Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 14.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому було уточнено, та просив визнати недійсними: - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. №500 від 28.12.2018 року; - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. №501 від 28.12.2018 року; - договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. №502 від 28.12.2018 року. А також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Ухвалою від 27.03.2019 року провадження у справі відкрито. Ухвалою від 08.07.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. належним чином завірені копії: - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 500 від 28.12.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений; - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 501 від 28.12.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений; - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 502 від 28.12.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений. 02.09.2019 року на адресу суду надійшла заява від третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. про розгляд справи за її відсутності. 02.10.2019 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою від 02.10.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. належним чином завірені копії: - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 127 від 24.09.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений; - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 128 від 24.09.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений; - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. № 129 від 24.09.2018 року, та документів, на підставі яких він укладений. 24.10.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яценко Ю.В. до суду надійшли письмові пояснення щодо предмету спору. 24.12.2019 року представником позивача надана заява про збільшення позовних вимог, а саме заявлені вимоги про визнання угод недійсними: - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. № 127 від 24.09.2018 року; - договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. № 128 від 24.09.2018 року; - договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. № 129 від 24.09.2018 року. 29.01.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яценко Ю.В. до суду надійшов відзив на позов. 07.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Ухвалою від 21.02.2020 року відмовлено в задоволені клопотання сторони відповідача [PERSON] від 10.02.2020 року про витребування доказів у позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 21.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.02.2021року повернуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, про визнання договору дарування та договорів купівлі-продажу недійсними, на стадію підготовчого провадження. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В подальшому судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] померла [INFO] , в зв`язку з чим судом були залучені спадкоємці вказаних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказані треті особи просили суд проводити розгляд справи за їх відсутності згідно заяви від 14.04.2021 року, наданої адвокатом Бобришевою С.А. /т.3а.с.194-195/. 24.03.2021 року третьої особою [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. 11.05.2021 року відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів, а саме сторона витребує у позивача договір дарування № 129 від 24.09.2018 року. Під час обговорення вказаного клопотання представник позивача зазначила, що нею допущена помилка в тексті позовної заяви, такого договору не існує, є договір купівлі- продажу № 129 від 24.09.2018 року. 09.06.2021 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву. 10.06.2021року представник позивача заявою внесла корегування в текст позовних вимог. Тобто зазначене клопотання знайшло своє вирішення шляхом надання заяви та не потребує постановлення додаткової ухвали суду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що він є власником 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року за реєстровим № 521, виданого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Горбань М.В. Власником іншої 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] 28.12.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. посвідчено договір дарування за реєстровим № 502, відповідно до якого [PERSON] подарувала 1/6 частину спірного будинку [PERSON] 28.12.2018 року на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 500, 501 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (по 1/2 частини будинку за кожним договором). Позивач зазначає, що в порушення норм ст. ст. 356, 358, 658 ЦК України, [PERSON] протиправно виділив частину із спільної часткової власності, присвоїв їй нову адресу: [ADDRESS] , без згоди на те інших співвласників. Нотаріального договору між сторонами, щодо порядку користування, розпорядження, поділу або виділу частки в натурі сумісного майна не існувало, позивача не було повідомлено про намір виділення в натурі частки у спільному майні та про відчуження частки у спільному майні. З адресного реєстру довідки про резервування адреси житлового будинку або земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , не видавалися, розпорядження про присвоєння вказаної адреси відсутнє, інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру на об`єкт також відсутня. Тобто жодних дозвільних документів, на підставі яких могло бути проведено в законному порядку виділ частки в натурі не оформлювалось. Позивач зазначає, що укладення 28.12.2018 року договору дарування за реєстровим № 502, і договорів купівлі-продажу за реєстровими № 500, 501, та проведення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , вчинено без його згоди як співвласника, а тому порушені його майнові права, які захищаються законом, а саме володіння, користування та розпорядження належним йому майном. 24.10.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яценко Ю.В. до суду надійшли письмові пояснення, у яких було зазначено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року, за реєстровим № 523 на праві приватної власності належала 1/6 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 24.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., за реєстровим № 127, відповідно до якого право власності на 1/6 частину вказаного будинку перейшло до [PERSON] 29.08.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, [PERSON] на підставі технічного паспорта від 17.08.2018 року, видавник ТОВ «БЮРО КОНСОЛТ СЕРВІС» було зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61.6 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1632240551101. В подальшому 24.09.2018 року [PERSON] уклав два договору купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., за реєстровими № 128, 129, відповідно до яких було передано у власність Покупцю - [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . (по 1/2 частині за кожним договором). Відповідач [PERSON] зазначає, що між ним та позивачем була укладена усна угода щодо користування нерухомим майном, який історично був складений ще за часів життя батька. Приблизно у 1991 році після усної домовленості відповідача та позивача, [PERSON] дістався будинок у зруйнованому стані, без опалення, без водопостачання. Відповідач розібрав старий майже само зруйнований будинок, за власні кошти відтворив новий будинок, підключив газопостачання, водопостачання, комунікації та електроенергію. Позивач за життя батька та після його смерті фактично користувався всією 1/3 частиною спадкового майна, поліпшуючі її на власний розсуд. Історично складений порядок користування нерухомим майном між позивачем та відповідачем [PERSON] підтверджується тим, що між житловими будинками був встановлений паркан, об`єкти нерухомого майна мали окремі входи, системи водопостачання, водовідведення, газопостачання, електроенергії. Позивач ніколи не користувався та не проживав в житловому будинку, у якому проживав [PERSON] з родиною. Саме вказаний відновлений відповідачем будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , був проданий 24.09.2018 року [PERSON] 29.01.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Яценко Ю.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнають та заперечують проти його задоволення в повному обсязі, з підстав визначених у письмових поясненнях від 24.10.2019 року. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення його прав. Позивачу було повідомлено про намір продати частку у спільному майні, про що свідчать кур`єрські повідомлення з підписом позивача, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, [PERSON] виконав вимоги законодавства та забезпечив можливість реалізації [PERSON] його переважного права на купівлю частки у спільній частковій власності. Позивачем не внесено на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець, не заявлено намір скористатися правом переважної купівлі та купити 1/6 частку нерухомого майна, що була відчужена [PERSON] . Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не входив до складу спадщини та не є об`єктом спільної часткової власності, а є особистою власністю [PERSON] , а тому під час відчуження вказаного майна права [PERSON] порушені не були, крім того, позивач не відноситься до кола осіб, які мають право на звернення до суду щодо скасування договорів купівлі-продажу даного житлового будинку. 07.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , відповідно до якого вона заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та вважає їх незаконними те необґрунтованими. [PERSON] були виконані вимоги законодавства та до укладення правочину надіслано письмові повідомлення щодо наміру продати свою часткуіншим співвласникам житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , кур`єрські відправлення були отримані співвласниками, позивач своїм переважним правом не скористувався, тобто порушення його прав відсутнє. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на праві приватної власності, дане право було набуто відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавство, та в подальшому оскаржено або скасоване не було. [PERSON] ніколи не користувався даним нерухомим майном та не проживав у ньому, у будинку проживав [PERSON] з родиною, крім того житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є відокремленою будовою, має окремі системи комунікацій та вихід. А тому посилання позивача, що вказаний будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності не відповідають дійсності. Позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, що свідчать про недодержання в момент укладення договорів відчуження майна між [PERSON] та [PERSON] вимог чинного законодавства. Представником позивача - адвокатом Іскрою С.Л. була надана відповідь на відзив [PERSON] , у якій зазначено, що жодної кореспонденції від [PERSON] щодо продажу частки у спільному майні позивачем або членами його родини не отримувалось, підпис на кур`єрському повідомлені не належить [PERSON] , між співвласниками відсутній нотаріальний договір щодо порядку володіння та користування спільним майном. [PERSON] проведено виділ частки зі спільного нерухомого майна та відповідно присвоєння адресу: [ADDRESS] , з численними порушеннями норм чинного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦК України, обов`язковою умовою для реєстрації права власності на виділену частку в натурі є наявність письмової згоди інших співвласників.Приватним нотаріусом під час оформлення договорів про відчуження часток житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , порушені вимоги Земельного кодексу України, оскільки земля на якій знаходиться будинок не приватизована, її площа не визначена, кадастровий номер відсутній. 28.07.2020 року відповідачем [PERSON] була надана до суду заява про відмову сплати судових витрат позивача, у якій відповідач зазначає, що згоди позивача на угоди укладені між [PERSON] та [PERSON] не потрібно. Позивач дав згоду [PERSON] на продаж його частки усно і письмово. Позивачем не зазначено, що він хоче отримати від скасування спірних договорів між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач зазначає, що вона у даній справі є потерпілою стороною, яка укладала договори з [PERSON] , та ніякого відношення до взаємостосунків між [PERSON] та [PERSON] не має, а тому не повинна відшкодовувати судові витрати позивачу у разі задоволення позову. 24.03.2021 року третьою особою - [PERSON] було надано до суду заяву, у якійвимоги позивача він не підтримує, крім того він не підтримує жодних стосунків з учасниками справи, окрім [PERSON] , вважає, що його дружина є добросовісним покупцем, та потерпілою стороною у даній справі. Будинок був придбаний на законних підставах. 09.06.2021 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву. Відповідач не визнає позовні вимого в повному обсязі, вважає їх незаконними, та зазначає, що під час укладення правочинів між нею та [PERSON] згода [PERSON] не була потрібна. Розподіл спадщини між [PERSON] та [PERSON] відбувся фізично та історично, кожен з них мешкав в окремому будинку, у кожного були свої рахунки за комунальні послуги. Набуття нею права власності на спірне майно жодної істотної шкоди позивачу не завдало. [PERSON] надав згоду [PERSON] на продаж його частки усно та письмово. Позивач не скористався переважним правом на купівлю частки у спільному майні. Крім того, він відмовився від внесення на депозитний рахунок відповідної суми. Ствердження позивача про порушення Земельного кодексу під час укладення договорів є таким, що не відповідає дійсності. [PERSON] був присутній під час огляду [PERSON] майна перед купівлею, а тому йому було відомо про намір укласти договори відчуження майна ще в 2018 році. Також вона вважає вказаний позов штучним, оскільки позивачем не зазначено, що саме він хоче отримати від скасування договорів купівлі-продажу та дарування. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] , та становить в цілому житловий будинок - літ «А» з надвірними спорудами: веранда - літ. «Н», погріб з шийкою - літ. «Д», сарай - літ. «Е», навіс - літ. «И», сарай - літ. «М», сарай - літ. «П», літній душ - літ. «С», вбиральня - літ. «Т», сходи - під № 1, огорожа - під № 1-6, розташованого на землі фактичного користування, площею 1013 кв.м. Вказана частина будинку належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.08.1988 року Третьою одеською держаною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-4981, та на підставі договору дарування, посвідченого Дев`ятою одеською державною нотаріальною конторою 27.01.1995 року, за реєстровим № 2-708, ця частина житлового будинку зареєстрована Одеським міським бюро технічної інвентаризації на праві власності за померлим і записана в реєстрову книгу під № 196-стор. 261,262 - р. № [NUMBER] , реєстраційний номер: 17360689. За життя [PERSON] склав заповідальне розпорядження посвідчене 13.03.2003 року Овідіопольською державною нотаріальною конторою Одеської області, за реєстровим № 262, у якому спадкоємцями на 1/3 частину будинку були зазначені [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а тому спадкоємство здійснювалось за заповітом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року, реєстровий № 521, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14455342 від 05.05.2007 року, [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Форма власності: приватна спільна часткова. /Т.1а.с.8-9/ Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року, реєстровий № 523, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2007 року, № 14321236, [PERSON] є власником 1/6 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] . Форма власності: приватна спільна часткова. /Т.1а.с.199-200/ Як зазначено у свідоцтвах про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року, за реєстровими № 521, 523 - на самовільно забудовані: житлову прибудову, позначену на плані під літ. «А», веранду - літ. «а2», житлову - літ. «Б.В,Г», літні кухні - літ. «З,О,Х», альтанку - літ. «К», сарай - літ. «Л,Р,У,Ц», веранду - літ. «Ф» - свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 138876055 від 24.09.2018 року /Т.2а.с. 30-31/, іншими співвласниками житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , є: -[PERSON] , [INFO] , якої належить 1/3 частина вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Третьої Одеської нотаріальної конторою 14.03.2011 року, за реєстровим № 5-336; -[PERSON] , [INFO] , якому належить 1/6 частина вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Третьої Одеської нотаріальної конторою 14.03.2011 року, за реєстровим № 5-334; -[PERSON] , [INFO] , якому належить 1/6 частина вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Третьої Одеської нотаріальної конторою 14.03.2011 року, за реєстровим № 5-332. 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 127, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 201-202/. З наданих на виконання ухвали суду від 02.10.2019 року про витребування доказів приватним нотаріусом документів щодо оформлення договору купівлі-продажу від 24.09.2018 року, за реєстровим № 127, вбачається, що 14.08.2018 року [PERSON] на адреси [PERSON] , [PERSON] за допомогою Сервісу кур`єрської доставки ТОВ «Експрес Мото України» були відправлені заяви-повідомлення про продаж 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та з пропозицією скористатися переважним правом на купівлю частки у спільному майні /Т.2а.с. 11-14/. Відповіді на вказані заяви від [PERSON] та від [PERSON] не надходили. Іншим співвласникам спірного будинку заяви-повідомлення про продаж спільного майна направлені не були. В матеріалах нотаріальної справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 138876055 від 24.09.2018 року /Т.2а.с. 30-34/, в якій зазначені всі п`ять співвласників, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135933470 від 29.08.2018 року /Т.2а.с. 51/ [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, б/н, виданий 17.08.2018 року ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42755748 від 29.08.2018 року, державний реєстратор Морозова О.С., Одеська філія комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Одеська обл. Відповідно до технічного паспорту, б/н, виданого 17.08.2018 року ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 1992 року /Т. 2 а.с. 52-54/ Згідно із листом від Комунального підприємства «Право» №54 від 13.02.2019 року, у Адресному реєстрі міста Одеси відсутня інформація про резервування адреси житлового будинку або земельної ділянки: [ADDRESS] , відповідні довідки з Адресного реєстру міста Одеси не видавались. /Т.1а.с. 19/ Листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 288/01-11 від 15.02.2019 року повідомлено, що за період з 2012 року по 2018 рік розпорядження про присвоєння адреси: [ADDRESS] , відсутнє /Т.1 а.с. 21/. Відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , відсутня /Т.1 а.с. 22/. 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 128, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 203-204/. Відповідно до п. 1.3. вказаного Договору, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями: житловий будинок А, складова частина об`єкта нерухомого майна: огорожа, № 1-2, мостіння, 1, належить Продавцю на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.08.2018 року, [PERSON] , Одеська філія комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Одеська обл. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1632240551101. / Т.1а.с. 203/ 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 128, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила іншу 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 205-206/. Відповідно до п. 1.3. вказаного Договору, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями: житловий будинок А, складова частина об`єкта нерухомого майна: огорожа, № 1-2, мостіння, 1, належить Продавцю на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.08.2018 року, [PERSON] , Одеська філія комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Одеська обл. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1632240551101 /Т.1а.с. 205/. Таким чином [PERSON] стала власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в цілому. 28.12.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 500, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 81-82/. 28.12.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 501, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 107-108/. Таким чином [PERSON] стала власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в цілому. Відповідно до п. 1.8 вказаних Договорів, купівля зазначеного майна відбулася за згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується заявою від 29.12.2018 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., за реєстровим № 498 /Т.1а.с. 89/. 28.12.2018 року був укладений Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 502, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 131-132/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України,Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частинами 1,2 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Частина 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч. 1-3 до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Згідно із ч. 2 ст. 377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Статтею 658 ЦК України передбачено, щоправо продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та договорів купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. У відповідності до п.7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Як вбачається із матеріалів справі та не заперечується сторонами, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 14.03.2007 року [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , тобто позивач та відповідач є співвласниками вказаного майна, яке належить їм на праві спільної часткової власності. 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 127, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що договорів щодо порядку користування та розпорядження спільним майном між [PERSON] та [PERSON] укладено не було. Крім того, суд бере до уваги те, що ані [PERSON] , ані іншими відповідачами не було надано належних та достовірних доказів того, що між співвласниками спірного будинку існувала усна або письмова домовленість стосовно порядку відчуження або користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна копія декларації на перевезення Сервісу кур`єрської доставки ТОВ «Експрес Мото України», відповідно до якої 14.08.2018 року [PERSON] була відправлена на ім`я [PERSON] заява про продаж 1/6 частки частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та пропозиція скористатися переважним правом на купівлю спільного майна. Дата доставки 15.08.2018. В графі «підпис отримувача» стоїть підпис без додаткової ідентифікації особи, яка цей підпис зробила. Навколо даного підпису не міститься ані прізвища, ані ініціалів того, кому цей підпис належить, або того хто його поставив. Таким чином ствердження відповідачів, що вказаний підпис належить саме [PERSON] є безпідставними. Крім того, позивач заперечував як проти факту підписання кур`єрського документу 15.08.2019 року, так і проти факту отримання будь якої кореспонденції від [PERSON] стосовно наміру продажу його частки у спільному майні. Суд критично ставиться до наданої декларації /Т.2 а.с.11/, оскільки наявні у справі документи, а саме: договір про надання юридичних послуг укладеному між [PERSON] та адвокатом Іскрою С.Л. /Т.1а.с. 25/ та розписка свідка [PERSON] /Т.3 а.с.61/, містять підпис [PERSON] , який візуально відрізняється від підпису [PERSON] на декларації на перевезення Сервісу кур`єрської доставки ТОВ «Експрес Мото України». Інші докази отримання позивачем повідомлення про намір [PERSON] продати 1/6 частину будинку відсутні. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чітко визначений порядок укладення співвласником та посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Відповідно до п.п. 5.1.-5.8 п. 5 Глави 1 Розділу ІІ вказаного Порядку, у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка. Доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є або свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця, або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов продажу цієї частки). Справжність підпису на заяві має бути засвідчена нотаріально. Заява учасника спільної часткової власності про відмову від права переважної купівлі може бути викладена на окремому стандартному білому аркуші паперу з одночасною реєстрацією в журналі реєстрації вхідних документів або на спеціальному бланку нотаріальних документів (за бажанням зазначеного учасника). Якщо вказана заява передана особисто учаснику спільної часткової власності нотаріусом, який посвідчує договір, то свідоцтво про передачу заяви не видається, при цьому примірник заяви з написом нотаріуса про її вручення додається до примірника договору купівлі-продажу частки відчужуваного майна, який залишається в матеріалах нотаріальної справи. При одержанні від учасників спільної часткової власності письмової відповіді на повідомлення про продаж ця відповідь додається до примірника договору, що залишається у матеріалах нотаріальної справи . Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права переважної купівлі або не здійснить цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо іншого майна - протягом десяти днів з дня одержання повідомлення про намір і умови продажу, то нотаріус після одержання заяви про відмову або після спливу встановленого терміну може посвідчити договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі. Договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений нотаріусом за наявності відомостей про те, що учасники спільної часткової власності відмовились одержати надіслані на їх адресу заяви продавця про його намір продати свою частку. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв`язку. Договір купівлі-продажу частки спільного майна іншій особі може бути посвідчений також у разі, якщо адреса інших учасників спільної часткової власності невідома. На підтвердження цього повинен бути наданий документ відповідного компетентного органу (довідкової служби, адресно-довідкового бюро тощо). Співвласниками житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , на момент укладення Договір купівлі-продажу від 04.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 127, були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В матеріалах нотаріальної справи щодо вчинення оскаржуваного правочину, наявні підтвердження відправлення [PERSON] заяви-повідомлення про продаж його частки у спільному майні лише [PERSON] та [PERSON] , іншим співвласникам вказаного майна повідомлення не відправлялися. Однак нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу від 24.09.2018 року, за реєстровим № 127, не було надано уваги відсутності належного повідомлення співвласників майна та відсутності будь-якої відповіді від них. З оглядку на наведене суд приходить до висновку, що вказаний правочин вчинено з порушенням вимог ЦК України та вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові КЦС ВС від 23.12.2020 року, справа № 726/1606/17, провадження № 61-3533св19, відсутність згоди іншого зі співвласників на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном, при цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з співвласників, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровим № 127 від 24.09.2018 року недійсним, в зв`язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Оскільки позовна вимога про визнання недійсним договору дарування 1/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28.12.2018 року, та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 502, є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24.09.2018, за реєстровим № 127, то вказана позовна вимога також підлягає задоволенню. 29.08.2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», огорожі № 1-2, мостіння літ. «І», загальною площею 61.6 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м. Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, б/н, виданий 17.08.2018 року ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42755748 від 29.08.2018 року, державний реєстратор Морозова О.С., Одеська філія комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, Одеська обл. У технічному паспорті вказано рік побудови - 1991 /Т.2, а.с.53 зворот/, крім того зазначено, що у зв`язку з тим, що житловий будинок літ. «А» побудований до 05.08.1992 року, то відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Держаного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.200 р. № 127 та зареєстрована в міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами та доповненнями), зазначений будинок не є самочинним. За особистою участі в судовому засіданні відповідачем [PERSON] було зазначено, що будівництво даного житлового будинку розпочато ним приблизно в 1988-1989 роках, за власні кошти, а закінчено приблизно в 1990-1991 роках, будинок має самостійні комунікації та відділений від основного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , парканом. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яка вступила в законну силу з 12 лютого 2014 року, було вдосконалено процедуру проведення реєстрації права власності на будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку ; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Аналізуючи правомірність реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , суд враховує відомості, надані Комунальним підприємством «Право» про те, що у Адресному реєстрі міста Одеси відсутня інформація про резервування адреси житлового будинку або земельної ділянки: [ADDRESS] , відповідні довідки з Адресного реєстру міста Одеси не видавались. Крім того, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради повідомлено, що за період з 2012 року по 2018 рік розпорядження про присвоєння адреси: [ADDRESS] , відсутнє, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зазначено, що інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру на об`єкт за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак згода інших співвласників на виділ [PERSON] частки зі спільної часткової власності та присвоєння будинку окремої адреси не отримувалась. З огляду на наведене суд вважає, що реєстрація права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] була проведена з порушенням вимог ЦК України та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 128, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.4. Договору, відчужувана одна друга частина житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель загальною площею 61.6 кв.м., житлова площа - 32.2 кв.м., розташована на земельної ділянці площа якої не визначена, право власності або користування на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався. Заява про приватизацію земельної ділянки продавцем до відповідних органів не подавалася. 04.09.2018 року був укладений Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за реєстровими № 128, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила іншу 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .1а.с. 205-206/. Відповідно до п. 1.4. Договору, відчужувана одна друга частина житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель загальною площею 61.6 кв.м., житлова площа - 32.2 кв.м., розташована на земельної ділянці площа якої не визначена, право власності або користування на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався. Заява про приватизацію земельної ділянки продавцем до відповідних органів не подавалася. З цього приводу суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Частиною 6 ст. 120 ЗК України, передбачено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Положення ч.6 ст.120 ЗК та ч.2 ст.377 ЦК стосуються земельних ділянок всіх форм власності (приватної, комунальної, державної), які при відчуженні нерухомого майна, що на них розміщене, в силу закону набувають статусу речі. Таким чином, для відчуження нерухомого майна, яке розміщено на земельній ділянці, якій не було присвоєно у встановленому порядку кадастровий номер незалежно від її форми власності та правового статусу, для збереження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, що закладений в нормах ст.120 ЗК та ст.377 ЦК, такій земельній ділянці у встановленому порядку повинен бути присвоєний кадастровий номер. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідачів [PERSON] щодо того, що відповідно до Листа-роз`яснення Міністерства юстиції розмір та кадастровий номер ділянки не є істотними умовами при укладенні угод про відчуження об`єктів нерухомості, оскільки істотність вказаних умов прямо передбачена положеннями ч. 6 ст. 120 ЗК України та ч. 2 ст. 377 ЦК України. Окрім того, обов`язковість зазначення в договорі, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кадастрового номеру та розміру земельної ділянки визначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі № 496/1063/15-ц; постанові Вищого господарського суду України від 23 листопада 2016 року у справі №921/148/14-г/13. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 128 від 24.09.2018 року та Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 129 від 24.09.2018 року - недійсними, у зв`язку з порушенням вимог чинного законодавства під час їх укладення. Суд вважає за необхідним роз`яснити [PERSON] , що визнання недійсними вищевказаних договорів не позбавляє його права на відчуження належного йому на праві власності майна після усунення недоліків, які призвели до визнання попередніх договорів недійсними, а також після усунення порушень Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та проведення реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з додержанням вимог чинного законодавства. Оскільки позовна вимога про визнання недійсними Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. №500 від 28.12.2018 року, та Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. №501 від 28.12.2018 рокує похідною від вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. за р. № 128 від 24.09.2018 року та Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ДишлевоюТ.В. за р. № 129 від 24.09.2018 року, то вона теж має бути задоволена. При цьому доводи представника [PERSON] щодо невірно обраного способу захисту інтересів позивача в частині вимог відносно правочинів, укладених між [PERSON] та [PERSON] , судом відхиляються, оскільки на цей час за відповідачем [PERSON] зареєстрована власність на 1/6 частину будинку 8, власність яку [PERSON] не мала наміру придбати, так як з пояснень [PERSON] судом встановлено, що будинок за номером [ADDRESS] вона не оглядала, їй ні [PERSON] , ні брати [PERSON] не показували приміщення, що входять до складу цієї частки майна, вона на цей час достеменно знає, що оформлення на неї цієї частки майна потрібно було провести задля прив`язки до комунікацій та можливості отримання послуг для будинку 8/1, який вона мала намір придбати та придбала на підставі двох угод купівлі-продажу. Посилання відповідача [PERSON] та представника [PERSON] щодо того, що позивач знав про намір відповідача [PERSON] продати збудований ним будинок, щодо чого позивач не заперечував на стадії огляду об`єктів покупцями, судом відхиляються, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства така згода має бути належним чином оформлена, чого не було здійснено ні відповідачем [PERSON] , ні відповідачем [PERSON] . В цій частині доводи позивача не були спростовані стороною відповідачів дослідженими в ході судового розгляду справи належними письмовими доказами. Щодо доводів [PERSON] , стосовно того, що вона є добросовісним набувачем по оспорюваним договорам, але відповідно до позиції Верховного Суду, питання оскарження договору щодо спільного майна не залежність від добросовісності сторін договору. При цьому суд зазначає, що в ході судового розгляду справи відповідачу [PERSON] неодноразово судом пропонувалось отримати належну правову допомогу, також судом надавався час для можливого вирішення спору мирним шляхом без прийняття рішення по справі, однак сторони до миру не дійшли, відповідач [PERSON] не зрозуміла неправомірності її дій при обґрунтовуванні позиції щодо придбання 1/6 частки будинку за номером [ADDRESS] , та придбання будинку за номером 8/1, який був незаконно з порушенням Порядку реєстрації нерухомого майна зареєстрованим в Державному реєстрі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] як співвласника будинку [ADDRESS] були порушені під час укладення оспорюваних правочинів, здійснених з порушенням норм чинного законодавства, в зв`язку з чим вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, які відповідно до норм чинного законодавства не враховуються при визначені цини позову, та не є її складовою, а тому не впливають на розмір судового збору, який підлягає сплаті при подані позовної заяви майнового характеру до суду. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано: Договір № 4/2019-ПД про надання правової допомоги від 06.02.2019 року /Т.1а.с. 23-25/, Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 05.03.2019 року / Т.1а.с. 26/ та квитанцію до прибуткового ордера № 4/2019 від 06.02.2019 року на суму 1000,00 грн та квитанцію до прибуткового ордера № 4/2019 від 06.02.2019 року на суму 7000,00 грн /Т.1а.с. 27/. Сумарний розмір вказаних витрат становить 8000,00 грн. Згідно із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦСВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 року у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. З урахуванням задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору та витрати на правову допомогу в рівних частках.

Outcome: approved