Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом [PERSON], ПАТ «УкрСиббанк» про визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2007 році арбітражним керуючим [PERSON] було продано секцію № 23 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку [PERSON] та видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з аукціону. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.06.2011 року визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON]М на секцію № 23 в гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку. Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року визнано будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 1 обєктом комунальної власності та рішенням Луцької міської ради № 58/154 від28.04.2010 року гуртожиток прийнятий у міську комунальну власність і переданий на баланс житлово-комунального підприємства № 7. При оформленні права власності на даний обєкт стало відомо, що в Реєстрі прав власності наявний запис про те, що секція № 23 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку належить на праві приватної власності [PERSON], а мешканці даної секції не можуть реалізувати своє право на приватизацію спірного житлового приміщення 07.03.2008 року [PERSON] уклав договір іпотеки з ПАТ «УкрСиббанк», який не відповідає вимогам законодавства та порушує право власності територіальної громади міста Луцька на дану секцію, а також житлові права осіб, які проживають на законних підставах в цьому приміщенні. Просить суд, визнати право власності за територіальною громадою міста Луцька в особі Луцької міської ради на секцію № 23 гуртожитку по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку, визнати недійсним укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» договір іпотеки, зареєстрований 07.03.2008 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні відмовити, надала суду письмове заперечення по справі. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, подала до суду письмове заперечення по справі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просила суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 30.05.2007 року арбітражним керуючим [PERSON] було продано секцію № 23 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 червня 2011 року визнано недійсними свідоцтво від 11.06.2007 року, яким посвідчено право власності [PERSON] на секцію № 23 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку. В подальшому за договорами купівлі-продажу від 16.07.2007 року та 07.03.2008 року право власності на секцію № 23 по вул. Сагайдачного, 1 у м. Луцьку перейшло спочатку до [PERSON], а потім до [PERSON]. На час розгляду даної справи право власності на спірну секцію зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується витягом з державного Реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року визнано будівлю гуртожитку, що знаходиться по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку обєктом комунальної власності та відповідно до рішення Луцької міської ради № 58/154 від 28.04.2010 року гуртожиток прийнято в комунальну власність та переданий на баланс ЖКП № 7. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 листопада 2013 року витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] в користь Луцької міської ради секцію №23 в будинку №1 по вул. Сагайдачного в м. Луцьку, оскільки дана секція вибула з володіння Луцької міської ради без її волі, оскільки не була у встановленому законом порядку передана у комунальну власність. У силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини, що встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, не підлягають доказуванню. Так, право власності у позивача на житлове приміщення виникло відповідно до закону та підтверджується рішеннями господарських судів від 23.04.2008 року та від 23.04.2009 року, рішенням Луцької міської ради про прийняття будівлі в комунальну власність, а тому вимога позивача про визнання права власності на секцію № 23 гуртожитку, що знаходиться по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку є зайвою та не потребує додаткового підтвердження. Ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як розяснив Пленум Верховного Суду в абз. 5 п.5 своєї Постанови N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ході розгляду справи за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста в особі Луцької міської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство Укрсиббанк, до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння встановлено, що 07.03.2008 року між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 11 липня 2007 року, предметом якого є секція № 23, яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1, яка належить [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.11.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки -- секцію № 23, яка знаходиться у місті Луцьку, по вул. Сагайдачного, 1, та належить [PERSON] На даний час іпотекодавець [PERSON] не являється власником секції № 23 по вул. Сагайдачного, 1 в м. Луцьку, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, дане майно у нього витребувано в користь Луцької міської ради як законного власника нерухомого майна. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користуванні та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленим законом. Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, зокрема, за такої умови: нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що договір іпотеки квартири від 07.03.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] не відповідає вищевказаним положенням Закону, так-як іпотекодавець за даним договором [PERSON] не є власником вказаного об'єкта нерухомості та не може здійснювати відчуження нерухомого майна (предмету іпотеки), оскільки таке майно перебуває у власності територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради на законних підставах. Враховуючи наведене, те, що вказаним договором іпотеки від 07.03.2008 року фактично позбавлено позивача права користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що вказаний договір іпотеки квартири слід визнати недійсним. Щодо заяв представників відповідачів про застосування по справі строків позовної давності, то відповідно до положення ст. 264 ЦК України строк позовної давності в даній справі не пропущено. Частиною 2, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міського суду від 22 листопада 2013 року було встановлено наявність укладеного договору іпотеки від 07.03.2008 року, а тому з зазначеного періоду починається заново перебіг строку позовної давності. \~Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів сплачений судовий збір в користь позивача.

Outcome: partial