Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води в розмірі 66774,34 грн., за період з 01.02.2013 року по 01.06.2019 року, інфляційні втрати в розмірі 251,02 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 7422,29 грн. та судові витрати. Позов мотивований\~тим, що відповідачі є споживачами послуг теплопостачання. Відповідачі від своїх зобов`язань ухиляються, вчасно не здійснюють оплату послуг, хоча користуються послугами позивача. Оскільки відповідачі за отримані послуги сплачували неналежним чином, в них утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, та яку позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь. Рух справі висвітлено у відповідних ухвалах. 13.08.2021 року від уповноваженого представника відповідача [PERSON] [PERSON] до матеріалів справи надійшла заява про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 05.11.2021 року від уповноваженого представника позивача Панько Н.М. до матеріалів справи надійшла заява, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 05.11.2021 року від уповноваженого представника відповідача Багмата П.Д. до матеріалів справи надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він також просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити в позовних вимогах. Відповідачка [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 05.11.2021 року від уповноваженого представника відповідача Валовіної М.А. до матеріалів справи надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона також просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Положеннями статті 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено\~та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг КП «Харківські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] , що не спростовувалось відповідачами під час розгляду справи. В матеріалах справи міститься розрахунок позивача про заборгованість відповідачів: 66774,34 грн. за послуги з теплопостачання з лютого 2013 року по червень (включно) 2019 року, 251,02 грн. три відсотки річних та 7422,29 грн. інфляційних витрат. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ\~від 21\~липня 2005\~року №630 (надалі - Правила). Пунком 5 частини 2статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Частиною 1 ст.26 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановленому законом чи договором розмірах. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п.23 Правил, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворився борг. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ст. ст.150,156,162\~ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Згідно зі ст.\~64\~ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Доводи представника відповідача [PERSON] викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду в даній справі про те, що між сторонами відсутні договірні відносини не заслуговують на увагу з таких підстав. У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІVобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Відповідачами заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267\~ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) Відповідно дост.253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «ХТМ» зврнулося до суду із позовом 13.08.2019 року про стягнення заборгованості за період з 01.02.2013 року по 01.06.2019 року. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом 13.08.2019 року, а тому період за який підлягає стягнення заборгованості з відповідачів, становить з серпня 2016 року по серпень 2019 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період з 13.08.2016 року по 01.06.2019 року за надані послуги в розмірі 45702,22 грн. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідачів боргу за опалення та підігрів води за період з лютого 2013 року по серпень 2016 року, у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в межах загального строку позовної давності інфляційних витрат у розмірі 7374,31 грн. та 3% річних у розмірі 247,66 грн. законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. За подання заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та підігріву води позивачем сплачено судовий збір в розмірі 176,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2983 від 23.02.2018 року. За положеннями ч. 2\~ст. 164 ЦПК України, у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 9235 від 15.07.2019 року, під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1744, 80 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати в сумі 1375,94 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача в рівних частках, тобто по 687,97 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial