Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), треті особи: Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, Профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, [PERSON] , [PERSON] про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 03 листопада 1994 року працювала у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на різних посадах, у тому числі 02 грудня 2013 року переведена на посаду сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги першого терміналу. 22 серпня 2014 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансгрейнтермінал» (далі - ТОВ «Трансгрейнтермінал») укладена угода про співробітництво, відповідно до якої передбачалися соціальні гарантії працівникам третього терміналу, які будуть переведені до приватного підприємства у зв`язку з переданням в оренду державного нерухомого майна. Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 23 січня 2015 року внесено зміни в організації виробництва і праці третього терміналу. 26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ «Про переміщення працівників підприємства», яким виключено зі штатних розписів структурних підрозділів (першого, другого, четвертого терміналів та Портових ремонтних майстерень) певний перелік робочих місць та посад, а у структурному підрозділі «третій термінал» введені робочі місця та посади, в тому числі посада «сестри медичної» кількістю дві штатні одиниці. 26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ, яким переміщені конкретні працівники підприємства, в тому числі і вона, сестра медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги (хоз. № 1-1 термінал), переміщено постійно з 02 лютого 2015 року сестрою медичною вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги (хоз. №3 термінал) третього терміналу, з оплатою згідно зі штатним розписом, режим роботи - п`ятиденний робочий тиждень. Наказом ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 20 квітня 2015 року №225/0-1 її звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі - КЗпП України) у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Позивач вважала, що наказами від 26 січня 2015 року №33 та №46/0 відповідач фактично здійснив переведення, а не переміщення, в результаті якого відбулася зміна найменування посади, яку вона займала та на яку була прийнята на роботу. Відповідач не мав правових підстав починаючи із 03 лютого 2015 року в зв`язку з її відмовою виконувати спірні накази, не допускати її на роботу та не виплачувати заробітну плату. Водночас позивач вказувала, що звільнення з роботи згідно з наказом від 24 квітня 2015 року про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 40\~КЗпП України вважає незаконним, у зв`язку з тим, що профспілковий комітет не надав згоди на її звільнення. Із урахуванням зазначеного позивач просила: - поновити їй строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року № 46/0 про її переміщення; - визнати наказ ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року №33 «Про переміщення працівників підприємства» у частині виключення зі штатного розпису третього терміналу посади сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги, яку вона займала, незаконним та скасувати; - визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року №46/0 про її переміщення незаконним та скасувати; - визнати наказ першого заступника директора підприємства від 20 квітня 2015 року про припинення трудового договору та її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40\~КЗпП України незаконним та скасувати; - поновити її на посаді сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги третього терміналу; - стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 03 лютого 2015 року по час ухвалення рішення суду; - рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання. Представник відповідача 21.01.2020 року надав до суду відзив на розрахунок, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «МТП «Чорноморськ» в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.14-17 т.4). Представник незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту 27.01.2020 року надав до суду розрахунок середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу, згідно якого середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 158\~058,49 грн. (а.с.40-43 т.4). Представник відповідача 12.06.2020 року надав до суду відзив на розрахунок, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДП «МТП «Чорноморськ» в\~частині стягнення\~з Відповідача\~на користь\~Позивача середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу починаючи\~з 24.04.2015\~року по\~26.06.2017\~року (а.с.101-104\~т.4),\~посилаючись на те, що згідно наказу директора ДП «ІМТП» від 26.01.2015 року №46/О про переміщення, [PERSON] , сестру медичну вищої категорії (подр.№2123-1 терм.пункт нарк/контролю та сангігієн допомоги (хоз.№1-1 термінал) переміщено постійно з 02.02.2015 року сестрою медичною вищої категорії (подр.№2323-3 терм.пункт нарк/контролю та сангігієн допомоги (хоз.№ 3) 3 терміналу. Відповідно до табелів обліку робочого часу третього терміналу з 03.02.2015 по 24.04.2015 року позначається НЗ неявка з нез`ясованих причин. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.09.2019 року переміщення Позивача визнано законним. Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно наказу першого заступника директора ДП «ІМТП» від 20.04.2015 року №225/О-1 про припинення трудового договору Позивача звільнено 24.04.2015 року, день звільнення є останнім робочим днем, за який з Позивачем здійснено розрахунок, то обчислення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно розпочинатися з 27.04.2015 року. Враховуючи, що Позивача було поновлено на роботі в підприємстві 26.06.2017 року згідно наказу № 306-К від 26.06.2017 р., то час вимушеного прогулу тривав до 23.06.2017 року включно. Кількість робочих днів з часу звільнення і до поновлення на роботі в підприємстві, складає 543 робочих днів. Представник відповідача вказує у відзиві, що: - позивачу під час звільнення, оскаржуваного Позивачем наказу про її звільнення №225/О-1 від 20.04.2015 року виплачено вихідну допомогу у сумі 6029,24 гривень, що також підтверджується довідкою за формою 2 про заробітну плату позивача у квітні 2015 року; - середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27.04.2015 року по 23.06.2017 року становить: (32645,72 гривень + 62992,02 гривень + 14987,88 гривень) 6029,24 (сума вихідної допомоги при звільненні)\~ =\~ 110625,62\~ 6029,24 гривень = 104596,38 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] 25.03.2020 року надала до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, просить задовольнити позов (а.с.76 т.4). Представник незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту 01.06.2020 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.98 т.4). Представник відповідача 01.06.2020 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.100 т.4). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року: - поновлено [PERSON] строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року №46/0 про переміщення [PERSON] № - визнано наказ першого заступника директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 20 квітня 2015 року № 225/0-1 про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] за пунктом 1 частиною першою статті 40\~КЗпП України незаконним та скасовано; - поновлено [PERSON] у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаду сестри медичної вищої категорії пункту з наркологічного контролю та сангігієндопомоги третього терміналу; - стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 03 лютого по 04 листопада 2015 року в сумі 67 742,85 грн.; - в іншій частині позову відмовлено; - вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року апеляційні скарги [PERSON] , ДП «Іллічівський морський торговельний порт», Профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту відхилено. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року залишено без змін. У червні 2017 року [PERSON] подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року. У червні 2017 року ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року. Ухвалою касаційного суду від 04 вересня 2019 року касаційну [PERSON] залишено без задоволення. Касаційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишено без змін. Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 30.10.2019 року справа розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.223 т.3). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 22 серпня 2014 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Трансгрейнтермінал» укладена угода про співробітництво, відповідно до якої передбачалися соціальні гарантії працівникам третього терміналу, які будуть переведені до приватного підприємства у зв`язку з переданням в оренду державного нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 угоди про співробітництво від 22 серпня 2014 року переведення працівників до приватного підприємства проводилось за їх бажанням. 23 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» прийнято наказ № 28 про зміни в організації виробництва і праці третього терміналу, яким передбачалось ліквідацію із 23 квітня 2015 року структурного підрозділу «Третій термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис. 26 січня 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано накази №33 та 46/О про переміщення працівників та [PERSON] , яке відбувалося у зв`язку із забезпеченням заходів щодо реорганізації підприємства, а також у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що пов`язані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «Третій термінал». ДП «Іллічівський морський торговельний порт» видано наказ від 20 квітня 2015 року № 225/О-1 про звільнення [PERSON] із 24 квітня 2015 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. [PERSON] звільнена без попередньої згоди виборного органу Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту, членом якої вона є. Президія Незалежної профспілки відмовила в наданні згоди на звільнення [PERSON] із ДП «Іллічівський морський торговельний порт». V. Оцінка Суду. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Позивач звільнена з 24 квітня 2015 року. Період з 03 лютого до 24 квітня 2015 року не є вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України, оскільки переміщення позивача на роботу до підрозділу третього терміналу порту відбулося без порушення трудового законодавства. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, (далі - Порядок) основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). При цьому Суд звертає увагу на те, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні. Крім цього, при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження не враховуються одноразові виплати (премії). Отже, при визначенні розміру середньої заробітної плати суд керувався наступним. Згідно довідок за формою 2 за грудень 2014 року та січень 2015 року заробітна плата [PERSON] з урахуванням положень Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року становить: - у грудні 2014 року 3575,76 грн. («ЗАРПЛАТА ПОВРЕМ.» - 2607,26 грн. + «ОПЛАТА ПО СРЕДНЕМУ» - 398,68 грн. + «В/ЛЕТ» - 407,83 грн. +«ИНДЕКС З/ПЛАТЫ» - 161,99 грн) (а.с.21 т.4); - у січні 2015 року 5502,49 грн.\~(«ЗАРПЛАТА\~ПОВРЕМ.»\~-\~807,20\~грн.\~+\~(«ЗАРПЛАТА\~ПОВРЕМ.»\~-\~2663,76\~грн.\~+\~«ЗАРПЛАТА ПОВРЕМ.»\~-\~665,94\~грн.\~+\~«ОПЛ.НОЧНЫХ\~40%.»\~-\~339,02\~грн.\~+\~«В/ЛЕТ»\~-\~440,90\~грн.\~+\~«ОПЛ.ВЕЧЕРН.ВРЕМ.\~20%»\~-\~96,86\~грн.\~+\~«ОПЛ.ВЕЧЕРН.ВРЕМ.\~20%»\~-\~24,22\~грн.\~+\~«ОПЛАТА НОЧНЫХ\~10%»\~84,76\~грн.\~+\~«ОПЛАТА ПРАЗДНИЧНЫХ»\~-\~80,72\~грн.\~+\~«ИНДЕКС З/ПЛАТЫ»\~-\~258,22\~грн. + «ИНДЕКС З/ПЛАТЫ» - 40,89 грн.) (а.с.44 т.4). Середня заробітна плата Позивача на день звільнення становить: (3575,76 грн. гривень + 5502,49 грн.) / 2 = (9078,25 гривень / 2) = 4539,13 гривень в місяць. В середньому в місяці 21 робочий день. Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] на день її звільнення становить = 4539,13 гривень в місяць / 21 робочих днів = 216,15 гривень в робочий день. Згідно наказу директора порту від 12.02.2016 року №113 «Про встановлення розмірів середньорічних годинних тарифних ставок працівникам підприємства» з 01.02.2016 року застосовується коефіцієнт 1,35 до встановлених розмірів середньорічних годинних ставок та доплат працівникам підприємства (копія наявна в матеріалах справи). Середня заробітна\~плата Позивача\~з 01.02.2016\~року по\~15.02.2017\~року становить = 4539,13 гривень в місяць * 1,35 = 6127,82 гривень в місяць, або 216,15 гривень в день * 1,35 = 291,80 гривень в робочий день. Згідно наказу директора порту від 17.02.2017 року №92 «Про встановлення розмірів середньорічних годинних тарифних ставок працівникам підприємства» з 01.03.2017 року застосовується коефіцієнт 1,11 до встановлених розмірів середньорічних годинних ставок та доплат працівникам підприємства. Середня заробітна\~плата Позивача\~з 01.03.2017\~року по\~23.06.2017\~року становить 4539,13 гривень в місяць * 1,11 = 5038,43 гривень в місяць, або 216,15 гривень в день * 1,11 = 239,93 гривень в робочий день. Таким чином: -\~з 27.04.2015\~року по\~31.01.2016\~року включає\~193\~робочих днів (2015 рік: квітень - 4, травень 20, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад 21, грудень 23; 2016 рік: січень 19). - з 01.02.2016 року по 28.02.2017 року включає 273 робочих днів (2016 рік: лютий 21, березень 23, квітень 21, травень 20, червень 20, липень 21, серпень 22, вересень - 21, жовтень 21, листопад 22, грудень 21; 2017 рік: січень 20, лютий - 20). -\~з 01.03.2017\~року по\~23.06.2017\~року включає\~79\~робочих днів (березень 20, квітень 20, травень 19, червень 20). Середній заробіток за час вимушеного прогулу: - з 27.04.2015 по 31.01.2016 (193 робочих днів) становить: 216,15 гривень в робочий день * 193 робочих днів = 41716,95 гривень; - з 01.02.2016 по 28.02.2017 (273 робочих днів) становить: 291,80 гривень в робочий день * 273 робочих днів = 79661,40 гривень; - з 01.03.2017 по 23.06.2017 (79 робочих днів) становить: 239,93 гривень в робочий день * 79 робочих днів = 18\~954,47 гривень. Середній заробіток\~за весь\~час вимушеного\~прогулу з\~27.04.2015\~року по\~23.06.2017\~року становить: (41716,95 гривень + 79661,40 гривень + 18 954,47 гривень) = 140332,82 грн. При звільненні [PERSON] відповідачем була нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі 6029,24 грн., що підтверджується копією довідки Форми 2 (а.с.21 т.4). Отже,\~середній заробіток\~за весь\~час вимушеного\~прогулу з\~27.04.2015\~року по\~23.06.2017\~року становить: 134303,58 грн. =140332,82 грн. - 6029,24 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню у розмірі 134303,58 грн. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: partial