Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом, в якому просить в порядку регресу стягнути з [PERSON] 37410 гривень понесених витрат у виді регламентної виплати, а саме витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника потерпілого, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.11.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. 26.02.2018 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110000000820 від 06.11.2017 року, закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому єдине об`єднання страховиків Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило потерпілій особі за її заявою регламентну виплату в сумі 37410 гривень, що включає в себе 8910 гривень витрат на поховання та 28500 гривень витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які в порядку регресу просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, представник відповідача [PERSON] адвокат Неживок І.В. надав до суду пояснення по суті позову, в якому зазначає, що [PERSON] не повинен нести цивільно-правову відповідальність, пов`язану з відшкодуванням шкоди, оскільки причиною ДТП стали саме дії потерпілого [PERSON] . Крім того, додані до матеріалів справи товарні чеки на підтвердження сум понесених витрат є сумнівними, а товарний чек № 82 від 23.07.2018 року явно сфальсифікованим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 05.11.2017 року близько 19 години 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Біла Церква - Липовець в напрямку м. Липовець, поблизу с. Завадівка Володарського району Київської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області від 26.02.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017110000000820 від 06.11.2017 року, закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.5-7). На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Потерпіла мати [PERSON] через свого представника за довіреністю адвоката Мелех Д.О. 30.08.2018 року та 25.09.2018 року подала до МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування, додавши при цьому свідоцтво про смерть та документи, що підтверджують витрати на поховання та придбання надгробного пам`ятника загальною вартістю 37410 гривень (а.с.8, 18). На підставі накладної мазанину «Реквієм» № 82 від 23.07.2018 та товарного чеку ФОП [PERSON] від 12.09.2018 року [PERSON] було нараховано та виплачено 37410 гривень страхового відшкодування, що включає в себе 8910 гривень витрат на поховання та 28500 гривень витрат на спорудження надгробного пам`ятника (а.с. 25-28, 57, 59). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого . При цьому вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України). Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 року у справі N 450/4163/18 , провадження N 61-69св21. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до п.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом». Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 78, 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що оскільки автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є об`єктом підвищеної небезпеки, факту будь-якої непереборної сили або умислу потерпілого виявлено не було, МТСБУ відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило потерпілій [PERSON] 37410 гривень понесених витрат у виді регламентної виплати, а саме витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, в результаті чого має право на її регресне відшкодування, а тому позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання представника відповідача адвоката Неживка І.В. на те, що [PERSON] не повинен нести цивільно-правову відповідальність, пов`язану з відшкодуванням шкоди, оскільки причиною ДТП стали саме дії потерпілого [PERSON] , суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. А посилання на те, що додані до матеріалів справи товарні чеки на підтвердження сум понесених витрат є сумнівними, а товарний чек № 82 від 23.07.2018 року явно сфальсифікованим, не підтверджено належними та допустимими доказами у відповідності ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2270 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 903118 від 02.03.2021 року (а.с. 4), які суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.

Outcome: approved