Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач внаслідок роботи на підприємстві відповідача в період з 31.03.2012 року по 04.06.2018 року, в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання. Проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого встановлено вину відповідача у його виникненні. Первинним оглядом МСЕК 29.10.2020 позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% та встановлено третю групу інвалідності. Причина інвалідності - профзахворювання. У зв`язку з отримання ушкодження здоров`я позивач змушений періодично проходити стаціонарне лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль, обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, міжлопатковій області, що посилюються при незначному фізичному навантаженні, ході, переміні положення тіла, з ірадацією в обидві нижні кінцівки по задньо-боковій поверхні до стопи, від шиї з ірадацією в плечовий пояс, тягнучий біль у руках, оніміння в кінцівках (переважно нижніх). Його мучать часті судоми задньої групи м`язів стегон та гомілок, з`явилась слабкість в ногах, більше в стопах. Він не в змозі стояти на п`ятках, змушений рухатись виключно з палицею тощо. Негативні наслідки захворювання позначаються на душевному та фізичному станах позивача, який не може виконувати чоловічу роботу, змушений просити про допомогу у рідних, не може матеріально забезпечувати свою родину, що викликає в нього почуття неповноцінності та завдає йому моральних страждань. Тому просить суд стягнути з ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД» на його користь 230 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Процесуальні дії у справі. 04.08.2021 позовна заява надійшла до суду. 09.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем знаходження відповідача. Інших заяв та клопотань від сторін не надходило. Відзив на позов відповідачем у встановлений строк не подано. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] у період з 31 березня 2012 року по 04 червня 2018 року працював на підприємстві відповідача за фахом машиніст-трубоукладач у будівельно-монтажному управлінні №2. 04 червня 2018 року звільнився у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.10,15). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.08.2020, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром дисциркуляторної енцефалопатії у сполученні з: вегетативно-сенсорною полінейропатією кінцівок, мієлорадикулонейропатією, попереково-крижовою, зі стійким виражденим больвим синдромом та статико-динамічними розладами (на фоні стенозу хребтового каналу на рівні L3- L4; L4- L5, СПО: 14.09.2017р. - лямінектомія L4, фаромінотомія L3- L4; L5-S1 з 2-х сторін; транспедикулярна стабілізація титановою системою «Інтерло»), нижнім парапарезом до грубого в стопах, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ступеня, деформуючого артрозу та періартрозу, ліктьових суглобів, ПФ другого ступеня, остеоартрозу та періартрозу колінних суглобів, ПФ другого ступеня, порушенням трофіки кістей (а.с.16-20). Вказаний діагноз встановлений медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Український НДІ промислової медицини 04.08.2020 (а.с.25-26). Згідно з пунктами 17,18 вказаного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом трубоукладача з 31.03.2012 по 04.06.2018 працівник підпадав під дію загальної вібрації, де показники перевищували гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця. Причиною виникнення професійного захворювання є загальна вібрація, еквівалентний рівень якої перевищує допустимий рівень на 2 дБА (67дб при ГД - 65 дБ) згідно з ДСН.3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної локальної вібрації». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] первинно 29.10.2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% по вібраційній хворобі з 19.10.2020 до 01.11.2021 та третю групу інвалідності. Причина інвалідності - профзахворювання. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка праця в умовах вібрації (а.с.21-22). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками із медичної карти стаціонарного хворого, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.23-24, 27-29). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60%, встановлення третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання змінилися образ та якість життя позивача. Ушкодження здоров`я, неможливість працювати у звичайних виробничих умовах, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, перенесення фізичного болю, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 06 років 02 місяці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, який встановлений в розмірі 60%, та третю групу інвалідності, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 150000,00 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial