Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 15 листопада 2005 року вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі крім неї зареєстрований її син [PERSON] . Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 23.05.2007 року, але не мешкає в ній з 07.07.2015 року, за місцем реєстрації не з`являється та не проживає, мешкає у м.Донецьку, точне його місце мешкання позивачу невідоме. Оскільки, через реєстрацію відповідача у належній їй квартирі, позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлений у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством України, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 20.07.2020 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 08.30 год 21.09.2020 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 21.09.2020 на підставі ухвали судді підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 09.00 год 02.10.2020 року з викликом свідків. Через неявку відповідача розгляд справи відкладений на 11.00 год 19.10.2020 року. В судовому засіданні 10.11.2020 року у зв`язку із неявкою відповідача, що був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ними відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 15 листопада 2005 року, позивачу [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, крім позивача також зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] (а. с. 4, 5, 6). 16 липня 2020 року, представниками комітету самоорганізації населення м. Мирноград, за участі сусідів: [PERSON] , [PERSON] складений акт, згідно з яким [PERSON] , [INFO] , не мешкає за адресою реєстрації: [ADDRESS] (а. с. 7). Вказані обставини та факт непроживання відповідача у спірній квартирі без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні також поясненням свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її сусідка майже 50 років. Вона знає відповідача, це син позивача. Син не проживає з позивачем з 2015 року. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач - це її сусідка з 1992 року. Відповідач - це син позивача. Син виїхав у липні 2015 року зі спірної квартири і більш там не з`являвся. Син зараз проживає у Донецьку, адреси не знає. V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сім`ї та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При з`ясуванні причин відсутності відповідача у спірній квартирі, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувався житлом та був відсутнім, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з 2015 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України,

Outcome: approved