Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Кредитна спілка імені о.І. Кульматицького звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11236,25 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.08.2014 р. [PERSON], яка є членом кредитної спілки, отримала кредит у позивача строком на 12 місяців в сумі 8000,00 грн. за кредитним договором №90 від 27.08.2014 р. та зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків. В якості забезпечення виконання зазначеного договору між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки №90 від 27.08.2014 р., за яким поручитель взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника [PERSON] у випадку неналежного виконання останньою грошових зобов'язань згідно договору. Відповідач [PERSON] не виконувала належним чином умови договору, в зв'язку з чим станом на 06.04.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 11236,25 грн., з яких: основна сума заборгованості - 7591,23 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 760,35 грн., нарахована пеня - 2884,67 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, письмового відзиву на позовну заяву не надали, про причини неявки в судове засідання не повідомили. В судове засідання 02.06.2015 року відповідачі не з'явилися повторно. Про дату, час, та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 30.04.2015р. та від 18.05.2015р. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.08.2014 р. між КС ім. о.І. Кульматицького та [PERSON] укладено кредитний договір №90, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) зобов'язався надати позичальнику (відповідачу [PERSON].) кредит у розмірі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних. Крім того, 27.08.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №90, відповідно до п. 2.1 якого поручитель (відповідач [PERSON].) бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язання [PERSON], що випливають з кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. На виконання вказаного кредитного договору, згідно видаткового касового ордеру від 27.08.2014 року, позивач видав, а відповідач - [PERSON] отримала кредит в сумі 8000,00 грн., відповідно до умов кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору №90 від 27.08.2014 р. сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору. Однак, відповідач свої зобов'язання згідно кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами не виконує належним чином. За весь період дії договору відповідачем - [PERSON] погашено заборгованість за кредитним договором лише на загальну суму 2500 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами №163 від 27.02.2015р., №1150 від 26.12.2014р., №1008 від 12.11.2014р. З вказаних коштів позивачем 408,77 грн. зараховано в рахунок погашення кредиту та 2091,23 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом. Таким чином, станом на 06.04.2015 року та на дату розгляду справи в суді, заборгованість [PERSON] перед КС імені о.І. Кульматицького складається з залишку непогашеного кредиту у сумі 7591,23 грн. та процентів у сумі 760,35 грн. Згідно з п.1.4 кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. строк дії договору дванадцять місяців з 27.08.2014р. до 27.08.2015р. Разом з тим, відповідно до п.п. 3 п.п. 2.1.1. п. 2.1 кредитного договору № 90 від 27.08.2014 р. кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі наявності хоча б однієї з зазначених обставин: а) затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарних місяці; або б) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або в) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 3.2 договору поруки №90 від 27.08.2014р. поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем. Поручитель відповідає по зобов'язання позичальника в повному обсязі. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не виконує зобов'язання згідно кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування коштами, виконання зобов'язання забезпечено порукою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення з відповідачів 7591,23 грн. - основної суми заборгованості та 760, 35 грн. - нарахованих процентів за користування кредитом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів 2884,67 грн. пені слід відмовити з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Таким чином, з аналізу наведених правових норм слідує висновок, що такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня за прострочку платежу може бути застосовано за умови, що правочин щодо такого забезпечення виконання зобов'язання вчинено сторонами у письмовій формі. Однак, умовами кредитного договору №90 від 27.08.2014 р. не передбачено такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як пеня. Доказів укладення іншого правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання пенею, позивачем також не надано. Посилання представника позивача на п. 3.4 договору поруки №90 від 27.08.2014р., як на підставу стягнення з відповідачів пені, суд вважає безпідставними враховуючи наступне. Відповідно до п. п. 3.4 договору поруки №90 від 27.08.2014р. якщо поручитель, протягом п'яти днів, з дня одержанні від кредитодавця повідомлення (п. 3.3), не виконає свої зобовязання, то він додатково сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1% від суми неоплачених зобов'язань за кожен день прострочення, а також відшкодовує кредитодавцю збитки, завдані таким невиконанням. Таким чином, пеня передбачена п. 3.4 договору поруки може бути застосована при невиконанні зобов'язань саме поручителем, а не позичальником та ставиться в залежність від одержання поручителем повідомлення згідно з п. 3.3 договору поруки. Натомість, як вбачається з матеріалів справи позивач нараховує пеню за невиконання зобов'язань позичальником, що не узгоджується з вимогами законодавства та умовами кредитного договору та договору поруки. Крім того, доказів надсилання поручителю повідомлення, передбаченого п. 3.3 договору, позивачем не надано. З огляду на вказане позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі свої зобов'язання за договором не виконали, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений в судовому засіданні, права позивача є порушені і підлягають захисту, а відтак позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 181,06 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial