Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 01.08.2015 між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . До квітня 2020 року у їхній сім`ї не було конфліктних ситуацій. 27.03.2020 відповідачка [PERSON] забрала дитину до своїх батьків в с. Йосипівка Малинського району, мотивуючи це тим, що дитині під час карантину буде краще в селі, пізніше з матір`ю приїхали по речі, а далі повідомила, що бажає розлучення. З того часу відповідачка вчиняє перешкоди щодо побачень позивача з дитиною, на спілкування не йде, відносини значно погіршились. Позивач вважає, що дитині буде якнайкраще проживати з ним, оскільки він офіційно працевлаштований, в колективі зарекомендував себе з позитивної сторони, шкідливих звичок не має, проживає в місті Києві з батьками, скоро буде проживати у власній квартирі, а батьки будуть допомагати йому доглядати за дитиною. Позивач просить суд визначити місце проживання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з ним за його місцем проживання: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі Ухвалою від 05.02.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 12 годину03.03.2021 року. Ухвалою від 03.03.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 31 березня 2021 року. 16.03.2021 заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 31.03.2021. Ухвалою від 31.03.2021 у справі оголошено перерву до 09 год. 30 хв. 26.04.2021 для виклику представника третьої особи - органу опіки та піклування. 26.04.2021 судове засідання відкладено на 09.30 год. 04.06.2021, яке за клопотанням позивача відкладено на 11 годину 01.07.2021. 16.06.2021 надійшло клопотання про подання доказів від представника відповідача, яке було вирішено протокольною ухвалою. Позиція позивача Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснив, що відповідачка викрала у нього дитину, цілий рік вони вже нормально не спілкувались з дитиною, відповідачка не дає говорити йому з донькою навіть по телефону, внаслідок цього йде повноцінне відчуження батька від дитини. Зазначив, що у дитини немає відповідних умов для проживання, він не бачить як вона росте і розвивається, не знає як говорить, не чув перші слова, не може взяти на вихідні її до себе в Київ, повести до зоопарку, в інші місця. Дружина ховає дитину або каже, що вона спить, заперечує, щоб позивач її відвідував та бачив. Просив суд визначити місце проживання дитини з ним, адже дитині буде набагато краще жити в місті, з розвинутою інфраструктурою, більшими можливостями, чим в селі, де вона наразі проживає. Позиція відповідача Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що з 27.03.2020 року проживає в селі Йосипівка. Після переїзду відвела дитину до сімейного лікаря, почали робити щеплення, щоб дитина відвідувала дитячий садочок, бо чоловік та його батьки завжди були проти щеплень. В будинку проживає разом з мамою (бабою дитини) і братом (дитині - дядько), має окрему кімнату, дитина має окреме ліжко, іграшки, одяг, відвідує дитячий садочок, дотримується режиму, розвивається. З того часу, як вона подала на розлучення, чоловік забув, що у нього є дитина, їй не допомагає, вона все робить сама. Представник відповідача [PERSON] зазначила, що предметом позову у даній справі є немайнова вимога [PERSON] , як батька, щодо визначення місця проживання дитини - малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання в [ADDRESS] . Просила врахувати, що з урахуванням усіх встановлених обставин, орган опіки та піклування виходячи виключно з інтересів дитини, визначив місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір?ю - [PERSON] . Зазначила, що до позовної заяви [PERSON] не надано жодних належних, допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказів на доведення необхідності зміни місця проживання дитини з ним, як батьком, які б найкраще відповідали інтересам дитини, а надані: характеристика, пояснення поліцейському від 20.06.2020 року, від 03.10.2020 року, пояснювальна записка [PERSON] «Історія мого відчуження від доньки», акт обстеження умов проживання, акт оцінки потреб сім?ї є неналежними доказами, оскільки не стосуються предмету доказування і в силу ч.4 ст.77 ЦПК України не можуть бути взяті до розгляду як докази з таких підстав:характеристика містить лише перелік професійних навичок позивача, як працівника, перелік його ділових та кваліфікаційних якостей як спеціаліста, а не особистісних характеристик як людини, батька на підтвердження доцільності зміни місця проживання дитини;пояснення, надані поліцейському, від 20.06.2020 року та 03.10.2020 року підтверджують наявність спору щодо участі батька у вихованні дитини, зокрема можливості побачень та спілкування з дитиною, що також не стосується предмету позову;пояснювальна записка [PERSON] «Історія мого відчуження від доньки», яка не містить навіть підпису особи, є лише оповіданням від власного імені позивача щодо стосунків з колишньою дружиною, яке в силу суб`єктивного характеру власних суджень не є доказом в силу ч.2 ст.76 ЦПК України;акт обстеження умов проживання № 60 від 14.05.2021 року, проведений Службою у справах дітей ті сім?ї Дніпровської районної у м.Києві адміністрації, на підставі заяви [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Разом з тим, позивач не надав суду доказів щодо наявності у нього права власності чи іншого речового права на володіння та користування цією квартирою. Не зазначено кому та на якій підставі належить квартира [ADDRESS] , не надано належних доказів на підтвердження правомірності проведення обстеження умов проживання [PERSON] саме за цією адресою, оскільки адресою місця реєстрації та фактичного проживання як у позовній заяві, так і заяві від 28.05.2021 року про долучення до матеріалів справи акту обстеження умов проживання від 14.05.2021 року та акту оцінки потреб сім?ї від 14.05.2021 року позивачем вказана інша адреса, а саме: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] повідомив службу у справах дітей та сім?ї м.Києва під час обстеження, що проживає у квартирі один. Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач працює в ДП «Антонов», разом з тим не надав жодної інформації про те, з ким і де буде перебувати малолітня дитина у його робочий час, зокрема відсутні відомості про намір та можливість влаштування дитини до дитячого дошкільного закладу в районі розташування його фактичного місця проживання ( [ADDRESS] ) або за місцем складання акту обстеження умов проживання ( [ADDRESS] ). Представник відповідача вважає, що в найкращих інтересах дитини є залишення місця проживання дитини з матір?ю, тому просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити за безпідставністю. Позиція третьої особи щодо розв`язання спору Представник органу опіки та піклування Чоповицької селищної ради у судовому засіданні надала копію рішення виконавчого комітету Чоповицької селищної ради № 6 від 27.11.2020 року «Про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини», в якому зазначено, що питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24.11.2020 року за заявою [PERSON] . На засідання комісії було запрошено як [PERSON] , так і [PERSON] . Останній повідомив, що у зв?язку з ситуацією, яка склалася з COVID-19, не має можливості бути присутнім на засіданні. Службою у справах дітей виконкому Чоповицької селищної ради було обстежено умови проживання дитини, про що 10.11.2020 року складено акт обстеження умов проживання, в якому зазначено, що будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] , умови проживання хороші, кімнати гарно обставлені необхідними меблями, в будинку чисто, затишно, світло, відсутні неприємні запахи, ведеться домашнє господарство. Наявна окрема кімната для дитини, окреме спальне місце, місце для навчання та відпочинку. [PERSON] забезпечена одягом та взуттям відповідно віку, іграшками. Встановлено, що згідно характеристики на [PERSON] , яка відвідує комунальний заклад «Дитячий садочок «Барвінок» з 01.09.2020 року по час складення акту, дитина відвідує садочок із задоволенням. Дівчинка прив`язана до мами, яка проводить з дочкою весь вільний час. Сім?я матеріально забезпечена. Настя має все необхідне для життя та відвідування дитячого садочку. На виконання ухвали суду службою у справах дітей Чоповицької селищної ради 18.05.2021 року було здійснено повторне обстеження умов проживання малолітньої дитини, за результатами якого складений акт, яким підтверджені належні умови для проживання дитини за місцем її фактичного помешкання. У судовому засіданні представник третьої особи на виконання ухвали суду подала рішення виконавчого комітету Чоповицької селищної ради №71 від 24.06.2021 про затвердження висновку про визначення місця проживання дитини та сам висновок, згідно зі змістом якого орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Встановлені судом обставини Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 01.08.2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис №124. Від шлюбу сторони у справі мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.23). Ухвалою Малинського районного суду від 23.06.2020 відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу між сторонами (а.с.24). Дитина проживає з матір`ю, [PERSON] . За місцем роботи - ДП «Антонов» позивач займає посаду інженера-дослідника 1 категорії та характеризується позитивно ( а.с. 25, 26). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 10.11.2020, матеріально-побутові умови, в яких проживає [PERSON] на хорошому рівні. Є окрема кімната для дитини, окреме спальне місце для навчання та відпочинку, дитина забезпечена одягом, взуттям та іграшками (а.с.62). Довідками від 17.02.2021 та 28.05.2021, виданими [PERSON] підтверджується, що її дитина - [PERSON] - здорова, з березня 2020 року знаходиться під наглядом сімейного лікаря, регулярно отримує щеплення (а.с.63, 108). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов №60 від 14.05.2021 місця проживання [PERSON] , батько проживає в задовільній однокімнатній квартирі [ADDRESS] , на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку, умебльованій, є всі побутові зручності, побутова техніка, має належний батьківський потенціал у вихованні дитини, здатний забезпечити належний догляд за дитиною та її утриманню (а.с.96) Висновком щодо місця проживання дитини, що затверджений рішенням виконавчого комітету Чоповицької селищної ради №71 від 24.06.2021, орган опіки і піклування визначив місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , разом з матір`ю - [PERSON] за місцем її проживання (а.с.100-113). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник юридичний спір щодо визначення місця проживання дитини, фактично ж судом встановлено, що, першочергово, між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, що, як наслідок, стало підставою для звернення до суду із даним позовом. При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує норми Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, міжнародно-правові акти, які є частиною національного законодавства, та практику ЄСПЛ. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Як зауважує ВС, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Як встановлено судом у даній справі, сторони проживали разом з дитиною від її народження до 27.03.2020 у м. Києві разом з батьками позивача. В подальшому відповідач з дитиною, за згодою позивача, переїхала проживати до с. Йосипівка. Таким чином, твердження позивача про те, що дитину було викрадено, не підтверджені жодними доказами, та спростовані самим позивачем у письмових поясненнях( а.с. 47 останнє речення), а тому у суду нема підстав вважати, що відповідач діяла неправомірно щодо зміни місця проживання дитини. Згідно з актами обстеження, що складені органами опіки та піклування, як у відповідача, так і у позивача є належні умови для проживання малолітньої дитини та її розвитку. При цьому, суд зауважує та погоджується з доводами представника відповідача, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження права власності чи іншого речового права на володіння та користування квартирою [ADDRESS] , в якій він просить визначити місце проживання дитини. Згідно з наданими позивачем доказами, адресою його місця реєстрації та фактичного проживання є: [ADDRESS] . При цьому жодних доказів щодо обстеження умов проживання за зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача суду не надано. Суд не погоджується з доводами позивача, що проживання дитини в селі з матір`ю, не забезпечить дитині належного рівня розвитку у порівняні з проживанням з ним у м. Києві. Суд зауважує, що розвиток дитини, насамперед, залежить від того, наскільки батьки сприятимуть навчанню, соціалізації, обізнаності дитини та створенню для неї гармонійних, безпечних умов життєдіяльності, в яких дитина почуватиме себе люблячою, захищеною, щасливою. Суд також не погоджується з доводом позивача про те, що умови проживання дитини з відповідачем є незадовільними, оскільки будинок тісний, а двір невеликий, в будинку відсутні зручності; це спростовується висновками органу опіки і піклування, що затверджені рішеннями виконкому Чоповицької селищної ради №6 від 27.11.2020 та № 71 від 24.06.2021 відповідно. Також суд приймає до уваги той факт, що місце роботи позивача знаходиться на значній відстані від місця, де, як він зазначає, планує проживати з дитиною, у зв`язку з чим, позивачеві доведеться залучати для допомоги по догляду за дитиною сторонніх осіб, на відміну від відповідача, яка працевлаштована в тому ж селі, де дитина проживає та відвідує ДНЗ. Зазначена обставина, враховуючи, вік дитини, є істотною. Згідно з дослідженими доказами, позивач у порівнянні з відповідачем має вищий рівень матеріального забезпечення. Однак, враховуючи висновки органу опіки та піклування про належне забезпечення потреб дитини відповідачем, суд вважає, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків не є вирішальною умовою для передання йому дитини шляхом зміни її місця проживання. Доводи позивача про те, що проживання дитини з матір`ю негативно впливають на її здоров`я, не підтверджені належними доказами, а, навпаки, спростовані письмовими доказами щодо стану здоров`я дитини, які досліджені судом. Суд враховує, що дитина має малолітній вік (3 роки 8 місяців), понад рік не проживає поруч з батьком та його рідними (дідусем та бабусею по батьку), з народження і донині має постійний зв`язок з матір`ю, розірвання якого може призвести до негативного впливу на дитину. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ обов`язком національних органів влади є вживання заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними. Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, між ними відсутнє порозуміння загалом, та щодо участі позивача, як батька, у спілкуванні з дитиною та її вихованні зокрема (що, крім пояснень сторін, підтверджено письмовими поясненнями позивача, наданими працівникам поліції). Ця обставина, на думку суду, хоч і не є визначальною при вирішенні даного спору, але має бути врахована, оскільки, вилучення дитини зі звичних для неї умов проживання за рішенням суду, без належної підготовки та взаємодії між батьками дитини, з врахуванням рівня негативу, який між ними склався, буде надзвичайним психотравмуючим фактором для дитини такого віку, що, в будь-якому разі, не відповідає її інтересам. Визначаючи місце проживання дитини, суд розуміє, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, що дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, що батько дитини відіграє важливу роль у житті, розвитку дитини та її вихованні, має право спілкуватися з дитиною та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Враховуючи наявність між сторонами фактичних спірних відносин щодо порядку участі позивача у спілкуванні та виханні дитини, суд звертає увагу сторін, що такий спір може бути вирішений за їхньою згодою, а у разі відсутності згоди - за рішенням органу опіки та піклування або ж суду. Однак, в будь-якому разі, спір між батьками дитини щодо участі одного з батьків у її вихованні, не є підставою для зміни місця проживання дитини, оскільки протиставляючи інтереси дитини, яка прижилась в новому середовищі, та інтерес батька, який полягає в тому, щоб мати можливість спілкуватись з дитиною за місцем його проживання, слід вважати, що такі інтереси не є співставними та при захисті виключно інтересів батька, інтереси дитини однозначно будуть порушені. Враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини, у задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, позивач самостійно несе свої судові витрати; відповідач не заявила про понесені судові витрати.

Outcome: dismissed