Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: 16.03.2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою. 03.04.2019 представник позивача [PERSON] -адвокат Саюк Н.В. звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] одержала від [PERSON] в позику гроші в сумі 4000 доларів США, які зобов`язалася віддати в строк до 25.06.2008, проте незважаючи на неодноразові звернення з вимогою повернути грошові кошти не реагує, з часу отримання позики до моменту звернення до суду з даним позовом жодних коштів не повернула. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2009 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на момент постановлення рішення становило 30800 грн. Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2016 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою за період з 11.04.2009 по 15.03.2016. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2019 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 16.05.2016 та призначено справу до розгляду в загальному порядку. З урахуванням змінених позовних вимог від 01.04.2019 стягненню з [PERSON] підлягають 6405,00 грн. процентів (3% річних) за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016, 37074,54 грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.04.2009 по 15.03.2016, 8000 грн. витрат на правову допомогу, які позивачу довелось понести у зв`язку з умисним тривалим ухиленням відповідача від повернення позики для стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат. 07.05.2019 від представника відповідача [PERSON] -адвоката Госедла О.Д. поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вони змінений позов вважають безпідставним та поданим з численними порушеннями норм матеріального та процесуального права, і відповідно, у задоволенні якого варто відмовити. Так до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких грунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача, адже підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, оскільки предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в натеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо. Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Позивач у первинному позові просила стягнути зі [PERSON] 20121 грн. 45 коп. процентів за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016, що є предметом позову. Підставою позову були обставини справи ї їхнє обгрунтування з посиланням на ч. 1 ст. 599 і ч. 2 ст.625 ЦК України, а також відповідні розрахунки. В заяві про зміну позовних вимог представник позивача змінює і підставу позову, оскільки додає велику кількість нових обставин, які крім того є також неприйнятними в цій страві. Також представник позивача додає аж 4 нових позовних вимоги, що є новим предметом возову по суті. Позивач та її представник одночасно вирішили змінити як предмет так і підставу позову. Ця процесуальна дія є нікчемною і не може бути прийнята судом. Крім того, виходячи з суті закону, правовідносин і правової позиції Верховного Суду України, між сторонами після ухвалення Надвірнянським районним судом рішення від 10.04.2009 не виникло нових зобов`язальних відносин, а лише відбулось визнання і фіксація суми зобов`язання у національній валюті-гривні. Верховний Суд України у своїй постанові від 02.03.2016 № 6-2491цс15 висловився про те, що статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Індекс інфляції застосовується лише до гривневих зобов`язань і щодо цього є усталена судова практика та чинне законодавство. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Окрім цього заначає, щодо розрахунки заборгованості, викладені у першому варіанті позову, є явно неправильні. Так, рішенням Надвірнянського районного суду від 10.04.2009 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] і зобов`язано виплатити 30800 грн. 3 % річних за період з 11.04.2009 по 15.03.2016 становить 6405 грн. Це також фактично визнає представник позивача у новій заяві про зміну позовних вимог, адже просить саме про цю суму в якості 3% річних. Вимоги про\~виплату витрату\~втрат спричинених\~інфляцією є\~неправомірними,\~адже зобов`язання\~первинне зафіксовано\~в доларах\~США,\~а сума\~до виплати\~була зафіксована\~в гривнях\~за офіційним\~курсом станом\~на день\~постановлення рішення,\~адже лише гривня є офіційним і можливим засобом розрахунків на території України. Вимога про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. є також нікчемною, адже вона не містилась у початковому позові від 15.03.2016. Крім того [PERSON] оплатила частину боргу. Так 18.12.2018 нею було надіслано 7000 грн., 09.01.2019 5000 грн., а 25.02.2019 р. 4000 грн., про що є підтвердження у вигляді квитанцій. Просить відмовити у задоволенні заяви про зміну позовних вимог від 01.04.2019. Також просить визначити суму грошового зобов`язання за користування позикою в розмірі 6405,00 грн., в решті позовних вимог відмовити. Стислий виклад позиції позивача: Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак від позивача поступила заява, в якій просить дану справу розглядати у її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримують повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Просить стягнути з відповідача на її користь підлягають 6405,00 грн. процентів (3% річних) за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016, 37074,54 грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.04.2009 по 15.03.2016, 8000 грн. витрат на правову допомогу. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав часткого з підстав, зазначених у відзиві на позов. Просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 6405,00 грн. процентів за користування позикою (3% річних). В решті вимог позову відмовити. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2019 заочне рішення Надвірнянського районного суду від 16.05.2016 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.07.2019 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] одержала від [PERSON] в позику гроші в сумі 4000 доларів США, які зобов`язалася віддати в строк до 25.06.2008. Однак відповідач в заначений строк добровільно грошові кошти не повернула. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2009 задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на момент постановлення рішення становило 30800 грн. (а.с. 3). Заочним рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2016 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою за період з 11.04.2009 по 15.03.2016 (а.с. 30-31). Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2019 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 16.05.2016 та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 116-117). 31.03.2019 [PERSON] направляла [PERSON] письмову вимогу про сплату процентів за користування позикою (а.с. 133). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щосмісячно до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено, що між відповідачем та позивачем існував письмовий договорів позики, згідно якого позивач передала, а відповідач отримала певну суму коштів з обумовленим між ними строком повернення коштів. Заборгованість відповідача перед позивачем згідно рішення Надвірнянського районного суду від 10.04.2009 становить 30800 грн. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних, з урахуванням боргу у розмірі 30800,00 грн., за період з 11.04.2019 по 15.03.2016 становить 6405,00 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат, заподіяних інфляцією, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів етелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки шикають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки жуть виникати з рішення суду. Виходячи з аналізу норм закону між сторонами після ухвалення Надвірнянським районним судом рішення від 10.04.2009 не виникло нових зобов`язальних відносин, а лише відбулось визнання і фіксація суми зобов`язання у національній валюті-гривні. Верховний Суд України у своїй постанові від 02.03.2016 № 6-2491цс15 зазначив, що статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Індекс інфляції застосовується лише до гривневих зобов`язань. Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. (Постанова Верховного Суду України у справі від 27 січня 2016р. у справі № 6-771 цс 15). Тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача втрат, заподіяних інфляцією, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на її користь 6405,00 грн. процентів (3% річних) за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016, 37074,54 грн. інфляційного збільшення боргу за період з 11.04.2009 по 15.03.2016, а всього на загальну суму 43479,54 грн. При цьому позивачем було сплачено 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 0.0.1305375591 від 22.03.2019. Однак враховуючи, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 6405,00 грн. процентів за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016 на користь позивача [PERSON] , та враховуючи, що позовна заява підлягає до задоволення на 14,73%, за розгляд справи судом, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1178,40 гривень судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України про судовий збір (особа з інвалідністю II групи згідно посвідчення серії [NUMBER] ). Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: На підставі наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 6405,00 грн. процентів за користування позикою в період з 11.04.2009 по 15.03.2016. В задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 37074,54 грн. втрат, заподіяних інфляцією в період з 11.04.2009 по 15.03.2016 слід відмовити. Вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених витрат на професійну правничу допомогу слід задовільнити частково, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1178,40 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог. Також на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід держави. На підставі\~ст.ст.\~11,\~625,\~1046,\~1048,\~1049\~ЦК України,\~

Outcome: approved