Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Короткий зміст та фактичні обставини. Позивач , 11 липня 2019 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05 вересня 2013 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 18 березня 2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова було розірвано, та з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1032.00 грн. , щомісячно, починаючи з 22 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що їх дитина постійно проживає з нею в м . Харкові на орендованій квартирі, хоча зареєстровані за місцем реєстрації відповідача. Син перебуває на її повному утриманні. Окрім того, в зв`язку з нестабільним станом здоров`я їх дитини, змушена звертатися до лікарів за консультацією, яка є платною. Вона офіційно ніде не працює, її доходи носять нерегулярний характер. Відповідач аліментів не сплачує, має заборгованість. Вона вважає, що розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач занадто низьким та підлягає збільшенню. Крім того, дитина потребує коштів на лікування, навчання та розвітку. Відповідач офіційно не працює, має неофіційний заробіток і може збільшити розмір аліментів. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина. Тому, вона звернулась до суду та просить змінити розмір аліментів на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі з 1032.00 грн на 2218.00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні, відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача заперечував . В обгрунування заперечень зазначив , що він дійсно є батьком неповнолітнього [PERSON] , за рішенням суду сплачує аліменти на його утримання. На теперішній час він офіційно не працює. Мав підробітки на своєму автомобілі як таксист, але враховуючи заборгованість по аліментам автомобіль було вилучено судовими виконавцями. Після його продажу позивач отримує заборгованість по аліментам. З часу призначення аліментів і враховуючи вилучення автомобіля його статки значно зменшились. Зараз він мешкає з цивільною дружиною, яка вагітна і не в змозі сплачувати визначену позивачем суму але зобов`язується сплачувати призначені за рішенням суду аліменти в сумі 1032.00грн. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Мотивувальна частина та застосовані правові норми. Згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 05 грудня 2013 року) вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками дитини вказано відповідно: [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1032.00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (22 року 2015 року) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно довідки №7317 державного виконавця Пікули В.Ю. від 02 липня 2019 року наданого розрахунку, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, а саме: борг по аліментам перед позивачем на 24 червня 2019 року становить - 33 864.54 грн. Довідка №234 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 23 травня 2017 року, засвідчує, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з сином - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою також зареєстровані: відповідач [PERSON] , [INFO] ; мати відповідача - [PERSON] , [INFO] та її співмешканець - [PERSON] , [INFO] . Вимогами ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено,що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Змінами в законодавстві стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Але при застосуванні даного порядку судом повинно бути врахована ціла низка підстав. Статтею 182 Сімейного кодексу України визначаються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів , визначений за рішенням суду або домовленості між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за розміром суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану , погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках передбачених законом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодекса України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За ч.1,2 ,3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Відповідно до положень ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України сума стягнутих аліментів не може бути нижчою від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України « Про Державний бюджет України на 2019 рік» вказана сума не може бути менш ніч 849.50 грн. З відповідача на теперішній час відраховується в твердій грошовій сумі 1032.00 грн. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також судом взято до уваги, що ВС в своїх постановах від 12 серпня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 04липня 2018 року у справі № 536/1557/17 зазначив «суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Верховний Суд зазначає, що і Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже Верховний Суд вважає, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.» Позивачем в супереч вимогам норм чинного законодавства, не доведено обставини, передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України, - зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, поліпшення стану платника аліментів, чи наявність в нього офіційного місця роботи, що надавало б суду можливість змінити розмір стягнення аліментів. Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч.7 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed