клопотання позивача про витребування спадкової справи було задоволено та ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 31 січня 2019 року витребувано спадкову справу, яка заводилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області [PERSON] від 16 серпня 2019 року підготовче провадження закрито, призначено до розгляду справу на 27 листопада 2019 року та клопотання представника позивача про витребування спадкової справи було задоволено, витребувано спадкову справу, яка заводилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 11. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 09.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-2856, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі що буде їй належати на день її смерті та на що вона по закону буде мати право заповіла позивачу [PERSON] . (а.с. 10) 13. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] [PERSON] , померла [INFO] . (а.с. 11) 14. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] [PERSON] , помер [INFO] . (а.с. 18) 15. Відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 21.01.1972 року. (зворотній а.с. 52) 16. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2014 року позов [PERSON] задоволено та визнано за ним право власності у порядку спадкування за законом на ј частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також вказаним рішенням позовні вимоги [PERSON] було задоволено та визнано за нею право власності у порядку спадкування за законом на ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 13-15) 17. Державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.08.2018 року, зареєстрованого в реєстрі № 1-1515 на підставі заповіту. Спадщина на яку видане свідоцтво складається з: ѕ (трьох четвертих) часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS] та складається в цілому з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А», загальною площею 68,90 кв. метрів, житловою площею 30,10 кв. метрів та господарських будівель і споруд, літери «Б»-сараю, «В»-літньої кухні, «Г»-погрібу, «Д»-гаражу, 1,5 огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 5121010100:02:005:0299. Зазначені ѕ (три четверті) частки житлового будинку належали померлій на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2014 року, справа № 496/333/14-ц. (а.с. 12) 18. На підставі рішення сесії Біляївської міської ради № 614-17/V від 03.04.2008 року померлому [PERSON] була надана земельна ділянка, площею 0,1000 га., для будівництва та обслуговування господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 100257, кадастровий номер земельної ділянки 5121010100:02:005:0299. (а.с. 12) 19. Вартість земельної ділянки, відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки від 06 лютого 2018 року, складає 185927 гривень 84 копійки. Отже, вартість 3/4 земельної ділянки складає 139445 гривень 43 копійки. (а.с. 16) 20. Листом державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. за вих. № 3395/02-14 від 13.08.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, так як не проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 19) 21. Згідно витребуваної судом спадкової справи № 593/2017, яка була заведена до майна [PERSON] , померлої [INFO] вбачається, що крім позивача спадкоємцем на земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер земельної ділянки 5121010100:02:005:0299 є також [PERSON] (а.с. 39-99) V. Оцінка Суду. 22. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 23. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 24. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. 25. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 26. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 27. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. 28. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. 29. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК). 30. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК). 31. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 32. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. 33. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. 34. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. 35. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. 36. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). 37. Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 38. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. 39. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. 40. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. 41. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, зазначені норми закону, та враховуючи те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської від 19.05.2014 року за [PERSON] було визнано право власності на 3/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому оскільки [PERSON] мала частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку. 42. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 43. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. 44. Таким чином, визнання права власності є самостійним майновим правом та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову зареєструвати вказане майно, не може бути захищене в інший спосіб. 45. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 46. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, права та обов`язки фізичної особи, яка померла (спадкодавець), переходять до інших осіб (спадкоємців). 47. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. 48. Згідно ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 49. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 50. Позивач, як спадкоємець за заповітом позбавлений можливості вирішити питання про оформлення спадщини у вигляді 3/4 частини земельної ділянки площею 0,1000 га., кадастровий номер 5121010100:02:005:0299, що розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] в позасудовому порядку. 51. Згідно ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 52. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 53. Згідно ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. 54. Враховуючи те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформленого свідоцтва на право власності на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцю оформити свідоцтво про право на спадщину. 55. Оскільки позивачу на праві приватної власності належить 3/4 частини житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 5121010100:02:005:0299, а тому виходячи з вище вказаного, суд приходить до висновку, що земельна ділянка переходить у право власність позивачу у розмірі 3/4 частки у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. 56. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 57. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 58. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 59. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 60. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог. 61. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки після смерті [PERSON] , суд беручи до уваги, що позивач згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає що позовні вимоги щодо визнання за ними в порядку спадкування права власності за заповітом на 3/4 частину земельної ділянки ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved