Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 / 4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту не проживання разом (з січня 2014 року) і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що у 2013 році позивач перебувала у громадському шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від вказаних відносин мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини сторони разом не проживають. Дитина проживає разом з позивачем. Дитина повинна бути належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Однак, зазначений рівень позивач не може забезпечити дитині самостійно. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який про причини неявки не повідомив та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 20 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі). Згідно довідки про реєстрацію особи громадянином України № 3805 , [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Севастополь, згідно з прийнятим 26.11.2015 ГУДМС України в Харківській області рішенням набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з моменту народження. Згідно довідки Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 5590 від 04 листопада 2020 року, дитина [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрована разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження квартири (домоволодіння) від 23.1.2020 року, складеного депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області VII скликання Кісєльовою Л., за участю свідків: [PERSON] , [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрована разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини за даною адресою не зареєстрований та ніколи не проживав. Аліменти не сплачує та не надає іншої допомоги на виховання та утримання дитини. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Отже, суд звертає увагу, що відповідно до положення частини третьої статті 181 СК України, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та у спосіб обраний позивачем. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей, непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Враховуючи обов`язок утримувати дітей, який покладено на обох батьків, а також ту обставину, що аліменти мають бути необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд визначає аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий період, а саме з січня 2014 року, то підстави для задоволення позову в цій частині відсутні у зв`язку з наступним. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У той час, частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, вказана правова норма передбачає вчинення позивачем певних дій направлених на одержання аліментів з відповідача та неможливість їх отримання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Між тим суду не було надано докази вчинення таких дій позивачем та ухилення відповідача від сплати аліментів. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе призначити стягнення аліментів від дня пред`явлення позову, а саме з 11 листопада 2020 року. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial