Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

На виконанні відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист Оболонського районного суду м.Києва №2-3992/2007 від 20.06.2008 року у справі №2-3992/2007 про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з 25.07.2007 року і до його повноліття. За твердженням державного виконавця, рішення суду боржником не виконано в термін наданий йому для самостійного виконання, в зв'язку з чим державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення суду. Окрім того державний виконавець зазначив, що боржник на виклики не з'являється, жодної інформації про виконання судового рішення не надає. Зважаючи на те, що у разі виїзду боржника [PERSON] за межі України буде неможливим, або ускладненим виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва, тому державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Шевченко О.Д. просить обмежити боржника у праві виїзду за межі України. Представник ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, в своєму поданні просив його розгляд проводити за його відсутності. З огляду на положення ст. 377-1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути дане подання без виклику сторін та за відсутності державного виконавця, який про час та місце розгляду подання повідомлявся, оскільки дане подання розглядається негайно. Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням. Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст.6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням. Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з погляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Відповідно до положення ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання». Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Враховуючи наведене та з врахуванням роз'яснень, наданих Верховним Судом України 01.02.2013 року в аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м.Києві Шевченко О.Д. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] - задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed