Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за участю третіх осіб Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області. В позові зазначено, що 11 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 1201608014000311, правова кваліфікація правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України. 31 червня 2016 року позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а 07 вересня 2016 року було затверджено обвинувальний акт та направлено його до суду. В подальшому, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року позивача було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок суду залишено без змін. Позивач зазначає, що він перебував під слідством і судом в період з 11 червня 2016 року по 07 листопада 2019 року, тобто 40 місяців. Внаслідок незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 500000 гривень 00 копійок. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суму в розмірі 500000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивачем невірно визначено коло відповідачів по справі. Розмір моральної шкоди позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди, в зв`язку із чим підстави для її відшкодування відсутні. Крім того, вимоги позивача про відшкодування шкоди з Державної казначейської служби України та з відкритого у Національному банку України єдиного казначейського рахунку безпідставні. Також зазначають, що задоволення неналежно обґрунтованих позовних вимог та стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету. В судовому засіданні представник третьої особи Прокуратури Запорізької області позовні вимоги визнав частково, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 158574 гривні 00 копійок. Також представником третьої особи Прокуратури Запорізької області подані письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги визнають частково, оскільки позивач перебував під слідством і судом з 31 серпня 2016 року по 07 листопада 2019 року, тобто повних 38 місяців. Жодних належних і допустимих доказів на підтвердження заявленого позивачем розміру моральної шкоди, останнім не надано. Тому позов підлягає задоволенню в частині визначення моральної шкоди в мінімальному, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», розмірі, який становить 158574 гривні 00 копійок. В судове засідання представник третьої особи Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Також представником третьої особи Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області подані письмові пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та обрахованим всупереч положенням чинного законодавства. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 11 червня 2016 року були внесені відомості за № 1201608014000311, правова кваліфікація правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України. Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 1201608014000311, 31 серпня 2016 року [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Обвинувальний акт був складений та затверджений 07 вересня 2016 року. Згідно ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2016 року, до [PERSON] був застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Згідно ухвали судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року, 09 вересня 2016 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1201608014000311 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Обвинувальний акт був призначений до підготовчого судового засідання. Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши два роки іспитового строку. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України продовж іспитового строку на [PERSON] покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 94473 гривні 00 копійок та моральну в сумі 5000 гривень 00 копійок, а всього 99473 гривні 00 копійок. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання [PERSON] до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року, апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] задоволено частково, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 січня 2017 року щодо [PERSON] в цій справі скасувано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року, [PERSON] було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано [PERSON] за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили не обирався. Цивільний позов потерпілого [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Згідно ухвали Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Фурманенко М.В. залишено без задоволення, вирок Мелітопольського міськрайонного судуЗапорізької області від 20 грудня 2018 року відносно [PERSON] залишено без змін. Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 10 січня 2020 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , про що 10 січня 2020 року складено відповідний актовий запис № 01. Згідно постанови Верховного Суду від 09 квітня 2020 року, вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора Фурманенко М.В., яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, без задоволення. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 58 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду»,\~у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установити у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня 4723 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня 28,31 гривні. Як було встановлено судом, позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення 31 серпня 2016 року, тому саме з цього часу необхідно відраховувати термін перебування позивача під кримінальним переслідуванням, оскільки з часу повідомлення про підозру позивач набув певного статусу, а не з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, період перебування позивача під слідством та судом становить з 31 серпня 2016 року (дата повідомлення про підозру) по 07 листопада 2019 року (набрання законної сили реабілітуючим судовим рішенням), що загалом складає 38 повних місяців та 07 днів. Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що він, перебуваючи під слідством та судом протягом тривалого періоду часу, а також будучи певний час під дією запобіжного заходу протягом часу досудового розслідування і судового розгляду, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, в зв`язку із чим у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов`язані з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Виходячи із тлумачення положень ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», можна зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим\~мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи. Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати, виходить із встановленого законодавством\~розміру на\~момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-2203цс15), з якими погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах. Таким чином,\~з огляду на викладене вище, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4723 гривні. Так, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: 179474 гривні 00 копійок (38 повних місяців х 4723 гривні 00 копійок) + 1066 гривень 45 копійок (07 днів х 152 гривні 35 копійок) = 180540 гривень 45 копійок. Разом із цим, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на необхідність відшкодування йому моральної шкоди в сумі 500000 гривень 00 копійок, оскільки будь-яких належних обґрунтувань та підтвердження завдання позивачу моральної шкоди саме в такому розмірі, у позові не наведено та в ході судового розгляду здобуто не було. Отже, в даному випадку відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі, більшому ніж передбачено Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, істотність вимушених змін у його житті та пов`язані з цим його моральні переживання, суд вважає, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 180540\~гривень 45\~копійок як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Посилання представника відповідача на те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені через їх некоректне викладення, судом не можуть бути прийняті до уваги з підстав, викладених далі. Так, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Положеннями п.п. 35, 38 вказаного Порядку визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Тобто, відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 180540 гривень 45 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial