Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2016 на користь [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/10 частини всіх видів його заробітку, починаючи з 18.02.2020, та часткове звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів в сумі 124 381,75 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] у позивача та його нової дружини, які проживають у Польщі, народився син, що передбачає здійснення додаткових витрат у великих розмірах, які потрібні для догляду за дитиною та утримання дружини позивача. Окрім того на даний позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, яке виникло внаслідок виконання рішення суду про стягнення аліментів на дитину та колишню дружину. Після стягнення аліментів середній дохід позивача становить в середньому 3 000 злотих, якого не вистачає навіть для покриття необхідних витрат, зокрема, сплати комунальних платежів, страховки за автомобіль, послуг Інтернету та іпотечного кредиту. Отже з огляду на зміну сімейного стану позивача змінився його і його матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів. 1/10 частка доходів відповідача становитиме 800 злотих, що є еквівалентом 5 112 грн. Оскільки позивачем за власною ініціативою добровільно сплачувалась певна сума аліментів на утримання дитини та відповідача, а виконання рішення суду призвело до виникнення заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась через скрутне матеріальне становище позивача, існують підстави і для звільнення його від її сплати. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що загальний розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати, визначений статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», позивачем не доведено погіршення його матеріального стану у порівнянні зі станом, який існував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, а заборгованість зі сплати аліментів та витрати виконавчого провадження виникли з вини позивача, який не виконував добровільно рішення суду. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 01.06.2020 суд залишив позов без руху та надав десятиденний строк для усунення недоліків (а.с. 99). 19.06.2020 представник позивача на виконання вимог ухвали суду подав позовну заяву у новій редакції та додаткові докази (а.с. 102-103, 104-124). 24.06.2020 представник позивача на виконання вимог ухвали суду подав квитанцію про сплату судового збору (а.с. 125, 126). Ухвалою від 21.07.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 28.10.2020 (а.с. 130-131). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. З 21.11.2014 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.08.2018 (а.с. 116-118). [INFO] у сторін, які на той час мешкали у Республіці Польща, народилась дитина - дочка [PERSON] . У травні 2017 р. сторони припинили спільне проживання - відповідач з дитиною повернулись в Україну, а позивач залишився мешкати у Польщі. 12.04.2018 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів, починаючи з 01.02.2018 (а.с. 110-115). За даними бухгалтерських довідок роботодавця позивача в Республіці Польща (Eram Systems Poland SP.Z.O.O.) за період з вересня 2019 р. по лютий 2020 р. його середньомісячний заробіток (без вирахування податків, інших обов`язкових платежів та утримань) становив 12 309,62 злотих (а.с. 22-36, 40-42), що у перерахунку на національну валюту України за курсом НБУ на дату ухвалення рішення (7,3218 злотих за 1 грн.) є еквівалентом 90 128,58 грн. Водночас за період з квітня 2018 р. по жовтень 2019 р. позивачем на користь відповідача було добровільно сплачено аліментів на загальну суму 126 000 грн. (а.с. 57- 84). Оскільки рішення суду позивачем у добровільному порядку належним чином не виконувалось, відповідач пред`явила його до примусового виконання через судові органи Республіки Польща. З наданих позивачем довідок Канцелярії судових приставів № XVII у м. Кракові вбачається, що станом на 01.11.2019 заборгованість позивача за аліментами на утримання дитини склала 49 253,14 злотих, а на утримання матері дитини - 32 835,41 злотих (а.с. 20, 21). У зв`язку з примусовим виконанням судового рішення з позивача були стягнуті вартість процесу в сумі 1 348,50 злотих, вартість виконання в сумі 63,75 злотих та виконавча оплата в загальному розмірі 8 343,70 злотих. За період з жовтня 2019 р. по лютий 2020 р. із заробітної плати позивача стягнуто заборгованість сплаті аліментів та судових витрат в загальному розмірі 21 843,31 злотих. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені у статті 182 СК України. Такими обставинами є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом установлено, що за час, який пройшов після присудження аліментів, розмір доходів позивача в абсолютних цифрах фактично не зменшився, але змінився його сімейний стан. Так, [INFO] у позивача народилася друга дитина - син [PERSON] (а.с. 9-11), якого позивач зобов`язаний утримувати як і старшу дочку. Незважаючи на те, що позивач не перебуває у шлюбі з матір`ю молодшої дитини [PERSON] , остання має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років, що передбачено частиною 2 статті 91, частиною 2 статті 84 Сімейного кодексу України. Відтак на даний час на позивача законом покладено обов`язок щодо утримання двох дітей та матері його сина, яка у зв`язку з доглядом за дитиною потребує утримання від батька дитини. Вищенаведені обставини розцінюються судом як достатні підстави для перегляду розміру аліментних зобов`язань позивача на утримання дочки [PERSON] в бік їх зменшення. Що стосується інших обставин, на які посилається позивач, а саме: необхідність оплати житлово-комунальних послуг, послуг Інтернету та страхового полісу за автомобіль, то вони існували на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а тому не можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів. Доводи позивача про те, що значну суму його щомісячних витрат становить платіж за іпотечним кредитом суд також відхиляє, оскільки кредитний договір ним укладено на власний розсуд у жовтні 2019 р. при тому, що на той час уже існувала заборгованість по сплаті аліментів, а відтак вказана обставина не є такою, що має правове значення для вирішення цього спору. Більше того, розмір щомісячного платежу, який позивач сплачує на виконання умов договору про іпотечний кредит, співставний з розміром платежу, який позивач сплачував за оренду квартири на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, а вартість житлово-комунальних послуг навіть зменшилась у порівнянні з вартістю таких послуг на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і сукупності наданих позивачем доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вбачає підстави для зменшення розміру аліментних зобов`язань [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з ј до 1/5 частини його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після сплати заборгованості за аліментами в розпорядженні позивача залишиться 4/5 частин його доходу, а тому суд вважає, що визначений даним рішенням розмір аліментів забезпечить рівні умови утримання обох дітей позивача, надасть йому можливість утримувати матір його молодшої дитини з урахуванням її потреби у матеріальній допомозі і суттєво не порушить право дитини від першого шлюбу на утримання, оскільки в абсолютних цифрах буде значно перевищувати прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що є рекомендованим законодавцем розміром аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Положення статті 191 СК України щодо часу присудження аліментів на дані правовідносини не поширюються, а тому позивач повинен сплачувати зменшений розмір аліментів від дня набрання даним рішенням законної сили. Вимоги позову про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів ґрунтуються на положеннях частини 2 статті 197 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз змісту наведеної правової норми свідчить про те, що істотними обставинами, які можуть бути підставою звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, можуть бути лише ті, які стали причиною або однією з причин виникнення такої заборгованості. Підставами виникнення заборгованості по сплаті аліментів позивач зазначає, зокрема, виконання ним кредитних зобов`язань та зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг, страхового полісу та послуг Інтернету, проте вказані доводи суд відхиляє, оскільки, як зазначено вище, ці обставини існували на момент ухвалення судового рішення та були враховані судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів, тобто не мають жодного відношення до виникнення заборгованості за аліментами. З огляду на те, що заборгованість за аліментами виникла за період з 01.02.2018 по вересень 2019 р., не можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами і укладення позивачем нового кредитного договору у жовтні 2019 р. та народження у нього другої дитини у лютому 2020 р. Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до переконання, що заборгованість за аліментами виникла з вини позивача, а тому не вбачає підстав для задоволення його вимог про звільнення від її сплати. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак враховуючи, що позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд не вбачає підстав для повернення позивачу частини сплаченого ним судового збору та покладає його на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial