Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , виконавчого комітету Токмацької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину. Іншим співвласником ѕ частини даного житлового будинку є матір позивача - відповідач по справі [PERSON] . 26.06.2019 позивач звернувся до Токмацької державної нотаріальної контори задля посвідчення договору дарування своєї ј частини вищевказаного житлового будинку, однак нотаріус Токмацької державної нотаріальної контори відмовила у посвідченні договору дарування, оскільки згідно зі ст.377 ЦК України істотною умовою договору відчуження житлового будинку є кадастровий номер земельної ділянки, на якій він розташований. Ціла частка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.10.2000, виданого на підставі рішення виконкому Токмацької міської Ради народних депутатів №213/10, суперечить ст.120 ЗК України. За цих обставин посвідчення договору дарування будинку не можливо.Позивач вважає, що земельна ділянка загальною площею 0,0632 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надалась у приватну власність [PERSON] на підставі Рішення виконавчого комітету Токмацької міської Ради народних депутатів від 22.09.2000 № 213/10 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП №070630, виданий на ім`я [PERSON] з порушеннями вимог ч.2 ст. 30, ст.42 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а тому державний акт, є недійсними. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Коваленко П.Л. від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою витребувано з Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області спадкову справу післяпомерлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 31 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Стислий виклад позиції сторін: Сторони по справі на розгляд справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Токмацької міської ради через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори 08 грудня 1993 року, реєстраційний номер №1-1880, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 21.12.1993 за №7594 після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Іншим власником ѕ частини даного житлового будинку є матір позивача - відповідач по справі [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори 08 грудня 1993 року, реєстраційний номер №1-1879, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 21.12.1993 за №7594 та Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори 08 грудня 1993 року, реєстраційний номер №1-1880, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 21.12.1993 за №7594 після смерті померлого [INFO] [PERSON] . Право спільної часткової власності сторін по справі житлового будинку [ADDRESS] також підтверджується довідкою КП «Абрис» ТМР від 11.12.2019 за №487. Родинні відносини позивача з відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження від 05.03.1976 серія [NUMBER] . На підставі Рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради народних депутатів від 22.09.2000 №213/10 земельна ділянка загальною площею 0,0632 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надана у приватну власність [PERSON] та виданоДержавний акт на право власності на землю серії І-ЗП №070630. Що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2306063032019 від 04.07.2019. З метою оформлення договору дарування на належну позивачеві ј частину будинку, 26.06.2019 позивач звернувся до Токмацької державної нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила у посвідченні договору дарування ј частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно зі ст.377 ЦК України істотною умовою договору відчуження житлового будинку є кадастровий номер земельної ділянки, на якій він розташований. Ціла частка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.10.2000, виданого на підставі рішення виконкому Токмацької міської Ради народних депутатів №213/10, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 2№1282. Отже, на час звернення до суду порушені права позивача щодо права володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Мотиви і доводи суду та застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.6 ЗК України (в редакції 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також, зокрема, у разі одержання їх у спадщину. Згідно із ст.22 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст.23 ЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Відповідно до ст.30 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спадщини та отримання Державного акту на право приватної власності на землю) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Відповідно до абз.2 п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). При ситуації, яка має місце станом на час розгляду справи, позивач, будучи власником частки в домоволодінні, внаслідок відсутності закріпленого в нього у передбаченому законом порядку права на відповідну частку земельної ділянки, на якій знаходиться в тому числі і його частка будинку, позбавлений права розпорядження своєю часткою нерухомості. Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, тому слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Токмацької міської Ради народних депутатів від 22.09.2000 №213/10 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 632, 00 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Отже, державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Ст.152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки. За змістом ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8, 124 Конституції, ст.ст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного Кодексу України, глав 27, 33, 34 ЦК, ст.15 ЦПК, ст.12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно підлягає скасуванню і державний акт на право приватної власності на землю, який виданий на підставі незаконного рішення. Висновки суду: З урахуванням вищевикладеного, а також, що права позивача щодо права володіння, користування та розпорядження своєю власністюпорушені, та враховуючи відсутність заперечень з боку відповідачів в задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved