Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

І. Суть спору Представник позивачки адвокат Штендер М.В., 28.07.2020року звернувся до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: право власності на землю площею 1,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області). Стверджує, що [PERSON] було складено заповіт, за яким все своє майно вона заповіла своїм внукам [PERSON] та [PERSON] , однак такі своє право на спадкування не реалізували, оскільки не вчинили дій, які б свідчили про прийняття спадщини. Крім цього, [PERSON] помер [INFO] , був одиноким, спадкоємців не мав. Наголошує, що єдиним спадкоємцем по закону, який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] була її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином в спадкову масу померлої [PERSON] входить вищевказане право власності на землю площею 1,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Стверджує, що після смерті [PERSON] належну їй спадщину у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України фактично прийняла позивачка [PERSON] , яка проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років перед відкриттям спадщини та вважається спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, оскільки дочка [PERSON] - [PERSON] своє право на спадкування також не реалізувала, так як не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини. Зазначає, що через відсутність правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання позивачки [PERSON] із [PERSON] однією сімє`ю понад п`ять років та визнати за нею, позивачкою [PERSON] , право власності на вищевказану спірну земельну ділянку в порядку спадкування. ІІ. Позиція учасників справи В підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте позивачка подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В.Шаравара у підготовче засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 28.07.2020року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~суд вважає,\~що у\~відповідності до\~вимог ст.ст.200,\~206\~ЦПК України\~у справі\~можливо ухвалити\~рішення про\~задоволення позову\~при проведенні\~підготовчого засідання. ІV. Обставини справи, встановлені судом [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), до складу якої входить право власності на землю площею 1,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області, що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифіката на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6443 від 27.05.1997року (зареєстрований за №385). Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою розпорядилася, склавши заповіт на внуків [PERSON] та [PERSON] , однак такі своє право на спадкування за заповітом не реалізували, так як не вчинили дій, які б свідчили про прийняття спадщини. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] в тому числі і право власності на землю (середню земельну частку) площею 1,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняла її рідна дочка [PERSON] , оскільки вступила в управління та володіння її спадковим майном. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується актовим записом про народження [PERSON] №33 від 24.07.1947 року та актовим записом про шлюб №21 від 07.10.1967 року. 24.01.2006 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою не розпорядилася, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/заповіти/спадкові договори) відносно спадкодавця [PERSON] . Спадкоємець першої черги спадкування за законом дочка [PERSON] [PERSON] своє право на спадкування не реалізувала, так як не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої-третьої черг спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , право на спадкування такої в порядку ч.2 ст.1258 ЦК України отримали спадкоємці четвертої черги спадкування за законом, зокрема позивачка [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, а тому суд вважає доведеним факт того, що спадкодавець [PERSON] дійсно спільно проживала із [PERSON] з 22.12.1984року по день її смерті до [INFO] за адресою: [ADDRESS] , вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Факт проживання [PERSON] із позивачкою [PERSON] , однією сімє`ю підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 15.06.2020р. №498. Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як надає позивачці підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім`єю з [PERSON] , котра померла [INFO] , з 22.12.1984 року до дня її ( [PERSON] ) смерті за адресою: [ADDRESS] . Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) розяснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімє`ю та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Після смерті спадкодавця [PERSON] , позивачка [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області 15.06.2020р. за №498 [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала позивачка [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивачка [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Спадкоємців попередніх черг спадкування за законом та інших можливих спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] та прийняли таку, крім позивачки [PERSON] , судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцт про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копією заповіту [PERSON] ; копіями довідок, виданими виконкомом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 15.06.2020р. за №497 та №498, від 07.11.2017 року за №1390; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копіями паспорта позивачки по справі; іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно положень ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить зазначена земельна ділянка (середня земельна частка); право власності [PERSON] на спірну середню земельну частку була посвідчена Сертифікатом на право на земельну ділянку, виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено,- суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved