Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 6744,22 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.10.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 3253,20 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.10.2014 року по 31.08.2016 року у розмірі 2392,96 грн.; інфляційні витрати 934,90 грн.; 3 % річних від простроченої суми 163,16 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за адресою: [ADDRESS] мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 291100. У боржників утворилась заборгованість в сумі 6744,22 грн. Відповідачу направлене рахунок попередження з пропозицією погасити борг за надані послуги у десятиденний термін. На момент подання заяви боржники не здійснили жодних заходів до повного погашення заборгованості. Ухвалою суду від 05.02.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просили застосувати до вимог строк позовної давності у межах трьох років, звернули увагу на відсутність договірних відносин з надання послуг, просили відмовити у задоволенні вимог КП «Харківводоканал». Відповідачі у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали, у зв'язку з чим згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Як вбачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3). Відповідно до статей 67,162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за № 1918 від 10 січня 2002 року передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирі [ADDRESS], власником якої є [PERSON] зареєстровані та проживають: [PERSON] власник, [PERSON] дружина, [PERSON] син та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. На [PERSON] відкрито особовий рахунок № 291100. Із розрахунку вбачається, що споживачі не оплачували за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість в розмірі 6744,22 грн., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 3253,20 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2014 року по 31 серпня 2016 року у розмірі 2393,96 грн., інфляційні втрати 934,90 грн., 3% річних від простроченої суми 163,16 грн. 07.11.2016 року по справі № 638/16403/16-ц Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з водовідведення та водопостачання в сумі 6744,22 грн., та судового збору в сумі 689 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2016 року судовий наказ скасовано. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Виходячи з викладеного, Комунальне підприємство «Харківводоканал» не пропустив строк позовної давності. Посилання відповідачів на те, що між ними та Комунальним підприємством «Харківводоканал» не укладено відповідного договору про надання послуг, у зв'язку з чим підприємство неправомірно вимагає оплату послуг є необґрунтованими, виходячи з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані сплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Належних та допустимих доказів того, що відповідачі не користувалася послугами Комунального підприємства «Харківводоканал», а також те, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» неналежним чином виконує свої обов'язки, а саме систематично ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань виконавця житлово-комунальних послуг з надання послуг щодо водопостачання та водовідведення, виконання робіт з технічного обслуговування і ремонту загального майна в багатоквартирному будинку матеріали справи не містять. Питання щодо стягнення судового збору з відповідачів на користь держави суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved