Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Позов мотивований тим, що 9 квітня 2017 року о 21 годині 30 хвилин по вулиці Ковельській у селищі міського типу Турійськ Волинської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) з участю автомобіля «Renault Megan», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедистів, зокрема, [PERSON] . Внаслідок ДТП остання отримала тілесні ушкодження, що належать до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та в подальшому їй було встановлено першу групу інвалідності. Вироком Турійського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована. Вказуючи, що МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій в розмірі 120131.63 гривень: 100200 гривень шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, та 19931.63 гривень шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, а відповідач у добровільному порядку витрати не компенсував, то позивач просив стягнути з відповідача 120131.63 гривень на відшкодування шкоди в порядку регресу та судові витрати. У підготовче засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 37, 38), у позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а.с. 3). Відповідач у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 36), 25 січня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення (а.с. 39). Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилався на положення статті 1191 Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою статі 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з пунктом 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Судом встановлено, що 9 квітня 2017 року о 21 годині 30 хвилин по вулиці Ковельській у селищі міського типу Турійськ Волинської області відбулася ДТП за участю автомобіля «Renault Megan», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на велосипедистів, зокрема, [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Вироком Турійського районного суду Волинської області від 31 липня 2017 року, який набрав законної сили, відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 Кримінального кодексу України, - порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило загибель кількох осіб (а.с. 5-8). Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] застрахована не була. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що належать до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, у зв`язку з чим із 10 квітня 2017 року по 10 травня 2017 року перебувала на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні та їй було встановлено першу групу інвалідності (а. с. 11, 12, 23, 24). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є , зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого та шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (пункт 26.2 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5657 [PERSON] внаслідок ДТП у період з 10 квітня 2017 року по 10 травня 2017 року перебувала на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні, у зв`язку з чим понесла витрати, що підтверджуються листами лікарських призначень, фіскальними та товарним чеками (а.с. 12-22). Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №748966 [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності (а. с. 23). 6 жовтня 2017 року представник [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). Відповідно до розрахунків Моторного (транспортного) страхового бюро України сума страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає виплаті заявнику, становить 100200 гривень, а за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої - 19931.63 гривень (а.с. 25, 26). Згідно з платіжними дорученнями № 902547 від 6 березня 2018 року та № 904858 від 15 травня 2018 року МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 120131.63 гривень (а.с. 27). У травні 2018 року позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою про відшкодування завданих збитків, однак зазначена вимога залишена останнім без виконання (а.с. 26). Аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку, що в розглядуваному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований компетентними правоохоронними органами, відповідач, як винна в ДТП особа, притягнутий до кримінальної відповідальності, позивач виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, у зв`язку з чим позивач на підставі статті 1191 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набув право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідно до зазначених вище норм матеріального права та враховуючи, що регресні зобов`язання, які виникли між сторонами у справі, входять до групи позадоговірних зобов`язань і спори, що виникають з них вирішуються у загальному порядку відшкодування збитків, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових і фактичних підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 1051 гривню; стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 1051 гривню. На підстав викладеного, статей 22, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, статей 22, 23, 24, 26, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved