Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У березні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивачка) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. Під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у житлово-будівельному кооперативі «Ромашка-2» (далі - ЖБК«Ромашка-2»), та автомобіль марки Volkswagen, 2003 р.в., д.н.з. [NUMBER] , що зареєстрований на ім`я відповідача. Стосунки сторін не склалися, і на даний час в суді розглядається позов про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що квартира та автомобіль є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, позивачка просить здійснити їх поділ шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири та автомобіля. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликався до суду шляхом направлення судової повістки за повідомленою позивачем адресою та в порядку, встановленому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте в судове засідання він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзиву на позов не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. ?26.03.2018 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 11.05.2018. ?11.05.2018 відкладено підготовче засідання на 03.07.2018. ?09.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено підготовче засідання на 13.11.2018. ?13.11.2018 підготовче засідання відкладене на 14.02.2019. ?14.02.2019 підготовче засідання перенесене на 11.04.2019. ?11.04.2019 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 04.07.2019. ?04.07.2019 представником позивача подано клопотання про приєднання додаткових доказів та заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 22.11.1986 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Згідно з ордером на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 099594 від 25.10.1993, виданого на підставі рішення загальних зборів ЖБК«Ромашка-2», затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 20.09.1993, члену цього кооперативу [PERSON] на сім`ю з трьох осіб у складі його, дружини [PERSON] та дочки [PERSON] була надана квартира за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох кімнат, житловою площею 29,04 кв.м. Згідно даних довідки ЖБК«Ромашка-2» від 21.03.2018 та платіжних документів сума пайового внеску за спірну квартиру в розмірі 4 711 771 крб. сплачена в повному обсязі 25.06.1994, що становить повний розмір паєнакопичення. 03.05.2018 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Духновською О.А. здійснено реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41001959 від 08.05.2018 15:47:24; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1548341380000). У 2008 р. подружжя сторін придбало автомобіль марки Volkswagen, модель LT 35, 2003 року випуску, тип - вантажний фургон, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який значиться зареєстрованим за [PERSON] ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України (далі - СК України, ЦК України) застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент сплати [PERSON] пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 384 ЦК України, яка визначає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно з приписами статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Отже враховуючи, що права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, правовий режим спірної квартири, пайовий внесок за яку був внесений у 1994 р., повинен регулюватися чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Відповідно до статті 60 чинного на цей час Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже на підставі вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного майна, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу сторін, і пайовий внесок за яку був сплачений під час їх шлюбу, та автомобіль є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності позивачка не надала і просить поділити спільне сумісне майно шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на квартиру та автомобіль, при цьому жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонував. Отже на підставі досліджених судом доказів і оцінки наведених аргументів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] та задовольняє їх в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачкою судовий збір в сумі 8 810 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved