Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, у примусовому порядку без її згоди. В обґрунтування вимог лікар-психіатр посилається на те, що [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 26 лютого 2018 року о 11 год. 15 хв. У супроводі матері та сестри. [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, глухоніма. З раннього дитячого віку відставала у розумовому розвитку, через патологію слуху і мови, не розвивалась інтелектуально. З віком появились порушення поведінки та емоцій. Неодноразово проходила лікування в психіатричному стаціонарі, останній раз у 2014 році. Причиною поступлення 26.02.2018 року є погіршення психічного стану. Після огляду [PERSON] лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність її госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у неї тяжкого психічного розладу, що завдає суттєву шкоду його здоровю, погіршенню психічного стану. Вказані обставини також підтвердженні висновком комісії лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної. Посилаючись на наведене та те, що [PERSON] не може надати усвідомлену згоду на її госпіталізацію, просить задовольнити заяву. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 лютого 2018 року [PERSON] призначено перекладача, який володіє технічкою спілкування з глухонімими. У судовому засіданні лікар психіатр , яка одночасно є і представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] заяву підтримала, з підстав викладених у ній. Вказала, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, перебуває на обліку у психоневрологічній лікарні та стаціонарно неодноразово лікувалася. На даний час, у звязку з погіршенням психічного стану потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування. Прокурор Галас Н.В. у судовому засіданні вказав, що заява лікаря-психіатра Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] є обґрунтованою, а госпіталізація [PERSON] у примусовому порядку є доцільною та відповідає її інтересам, оскільки остання є глухонімою та не взмозі надати усвідомлену згоду. Матір [PERSON] [PERSON] вказала, що донька [PERSON] є інвалідом першої групи, глухоніма, страждає на тяжкий психічний розлад і на даний час потребує госпіталізації до психоневрологічної лікарні для обстеження та лікування. У судове засідання була доставлена [PERSON], яка є глухонімою, не розуміє та не володіє технікою спілкування з глухонімими, а тому не висловила будь-якої думки щодо госпіталізації з метою лікування та обстеження. Представник Управління соціальної політики [PERSON] не заперечив щодо задоволення заяви лікаря-психіатра. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи з дитинства, довічно, що підтверджується посвідченням серії ААГ № 110441, виданим Козівським управлінням праці та соціального захисту населення від 23.01.2018 року. [PERSON] є глухонімою, закінчила девять класів школи для глухонімих. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні з діагнозом: помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-вольової нестійкості. З висновку комісії лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні від 26.02.2018 року встановлено, що [PERSON] з раннього дитячого віку відставала в розумовому розвитку від ровесників, через патологію слуху та мови не розвивалась інтелектуально. З віком появились порушення поведінки та емоції. з приводу чого неодноразово стаціонарно лікувалася в психіатричному закладі, остання виписка у 2014 року. Амбулаторно ліки приймає епізодично. 26 лютого 2018 року [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні у супроводі матері [PERSON] Після огляду [PERSON] лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність її госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, що завдає суттєву шкоду його здоровю, погіршенню психічного стану, безпорадність та неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 26 лютого 2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], виявляє ознаки вродженого слабоумства, а саме, помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-вольової нестійкості. Вказаний діагноз підтверджується змінами в емоційно-вольовій сфері, інтелектуальній, відсутністю критики до свого стану, втратою навиків до самообслуговування. 26 лютого 2018 року [PERSON] поступила до психіатричного закладу внаслідок погіршення психічного стану. З рахуванням вищенаведеного комісія лікарів прийшла до висновку що [PERSON] потребує лікування в закритому психіатричному стаціонарі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задовольнити. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 26 лютого 2018 року [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-вольової нестійкості. При огляді [PERSON] 26 лютого 2018 року встановлено, що [PERSON] психомоторно розгальмована. Мовному контакту не доступна через сурдомутизм. Емоційно неврівноважена, схильна до імпульсивних дій. Вольові якості знижені. Інтелектуально-мнестичні функції нерозвинуті. Критика відсутня. Навики по самообслуговуванню не розвинуті. Комісія лікарів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого не спроможна задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved