Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Акцент - банк», про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18.07.2017 року нею, [PERSON] , було підписано Заяву про приєднання до публічного договору АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року про надання фінансового лізингу між ТОВ «Автокредит плюс» (далі - Відповідач), що розміщений на офіційному веб-сайті компанії. Вказана заява містить тільки стаття 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін». Від імені лізингодавця наявна ксерокопія печатки і факсиміле підпису директора ТОВ «Автокредит плюс», [PERSON] , а також, підпис представника лізингодавця Блин А.В . Проте вказана заява не містить умов про використання факсимиліе, а також, підтвердження повноважень представника ТОВ «Автокредит плюс» Блин А.В. на підписання будь - яких угод від імені зазначеної юридичної особи та займаної посади. У відповідності до умов заяви лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців (п.14.1.2), вносить аванс у розмірі 177 830 грн. 02 коп. (п.14.1.7) та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 6 060 грн. 00 коп. (п.14.30 у період з 18 по 22 число кожного місяця (п.14.1.4) на транзитний рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Акцент -Банк», для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит плюс» (п.14.1.5). Згідно Додатку №1 до Договору фінансового лізингу, який водночас є спец фіксацією та актом приймання - передачі, позивач зазначає, що вона отримала у лізинг від відповідача транспортний засіб MAZDA CX -9 (2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 370 000 грн. 00 коп. разом із свідоцтвом про його реєстрацію та ключем. Додатком № 2 до Договору фінансового лізингу був врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості лізингу; відсотки за користування предметом лізингу, що складає 23 % річних; комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу. Далі позивач зазначає, що вона за період з липня 2017 року по 01 червня 2019 року сплатила відповідачеві на рахунок, відкритий у ПАТ «Акцент банк» 317 556 грн. 47 коп., а в травні вона звернулася до відповідача щодо умов Договору фінансового лізингу та повернення предмету лізингу або його повний викуп, або обмін даного автомобіля на інший меншої вартості. Однак, їй було відмовлено, що в цілому її змусило переглянути договірні правовідносини з лізингодавцем і звернутись до суду за захистом її права, оскільки підставою для реєстрації права власності на предмет лізингу у відповідності до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також, самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 є оформлений в установленому порядку Договір фінансового лізингу, який між нею та відповідачем не укладався. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду, та просить суд визнати недійсним публічний договір № АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року, про надання фінансового лізингу, укладений між нею, [PERSON] , та ТОВ «Автокредит плюс», стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти у розмірі 317 556 грн. 47 коп. та судові витрати по справі. Представник ТОВ «Автокредит плюс», у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подали пояснення на позовну заяву (а.с.67-70), в яких просили відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Акцент - банк», про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів. В обґрунтування таких заперечень представник відповідача посилався на ту обставину, що сторонами під час укладання спірного договору було узгоджено у письмовій формі всі його істотні умови, а позивачем не наведено жодної конкретної умови договору, що підпадає під визначення несправедливої. До суду надійшла заява від позивача [PERSON] про прийняття до свого провадження збільшених та уточнених позовних вимог по цивільній справі за вищевказаним позовом (а.с. 178-180). Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерного товариства «Акцент - банк», подав відзив на позовну заяву (а.с.41-43, 187-189), в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просили відкласти розгляд справи до закінчення карантину. Представник третьої особи: АТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позов, в якому просили розглянути справу у відсутності їх представника, та відмовити в задоволені позовних вимог. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27.01.2020 року заяву позивача [PERSON] про прийняття уточненої позовної заяви було задоволено частково. Вирішено прийняти до свого провадження уточнену позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Акцент - банк», про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів, в частинні визнання недійсною заяви про приєднання до публічного договору № АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року про надання фінансового лізингу між ТОВ «Автокредит плюс» та [PERSON] ; встановлення нікчемності вищезазначеного договору, стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 335 176 грн. 45 коп. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» на користь [PERSON] сплачених грошових коштів за ремонт та утримування транспортного засобу у розмірі 152 611 грн. 85 коп. було відмовлено. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» було укладено Договір фінансового лізингу № АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року (а.с.11). Матеріалами справи підтверджено, що такий договір було укладено шляхом підписання позивачем Заяви про приєднання до публічного договору АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року про надання фінансового лізингу між ТОВ «Автокредит плюс», що розміщений на офіційному веб-сайті компанії. Доказів нотаріального посвідчення вказаного договору суду не представлено. Судом також встановлено, що відповідно до умов Договору фінансового лізингу № АВНОА!00000048 від 18.07.2017 року лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль марки MAZDA CX -9 (2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шассі) [NUMBER] ), вартістю 370 000 грн. 00 коп., зі строком лізингу 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів, які включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно з Додатком № 2, комісії за проведення щомісячного моніторингу. Матеріалами справи також підтвердженого, що факт передачі предмета лізингу лізингоодержувачу підтверджується Актом прийому - передачі від 27.07.2017 року згідно Додатку № 1 до Договору фінансового лізингу. Також судом встановлено, що у подальшому позивач щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу згідно Графіку сплати лізингових платежів. Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що з липня 2017 року та по 01 червня 2019 року позивач сплатила відповідачеві на його рахунок у ПАТ «Акцент Банк» грошову суму у розмірі 335 176 грн. 45 коп. Позивач вважає, що у письмовій формі Договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а її заява про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений письмовий договір. Крім цього позивач наголошує на тому, що вказаний договір не було посвідчено нотаріально. Відтак між сторонами виник цивільно-правовий спір із приводу дійсності такого договору, якій підлягає розгляду в судовому порядку. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу вказаних норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. При цьому договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 799 ЦК України). Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1551 цс16 від 19 жовтня 2016 року. Як встановлено судом, договір фінансового лізингу між сторонами у письмовій формі з узгодженням усіх істотних умов не укладався, з огляду на що відсутнє і нотаріальне посвідчення вказаного правочину, яке є обов`язковим для договорів, що містять елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу. Так як судом встановлено, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, а тому суд відповідно до положень статті 220 ЦК України доходить висновку, що спірний договір є нікчемним, тому не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, натомість наявні підстави для застосування наслідків недійсного правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, в даному випадку слід позов задовольнити частково, застосувати наслідки недійсності правочину відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти отримані на виконання цього правочину у розмірі 335 176 (триста тридцять п`ять тисяч сто сімдесят шість) грн. 45 коп., та одночасно з цим зобов`язати позивача повернути відповідачеві транспортний засіб марки MAZDA CX -9 (2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова (шассі) [NUMBER] ). Суд вказує, що доводи третьої особи про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу, збитків за амортизацію і неотриманий прибуток прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга статті 216 ЦК України). Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КС ВС від 25 вересня 2019 року по справі № 522/1470/16-ц (провадження № 61-44747св18). Одночасно із цим, суд вважає, що в задоволенні позову в частині встановлення визнання договору лізингу недійсним та встановлення факту його нікчемності слід відмовити, оскільки дані обставини прямо визначені вищевказаними вимогами матеріального закону, і додаткового ухвалення судового рішення із цього приводу не потребують. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому в порядку ч. ст.141 ч.1 ЦПК України суд стягує із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави судовий збір у розмірі 3 351 (три тисячі триста п`ятдесят одну) грн. 76 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial