Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання. Позов мотивований тим, що житлове помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де фактично зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «ВМТЕ»). Відповідачі, регулярно порушуючи умови п. 18 вищевказаних Правил та п. 3 ст. 20 та п. 5 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в період з серпня 2018 р. по червень 2021 р. заборгували за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в загальній сумі 72998,45 грн., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Згідно з ухвалою суду від 13.10.2021 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачі належним чином повідомлені судом про відкриття провадження в справі, відзиву на позов не подали. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо надання послуг та виконання зобов`язань. Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є теплопостачальним підприємством, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі - Правила), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII (далі - Закон від 09.11.2017 р.). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. Згідно з витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово- комунального господарства м. Вінниці за адресою: [ADDRESS] , проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ). Згідно з п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема, є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем тепло споживання. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 (із змінами) власник та наймач (орендар) квартири, зокрема, зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідачі, регулярно порушуючи умови п. 18 вищевказаних Правил та п. 3 ст. 20 та п. 5 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», станом на червень 2021 року заборгували за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в загальній сумі 72998,45 грн., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . Верховним судом України ухвалою №6-22442св08 від 19.05.2010 р. та постановою №522/401/15-ц від 25.09.2019 р. визначено, що договірні відносини між сторонами, які випливають із договору про користування тепловою енергією, фактично існують незалежно від того чи укладений договір у письмовій формі. Тобто, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли, сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору. Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачений обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок кореспондується з обов`язком виконавця, визначеним пунктом 2 ч.2 ст. 8 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 6-8 Закону, Постанови № 630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 7, 8 Закону (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс12). У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. КП BMP «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши у Вінницькій газеті № 32 від 03.08.2018 р. типові договори приєднання. Після цієї публікації вважається, що вони укладені між КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» та кожним споживачем - фізичною особою. Зміст договору також розміщено на веб-сайті підприємства http://vmte.vn.ua. Разом з тим, абзацом 3 частини 4 статті 13 Закону передбачено: «Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця, в тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим законом». Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги, не звільняє: його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Між позивачем, як надавачем послуг, з однієї сторони та відповідачами, як споживачами послуг з іншої сторони, існують цивільно-правові відносини. Однак, відповідачі, регулярно порушуючи умови п. 18 вищевказаних Правил та п. 3 ст. 20 та п. 5 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в період з серпня 2018 р. по червень 2021 р. заборгували за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в загальній сумі 72998,45 грн., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] . За період з серпня 2018 р. по червень 2021 р. відповідачам нарахована сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 74269,45 грн., з них: 72998,45 грн. - сумад заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 664,64 грн. - 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 606,37 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статі 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до переконання, що відповідачі підтвердили свою згоду з умовами договору про надання послуг з централізованого теплопостачання та приєдналися до запропонованого договору в цілому. В добровільному порядку відповідачі сплатити борг відмовляються. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved