Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я., звернувшись до суду з позовом в інтересах [PERSON] просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме на: - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 64,7 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м., стіни - шлаконабивні, літня кухня «Б» стіни - цегла, стайня «В» стіни - камінь, стодола «Г» стіни - камінь, сарай «Д» стіни - камінь, ворота хв.№1 металічні, огорожа №2 дошка, огорожа №3 сітка металічна; - земельну ділянку площею 0,8649 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6124286800:01:001:0404, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401. Вимоги представника позивача мотивовані тим, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась спадщина на 1/2 вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] , якій також належала 1/2 даного житлового будинку з надвірними будівлями. [INFO] померла мама позивача - [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку. Вказану спадщину прийняла позивач - [PERSON] , як дочка спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом. Однак після звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними будівлями та втрачені документи на земельну ділянку. Окрім цього в позовній заяві представник позивача просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401, де вона записана як « [PERSON] ». ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 31.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. ІІІ. Позиції сторін. У зв`язку з виникненням труднощів для реалізації подальших прав позивача для оформлення документів щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , представник позивача просить визнати за позивачем право власності на вищевказане спадкове майно, а також встановити факт належності спадкодавцю правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я спадкодавця де вона зазначена як « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте представник позивача в позовній заяві просить розглянути дану справу без його участі та без участі позивача. Відповідач - представник Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, суду подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги міська рада визнає повністю, з обставинами викладеними в позові погоджується та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. [INFO] в с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області у віці 67 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.1998 року, виданого Лазарівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Ще за життя померлому належали: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 64,7 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м., стіни - шлаконабивні, літня кухня «Б» стіни - цегла, стайня «В» стіни - камінь, стодола «Г» стіни - камінь, сарай «Д» стіни - камінь, ворота хв.№1 металічні, огорожа №2 дошка, огорожа №3 сітка металічна. Вказану спадщину фактично прийняла його дружина - [PERSON] оскільки відносилась до спадкоємців першої черги за законом, сімейні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 16.05.1974 року та проживала разом із спадкодавцем. [INFO] в с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області у віці 61 рік померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2002 року, виданого Лазарівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області. Після її смерті залишилось спадкове майно, до якого входить: - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А», загальною площею 64,7 кв.м, житловою площею 33,0 кв.м., стіни - шлаконабивні, літня кухня «Б» стіни - цегла, стайня «В» стіни - камінь, стодола «Г» стіни - камінь, сарай «Д» стіни - камінь, ворота хв.№1 металічні, огорожа №2 дошка, огорожа №3 сітка металічна, що підтверджується викопіровкою з Погосподарської книги №2 за 1986-1990 роки та №4 за 1991-1995 роки, а також доваідкою виданою Монастириською міською радою 20.08.2021 року №161; - земельна ділянка площею 0,8649 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6124286800:01:001:0404, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6114876452021 сформованого 14.07.2021 року. Вказану спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла дочка спадкодавця [PERSON] . Родинні відносини між [PERSON] та померлою [INFO] [PERSON] підтверджуються: -Свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , згідно якого її мамою записано [PERSON] ; -Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 14.02.1987 року, згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З аналізу вищевказаних правовстановлюючих документів судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в родинних відносинах, а саме [PERSON] є мамою [PERSON] . Факт фактичного прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] підтверджується: -Довідкою виданою виконкомом Монастириської міської ради 16.06.2021 року №40. 17.08.2021 року постановою №342/02-31 виданою завідувачем Монастириської державної нотаріальної контори Войташек В.І. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] і на земельну ділянку в зв`язку зтим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане спадкове майно та встановлено, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401 допущена помилка, а саме в імені [PERSON] записано як [PERSON] . З повідомлення нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 07.09.2021 року №382/01-16 встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 06.03.2020 року згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась. Також, судом встановлено, що при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401 в ньому було допущено помилку в імені спадкодавця, а саме вказана « [PERSON] » коли правильно повинно бути « [PERSON] ». Документами, які встановлюють правильне ім`я спадкодавця по даній справі щодо належності їй Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401 виданого на ім`я « [PERSON] » є: - довідка видана Монастириською міською радою 20.08.2021 року за №162, в якій вказано, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,86 га, згідно з записами кадастрових та погосподарських книг Лазарівської сільської ради, дійсно допущена помилка, замість правильного імені - [PERSON] видано - [PERSON] . З аналізу вищезазначених документів та даних, які в них містяться судом встановлено, що при складанні (видачі) правовстановлюючого документу: Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401, органом, який його складав була допущена помилка при записі імені спадкодавця, а саме замість зазначення « [PERSON] » було вказано « [PERSON] ». V. Джерела права й акти їх застосування. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення юридичного факту, а саме належності правовстановлюючого документу (Державного акту), суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу для прийняття спадщини, оскільки вона претендує на спадкове майно після смерті [PERSON] . Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Неможливість внесення змін у правовстановлюючий документ (Державний акт) - є те, що з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Крім того, згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 №43 та втратила чинність 23.08.2013 року, не було передбачено порядку внесення змін у Державний акт. А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №057401 виданого на ім`я « [PERSON] », підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та копіями правовстановлюючих документів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] та « [PERSON] », є одна і та ж особа, то позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Даючи оцінку спірним правовідносинам щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як судом встановлено, спадщина відкрилася в зв`язку із смертю [PERSON] , а саме [INFO] . Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 529 ЦК України (1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном так як на час смерті спадкодавця проживал разом з нею. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтв про право на спадщину [PERSON] (Постанова №342/02-31 від 17.08.2021 року). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , був побудований в 1963 році. Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач [PERSON] має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Беручи до уваги вищевказані факти щодо спадкування спадкового майна в поєднанні з процесуальними нормами законодавства, а також враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці (крім позивача) заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали, про що свідчить повідомлення нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори від 07.09.2021 року №312/01-16, і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред`явлено, а позивач фактично прийняла спадщину, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за законом спадкового майна, яке належало [PERSON] . В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка. На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved