Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Моторне (Транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в якому просили стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 15937 грн. 68 коп. та судові витрати в розмірі 1378 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 22.12.2012р. о 11-00 год. в місті Харкові, на вул. Киргизькій, 36, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-210994» з державним номерним знаком [NUMBER] допустила зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ» з державним номерним знаком [NUMBER], під керуванням водія [PERSON].На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.03.2013 року.В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «MERCEDES-BENZ» з номерним знаком [NUMBER], що належить [PERSON]. Розмір завданих збитків згідно звіту складає 15 142,68 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити на підставі тих доказів, що зазначені в позові, в разі неявки відповідача винести заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, разом з тим просила суд застосувати строк позовної давності та у зв'язку з чим відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2012 року з вини відповідача, яка керувала автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Вина відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 25.03.2013 року (а.с.6). Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб«MERCEDES-BENZ», відповідно до Звіту № 121/13 від 17.06.201 року складає 15142,68 грн. (а.с.7-11). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами норми ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо ). Відповідно до ст.39 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, якi здiйснюють обов'язкове страхування цивільно-правової вiдповiдальностi власникiв наземних транспортних засобiв за шкоду, заподiяну третiм особам. Участь страховикiв у МТСБУ є умовою здiйснення дiяльностi щодо обов'язкового страхування цивiльно-правової вiдповiдальностi власникiв наземних транспортних засобiв. МТСБУ є непiдприємницькою (неприбутковою) органiзацiєю i здiйснює свою дiяльнiсть вiдповiдно до Закону України Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здiйснення виплат iз централiзованих страхових резервних фондiв компенсацiй та вiдшкодувань на умовах, передбачених Законом України Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.39 ч.2.1. Закону). Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. а Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.1.6. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідач [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. У зв'язку з вищевикладеним позивачем було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 15 142,68 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №3520 від 18.10.2013 року(а.с.27). Крім того, МТСБУ було відшкодовано витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 795 грн. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст.22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідач [PERSON] відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатила. Частиною 1 ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після проведення виплати [PERSON] у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача. 17.10.2013 року листом за вих. №3/1-05/28602 Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до [PERSON] з проханням добровільно компенсувати завдані збитки (а.с.25). Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні відповідачу неодноразово роз'яснювався процесуальний обов'язок доказування обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх заперечень, в тому числі право заявити клопотання про витребування доказів чи виклик свідків, разом з тим [PERSON] зазначила, що не оспорює обставини, викладені в позовній заяві, однак просить застосувати строк позовної давності. Що стосується клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного. У спірних правовідносинах перебіг позовної давності почав обчислюватися з моменту страхової виплати - 18 жовтня 2013 року. 18 жовтня 2016 року Моторно (Транспортним) страховим бюро України було направлено до суду дану позовну заяву поштивим зв'язком. Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини 1 ст.118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Пред'явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 02.12.2015 року. При цьому, відповідно до ст.69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Враховуючи, що позовну заяву позивачем було направлено до суду 18 жовтня 2016 року поштовим зв'язком, строк позовної давності не порушено, оскільки це є останній день звернення позивача до суду з даною позовною заявою без порушення строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі понесених витрат в сумі 15937 грн. 68 коп. Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved