Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧІВ 1.1. [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд: ?Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] ; ?Визнати за [PERSON] право власності на вклад в АТ «Укргазбанк» в сумі 330897 грн. 1.2. Не погодившись із позовом [PERSON] , [PERSON] подав до суду зустрічний позов в якому, просив суд: ?Визнати його особистою власністю вклад в АТ «Укргазбанк» в сумі 330897 грн; ?Визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧІВ 2.1. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 03.06.1978 між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі ними було набуто квартиру [ADDRESS] . Також за час спільного проживання вони відкрили депозитний рахунок, на який внесли спільні кошти. Станом на 23.12.2019 сума депозиту склала 330897 грн. На час розлучення вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо добровільного поділу майна. Вважає, що спільне майно має бути поділено таким чином: їй повинна бути виділена квартира [ADDRESS] ; а [PERSON] банківський вклад в розмірі 330897 грн. 2.2. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що фактично шлюбні відносини з [PERSON] вони припинили з 2005 року, а грошові кошти на депозитний рахунок були зараховані в 2014 році. У зв`язку із цим вважає, що вклад в АТ «Укргазбанк» в сумі 330897 грн є його особистою власністю. Квартиру вважає спільною сумісною власністю, яка повинна бути поділена порівну. Тобто за кожним із них має бути визнано по Ѕ частині. ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА 2.1. В своєму відзиві [PERSON] зазначив, що факт припинення фактичних шлюбних відносин з 2005 року підтверджується судовим рішенням, а тому майно, яке набуте кожним із них за цей час не є спільним майном. Вказав, що довідкою з банку підтверджується факт відкриття рахунку в 2014 році. 2.2.В своєму відзиві [PERSON] зазначила, що доводи позивача за зустрічним позовом про те, що шлюбні відносини припинені з 2005 року не відповідають дійсності. Вважає, що шлюбні відносини припинені з 2015 року. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 07 серпня 2020 року вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя об`єднано в одне провадженні із вимогами [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та про визнання грошових коштів особистою приватною власністю. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 03.07.1978 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). На підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради радних депутатів від 30.06.1979 №638 [PERSON] було видано ордер №22 від 08.08.1979 на квартиру [ADDRESS] . На підставі довідки ОСББ №52 від 16.04.2019 №8 17.04.2019 за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №164883924 від 25.04.2019. 23.12.2019 [PERSON] було оформлено заяву на видачу готівки №TR.1522120.78815.7394 в сумі 330897 грн з рахунку [NUMBER] . Сторонами не заперечувалось те, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.04.2020 по справі 524/119/20, яке набрало законної 07.08.2020 шлюб між сторонами було розірвано. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 ч.ч.1, 6 ст.57, ст.60 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї.\~Майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23,25 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК\~2947-14\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК\~435-15,\~за умови\~звернення подружжя\~(одного\~з них)\~до суду\~з таким\~позовом (ст.\~11\~ЦК)\~та попереднього\~внесення на\~депозитний рахунок\~суду відповідної\~грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. ОЦІНКА СУДУ Щодо вимог сторін про розподіл банківського вкладу та встановлення його належності до спільної сумісної власності подружжя. Так, [PERSON] на підтвердження своїх доводів про те, що вклад в розмірі 330897 грн є його особистим майном надав суду рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука, роздруковане з Єдиного державного реєстру судових рішень та довідку з ПАТ АБ «Укргазбанк» №5-327/16/313/2020 від 19.06.2020. Суд відзначає, що посилання позивача за зустрічним позовом на те, що факт припинення шлюбних відносин з 2005 року підтверджується рішенням суду, свого підтвердження не знайшли, оскільки із змісту рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 02.04.2020 по справі 524/119/20 вбачається, що відомості про час припинення шлюбних відносин викладені в описовій частині і не є фактом, який встановлений судовим рішенням. Крім того, суд приймає до уваги те, що факт припинення шлюбних відносин з 2005 року заперечується позивачем за первісним позовом. Інших доказів, які б підтверджували те, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини до жовтня 2014 року позивачем за зустрічним позовом надано не було. Враховуючи наведене, суд вважає, що кошти в сумі 330897 грн набуті сторонами в шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічними позовом про визнання коштів його особистою власністю задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача за первісним позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на квартиру, а за відповідачем за первісним позовом на вклад. Суд відзначає, що відповідно до вимог СК України в разі поділу неподільної речі та виділу її у власність одному із подружжя, на користь іншого стягується компенсація, яка завчасно повинна бути внесена на депозитний рахунок суду. Разом із тим, суду не було надано відомостей про те, що квартира [ADDRESS] може бути розділена в натурі. Також суду не надано доказів внесення коштів на депозитний рахунок суду. Крім того, із змісту вимог позивача за зустрічним позовом вбачається, що [PERSON] фактично заперечує проти виділу квартири [PERSON] . За таких обставин, суд не знаходить підстав щодо виділу квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя на користь [PERSON] .. За таких обставин суд, вважає за можливе частково задовольнити, як зустрічний, так і первісний позов та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частину квартири в буд. [ADDRESS] (за кожним) та по Ѕ частині коштів, які перебували на рахунку [NUMBER] згідно договору від 07.10.2014 в сумі 330897 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 1974,87 грн; з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 2481,40 грн Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 506,53 грн, звільнивши сторони від сплати іншої частини судових витрат.

Outcome: partial