Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2020 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про визначення місця проживання малолітньої дитини - дочки [PERSON] , з матір`ю та стягнення аліментів в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. У 2003 р. сторони зареєстрували шлюб, у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим наприкінці 2015 р. їх шлюбні відносини фактично припинилися. З моменту народження і до цього часу дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 05.05.2015 з метою врегулювання питань, пов`язаних з виконанням шлюбних, сімейних та батьківських обов`язків, сторони уклали нотаріально посвідчений шлюбний договір. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.09.2017 шлюб між сторонами розірвано. Більше року відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та шлюбним договором, не допомагає дитині матеріально. На сьогодні дитина перебуває на повному утриманні позивача, яка особисто займається її вихованням, піклується про стан її здоров`я, усіма засобами намагається забезпечити здобуття нею освіти. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має достатній дохід, що підтверджує її можливість і в подальшому на належному рівні виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватися про дочку. Натомість відповідач фактично позбавлений можливості здійснювати свої батьківські обов`язки та на власному прикладі виховувати дитину, оскільки притягується до кримінальної відповідальності за шахрайство у сфері туризму, до нього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, в судах розглядається велика кількість спорів щодо стягнення з нього боргів, в тому числі і за позовною заявою [PERSON] щодо повернення позики в сумі 20 тис. дол. США. Позивач посилається на те, що відсутність рішення про визначення місця проживання дитини з нею позбавляє можливості поїхати з дитиною за кордон на оздоровлення. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав та пред`явив зустрічний позов про визначення місця проживання дочки [PERSON] з ним. Заперечуючи проти вимог первісного позову та обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, відповідач зазначив, що через рік і чотири місяці після народження дитини [PERSON] поїхала за кордон і з того часу по 10 місяців на рік знаходилась за кордоном - у Китаї та Японії та інших країнах, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, заробіток витрачала на власні потреби, не опікувалась дитиною, не займалась її вихованням, вела аморальний спосіб життя, заробляючи гроші за кордоном фактично торгуючи своїм тілом. Весь цей час він в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки - забезпечував дитину матеріально, займався її вихованням, створював умови для її всебічного розвитку. Він влаштував дитину до музичної та загальноосвітньої шкіл, сплачував за навчання, а мати навіть не була присутня на випуску дитини з садочка та на першому дзвонику. За останні роки перебування за кордоном позивач стала неврівноваженою та емоційно нестабільною. У листопаді 2019 р, коли дитина була у відповідача, позивач з невідомою особою увірвались до його оселі та з погрозами забрали дитину, після чого позивач написала до школи заяву про заборону відповідачу та бабусі бачитись з дитиною та забирати її зі школи. Незважаючи на те, що відповідач перебуває під домашнім арештом, він працює удома, має повноцінну сім`ю - дружину та двох малолітніх дітей, проживає у будинку, розташованому на належній його матері земельній ділянці, в період 2017 -2019 рр. дочка також проживала разом з ним у цьому будинку, де створені належні умови для її проживання та розвитку. Відповідач посилається на те, що постійне перебування позивача за кордоном та спосіб її життя унеможливлює виконання нею материнських обов`язків та може призвести до розбещення дитини, а залишення її з дідом та бабою суперечить інтересам дитини. За таких обставин він не може погодитись з тим, щоб дитина залишилась без батьківської опіки, і просить визначити її місце проживання з ним. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання даного спору, відповідно до якого вважав за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 24.01.2020 суд (під головуванням судді Цимбал І. К.) відкрив провадження за позовом [PERSON] та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2020. В підготовчому засіданні 26.02.2020 суд розглянув заявлені сторонами клопотання та з урахуванням позиції сторін оголосив перерву в підготовчому засіданні до 23.03.2020. 16.03.2020 від відповідача надійшов зустрічний позов. 18.03.2020 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 19.03.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 23.03.2020 суд відклав підготовче засідання на 28.04.2020. 27.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника. 28.04.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 28.04.2020 суд відклав підготовче засідання на 05.06.2020. 03.06.2020 суд постановив ухвалу про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову. 05.06.2020 суд відклав підготовче засідання на 22.06.2020. В підготовчому засіданні 22.06.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача про долучення доказів, клопотання представника відповідача про витребування від Державної прикордонної служби інформацію про перетин позивачем державного кордону та про виклик свідків, відмовив представнику відповідача у прийнятті додаткових доказів та оголосив перерву до 14.07.2020. 30.06.2020 від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву зустрічний позов, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. 06.07.2020 від Державної прикордонної служби надійшла інформація про перетин позивачем державного кордону. 13.07.2020 від відповідача надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, яка прийнята судом та долучена до матеріалів справи. 13.07.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 14.07.2020 суд відклав підготовче засідання на 17.09.2020. 23.07.2020 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. Ухвалою від 17.09.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 25.11.2020. 19.10.2021 від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов висновок від 08.10.2020 № 101-7900/02. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О., судове засідання призначено на 05.03.2021. В судовому засіданні 05.03.2021 суд допитав свідка з боку позивача [PERSON] та відклав розгляд справи на 09.04.2021. 08.04.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 09.04.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Ухвалою від 09.04.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відклав розгляд справи на 11.06.2021, визнав обов`язковою явку в судове засідання сторін та представника третьої особи, зобов`язав позивача забезпечити явку до суду дитини та запропонував сторонам залучити спеціалістів у галузі дитячої психології для участі в опитуванні дитини. В судовому засіданні 11.06.2021 представник відповідача заявила клопотання про призначення судово-психологічної експертизи дитини, у задоволенні якого суд відмовив. Також в судовому засіданні 11.06.2021 суд за згодою батьків опитав дитину в присутності представника органу опіки та піклування, заслухав вступні промови учасників справи та оголосив перерву до 17.06.2021. 16.06.2021 від представника відповідача надійшла заява про завершення розгляду справи за відсутності сторони відповідача та виступ у дебатах, викладений у письмовій формі. 17.06.2021 від представника позивача надійшли виступ у дебатах, викладений у письмовій формі, заява про розподіл судових витрат та клопотання про визнання доказів недопустимими. Зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, а сторони надали заяви по суті справи і усі наявні у них докази та на обґрунтування своїх позицій у спірних правовідносинах проголосили перед судом свої вступні промови, суд визнав за можливе завершити розгляд справи за відсутності її учасників. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 08.08.2003 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 8). 05.05.2015 сторони уклали шлюбний договір, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В. В. запис у реєстрі за № 510 (т. 1 а.с. 14-15). Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони не узгоджували, з ким з батьків буде проживати дитина у випадку розірвання шлюбу між ними, проте згідно з умовами, визначеними у статті 3 цього договору, зобов`язались в рівних частинах покривати усі витрати, пов`язані з утриманням дітей, їх розвитком, навчанням, вихованням, а також додаткові витрати на дітей, що викликані особливими обставинами. Судом установлено, що спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим наприкінці 2015 р. їх шлюбні відносини фактично припинилися. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07.09.2017 шлюб сторін розірвано (т. 1 а.с. 9). Після розірвання шлюбу за домовленістю сторін їх дочка [PERSON] залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де вона зареєстрована та проживає з народження (т. 1 а.с. 16). У даній квартирі також зареєстровані та проживають батько і мати позивача [PERSON] та [PERSON] та її брат [PERSON] з сім`єю (т. 1 а.с. 17). Згідно з даними актів обстеження умов проживання від 21.02.2020 та від 19.05.2020, складених спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, за вказаною адресою для дитини створені належні умови для проживання, розвитку та навчання, а саме: квартира складається з трьох кімнат з усіма комунальними зручностями, забезпечено належний санітарно-гігієнічний стан житла, для дитини з мамою є окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями та побутовими приладами, відносини у сім`ї доброзичливі (т. 2 а.с. 8-10, 128). На момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом вона була зареєстрована фізична особа-підприємець та здійснювала діяльність, обсяг її доходу за 2018 р. склав 1 347 904 грн., а за 2019 р. - 1 448 827 грн., що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (т. 1 а.с. 32, 65-66). У січні 2020 р. [PERSON] припинила свою підприємницьку діяльність, що підтверджується наданим відповідачем скрін-шотом з додатку OpenDataUA (т. 2 а.с. 37) та не заперечується позивачем. Дитина сторін навчається у Спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 255 з поглибленим вивченням природничо-математичних предметів Дарницького району м. Києва. Згідно з даними листа-характеристики від 11.12.2019 № 01-16/499 [PERSON] має хороший фізичний та розумовий розвиток, дисциплінована, уважна учениця, виявляє образне мислення, виконує домашні завдання, навчається у музичній школі, сумлінно ставиться до виконання доручень, бере активну участь у громадському житті класу, характеризується як весела, товариська, розсудлива, емоційна та вразлива, може піддаватися чужому впливу (т. 1 а.с. 55). У характеристиці зазначено, що приводять і забирають дитину зі школи переважно баба або мати, які відповідально ставляться до виховання та навчання дитини, підтримують постійний зв`язок з класним керівником, завжди відвідують класні заходи. Батько [PERSON] цікавиться шкільним життям дочки, підтримує зв`язок із класним керівником. Маргарита також навчається в Дитячій музичній школі № 21 Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації: з грудня 2018 р. - у групі загально-естетичного виховання, а з 01.09.2019 і по теперішній час - на відділі струнно-смичкових інструментів по класу скрипки, бере участь у академічних та класних концертах, заборгованості по оплаті не має, що підтверджується відповідними довідками (т. 1 а.с. 53, т. 2 а.с. 59, 60). Відповідно до довідки Центру позашкільної освіти Дарницького району від 05.03.2020 № 31 Маргарита відвідує гурток «Україна» сценічного мовлення, конферансу та акторської майстерності» та гурток « Вокал » (т. 1 а.с. 54). Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач створив нову сім`ю, у якій у нього народилося двоє дітей (т. 2 а.с. 52, 53, 54), та переїхав до смт. Баришівка Київської області, де мешкає у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян від 10.03.2020, складеного депутатом Баришівської селищної ради, будинок, у якому проживає відповідач з родиною, складається з чотирьох кімнат, не введений в експлуатацію по причині незавершення будівництва та розташований на належній його матері земельній ділянці площею 0,0945 га. Водночас доказів наявності у відповідача зареєстрованого місця проживання суду не надано. З 2010 р. [PERSON] займає посаду директора Приватного підприємства «Лакі-Тур», яке здійснювало діяльність в галузі туризму, та йому належить 99% статутного капіталу даного підприємства (т. 2 а.с. 39-40, 41, 42). З жовтня 2019 р. Святошинським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у шахрайських діях, вчинених на посаді директора Приватного підприємства «Лакі-Тур», за ознаками злочинів, передбачених частинами 2, 3, 4 статті 190 Кримінального кодексу України. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому було змінено на нічний домашній арешт (т. 1 а.с. 22- 23, 24-25, т. 2 а.с. 38). Судом установлено, що до листопада 2019 р. між сторонами не було спору щодо місця проживання дочки, яка постійно проживала з матір`ю, дідом та бабою, і регулярно бачилась з батьком, в тому числі і за місцем його мешкання. У листопаді 2019 р. між сторонами виник конфлікт, наслідком якого стало обмеження батька у спілкуванні з дитиною, що підтверджується фактом направлення позивачем листа директору школи, у якій навчається [PERSON] , з проханням не допускати батька до дитини, та фактами численних звернень відповідача до поліції та Служби у справах дітей та сім`ї з приводу порушення його батьківських прав (т. 1 а.с. 113, 114, т. 2 а.с. 17-18, 31-35, 36, 37, 43-44, 45, 46, 47-48, 100, 101, 102, 103). Зі змісту звернень відповідача до державних органів вбачається, що у листопаді 2019 р. позивач силою забрала дитину від нього, після чого перестала відповідати на його телефонні дзвінки, а у березні 2020 р. взагалі змінила номер телефону та разом з дитиною виїхала в невідомому напрямку, що позивачем не спростовано. З огляду на те, що у вказаних заявах відповідач посилався на неспроможність матері забезпечити для дитини безпечні умови життя і виховання та здійснення нею психологічного тиску на дитину, спеціалісти Служби у справах дітей та сім`ї повторно обстежили умови проживання дитини та провели оцінку рівня її безпеки, про що склали Акт від 19.05.2020 (т. 2 а.с. 8-10, 11-16). Згідно з даними цього Акту ознак небезпеки для дитини не встановлено - дитина була спокійною, вільно спілкувалася представниками комісії, візуально не мала ознак вживання будь-яких речовин, не потребувала медичної допомоги, мала охайний та доглянутий вигляд, не повідомляла про небезпеку та не просила про допомогу, а навпаки, з її слів, вдома з мамою вона відчуває себе у безпеці. Під час спілкування з представниками комісії позивач заявила, що дитина боїться батька, водночас в суді позивач визнала, що відповідач є гарним батьком і любить дочку, а тому вона не заперечує проти їх регулярного спілкування. З метою з`ясування прихильності дитини до кожної зі сторін спору та її відношення до зміни місця проживання суд вирішив опитати дитину в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування та дитячих психологів. Оскільки правом на залучення психологів сторони не скористались, опитування дитини було проведене з участю представника органу опіки та піклування за відсутності сторін, з метою виключення будь-якого їх впливу на дитину. Спілкування з [PERSON] пройшло у спокійній обстановці, дівчинка проявила себе як активна і розумна дитина, суд не виявив у її поведінці та висловлюваннях явних ознак тривожності чи страху. В суді [PERSON] пояснила, що проживає разом з мамою, бабою і дідом, ходить до школи, де має численних друзів-ровесників, із задоволенням займається музикою, відвідує гуртки, а з татом регулярно спілкується по телефону, на його запрошення буває у нього вдома у приватному будинку, де проводить час з татом та грається з молодшою сестрою. На непряме запитання щодо відношення до переїзду на проживання з татом у Баришівку дівчинка повідомила, що любить тата і маму, але їй добре жити з мамою, і вона нічого б не хотіла змінювати, при цьому сказала таку фразу (дослівно): «хочу проживати з мамою вдома, вона робить мене щасливою». На пропозицію представника органу опіки та піклування намалювати свою сім`ю [PERSON] зобразила себе (посередині), маму і тата, що свідчить про однакову значимість для неї обох батьків. IV. Мотивувальна частина. При вирішенні даного спору суд керується положеннями сімейного законодавства України, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та нормами міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей. Так, відповідно до положень частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України визначає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципамидитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Разом з тим статтею 141 Сімейного кодексу України закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Отже положення Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під час спілкування з дитиною в суді установлено, що дитина любить обох батьків, однаково прихильна як до матері, так і до батька, але бажає проживати з матір`ю, з якою у неї існує тісний емоційний та психологічний зв`язок. За обставинами справи також установлено, що з народження дитина проживає за однією і тією ж адресою у м. Києві, де для неї створені прийнятні умови проживання, а мати має достатній самостійний дохід, любить свою єдину дитину і бажає її виховувати. Доказів наявності у позивача психічних розладів чи шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню дитини, суду не надано. Суд ураховує доводи відповідача про те, що упродовж тривалого періоду часу переважно він опікувався дитиною, займався її вихованням та створював умови для її всебічного розвитку, в той час як позивач майже постійно перебувала за кордоном, проте вказана обставина не дає підстав вважати, що вона є поганою матір`ю, і не свідчить про неможливість виконання нею батьківських обов`язків з урахуванням того, що восени 2019 р. вона повернулась в Україну і має намір самостійно виховувати дитину. Що стосується отриманих з мережі Інтернет скрін-шотів листування позивача з чоловіками та її еротичних фото, наданих відповідачем на підтвердження доводів про аморальний спосіб життя позивача, то ці докази суд відхиляє як очевидно недопустимі, оскільки вони містять інформацію про особисте життя позивача і отримані у незаконний спосіб, що є грубим порушенням статті 32 Конституції України, статі 302 ЦК України та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом установлено, що батько теж любить свою дочку і бажає її виховувати, проте суду не надано належних доказів, які б свідчили про те, що він може забезпечити дитині матеріально-побутові умови, рівень комфорту, умови навчання і розвитку не гірші від тих, у яких на даний час проживає дитина. До того ж наданими відповідачем доказами не підтверджено придатність його житла для проживання у ньому трьох малолітніх дітей і двох дорослих, зокрема, з урахуванням того, що його помешкання знаходиться у стані будівництва і не прийняте до експлуатації. Також суду не надано доказів наявності у відповідача самостійного доходу, достатнього для забезпечення належних умов проживання, виховання та навчання дитини з урахуванням перебування на його утриманні ще двох малолітніх дітей та непрацездатної дружини. Суд також ураховує наявність в суді кримінального провадження щодо відповідача, у якому, у разі доведення винуватості, йому загрожує позбавлення волі, а також численних судових процесів щодо його боргових зобов`язань, що є ще одним вагомим аргументом, який свідчить не на користь залишення дитини з ним. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для передачі дитини батьку та покладає в обґрунтування рішення висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю як такий, що узгоджується з бажанням дитини та відповідає внутрішньому переконанню суду, яке базується на оцінці сукупності встановлених обставин. На думку суду, таке рішення цілком відповідає інтересам дитини, яка залишається проживати у звичному для неї соціально-підтримуючомусередовищі в умовах стабільності, безпеки, впевненості у сьогоденні та більш віддаленій часовій перспективі, та буде позбавлена негативних психоемоційних переживань, пов`язаних зі зміною місця проживання, школи, відірваності від звичного оточення та друзів-однолітків. Важливе значення також має вік дитини, яка не може обійтися без догляду і опіки матері (самостійно обійти себе, визначитися стосовно того, що треба вдягнути, і самостійно перевдягнутися, з`їсти, у якій послідовності й що треба робити) та необхідності виконання задач вікового розвитку (становлення статевої та гендерної ідентичності дитини), у зв`язку з чим суд вважає, що альтернативи материнському догляду за дитиною на сьогодні не існує. При цьому суд враховує, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до стаття 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Як установив суд, у шлюбному договорі сторони не визначили спосіб та розмір зобов`язань матері/батька щодо утримання дитини, при цьому відповідач визнав, що останнім часом не приймав регулярної участі в матеріальному утриманні Маргарити За таких обставин спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як такого, максимального розміру аліментів законодавством не встановлено, проте аналіз норм сімейного законодавства, які регулюють аліментні правовідносини, з урахуванням принципу змагальності сторін як визначальної засади цивільного судочинства (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що вимога про стягнення аліментів у частці від доходу в розмірі, що перевищує встановлені законодавцем межі для безспірного стягнення аліментів в порядку наказного провадження (частина 5 статті 183 Сімейного кодексу України), вимагає обґрунтування та доведення потреби дитини саме у такому розмірі аліментів та спроможності платника аліментів їх сплачувати. Позивач претендує на аліменти в розмірі половини доходу відповідача, проте жодних обґрунтувань на підтвердження заявлених вимог позовна заява не містить, доказів необхідності сплати аліментів у такому розмірі та спроможності відповідача їх сплачувати суду не надано. Водночас відповідач в судовому засіданні заявив, що наразі він у змозі сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2,5-3 тис грн. Судом установлено, що окрім дочки [PERSON] у відповідача є ще двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на те, що у свідоцтві про народження [PERSON] батьком дитини зазначений [PERSON] , учасники справи не оспорювали, що саме відповідач є її батьком. Відтак на даний час на відповідача законом покладено обов`язок щодо утримання трьох дітей та дружини [PERSON] , яка у зв`язку з доглядом за молодшою дитиною потребує утримання від чоловіка - батька дитини. Отже при вирішенні даної справи виходить із законодавчого припису щодо необхідності та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, у зв`язку з чим визнає обґрунтованою та доведеною вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини доходів відповідача. На думку суду такий розмір аліментів не поставить відповідача у занадто скрутне матеріальне становище і надасть йому можливість утримувати інших дітей і дружину, брати участь у додаткових витратах на дитину, якщо такі будуть, та сплатити заборгованість за аліментами, яка накопичилась за час перебування справи в провадженні суду. Згідно норми статті 191 Сімейного кодексу України присуджені судом аліменти мають сплачуватись від дня пред`явлення позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави. Оскільки у заяві про розподіл судових витрат, поданій разом письмовими дебатами, представник позивача зазначив про намір подати додаткові докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, питання про розподіл понесених позивачем судових витрат буде вирішуватись в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial