Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Малотурянська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області в особі сільського голови [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просили поновити строк на звернення в суд з даним позовом, визнати недійсним та скасувати рішення Малотурянської сільської ради від 24 лютого 2002 року про надання земельної ділянки [PERSON] та стягнути з відповідачки судові витрати. Свої вимоги мотивували тим, що в провадженні Долинського районного суду є справа № 343/2164/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та Малотурянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Малотурянської сільської ради від 07.05.2010 року, визнання недійсним державного акту ЯЛ № 271570 та скасування його реєстрації. З матеріалів даної справи Малотурянській сільській раді стало відомо, що рішенням сесії сільської ради від 24.02.2002 року [PERSON] надана земельна ділянка, площею 0,15 га, в районі качалки, нижче озера, з правом приватизації. Згідно плану земельної ділянки, виготовленого ФОП [PERSON], показано розміри земельної ділянки площею 0,1417 га та накладено цю ділянку на карту проекту індивідуальної житлової забудови мікрорайону «Сонячний», який був виготовлений Малотурянською сільською радою в 2009 році. З цього видно, що земельна ділянка, яка надана [PERSON] рішенням Малотурянської сільської ради Долинського району від 24.02.2002 року, входить в площу земельної ділянки 34 га, яка була введена в межі населеного пункту с.Мала Туря в 2007 році (рішення Івано-Франківської обласної ради від 25.05.2007 р). Таким чином, земельна ділянка [PERSON] до 2007 року знаходилась за межами населеного пункту с.Мала Туря Долинського району і не перебувала в розпоряджені сільради на час винесення спірного рішення. [PERSON] цього, в рішенні від 24.02.2002 року вказано, що земельна ділянка площею 0,15 га, надана [PERSON], знаходиться біля качалки, а з листа ПАТ «УКРНАФТА» НГВУ «Долинанафтогаз» вбачається, що охоронна зона свердловини «Лопянка» до 2008 року становила 150 метрів, а площа земельної ділянки 0,36 га. Після ліквідації свердловини у 2008 році охоронна зона становить 50 метрів, отже земельна ділянка [PERSON] знаходилась ще і в охоронній зоні свердловини. Дана земельна ділянка була надана відповідачці незаконно, отже рішення Малотурянської сільської ради є незаконним і підлягає скасуванню, у звязку з чим сільська рада звернулася в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача сільський голова [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, додатково зазначивши, що оспорюване рішення сільської ради від 24.02.2002 року є незаконним, тому що видано неправомочним органом, спірна земельна ділянка знаходилася за межами села, в охоронній зоні НГВУ «Долинанафтогаз», ця ділянка в натурі на місцевості не відбивалася, межі не встановлювалися, графічні матеріали не виготовлялися, в рішенні не вказано конкретне місце та розміри земельної ділянки, згідно погосподарських книг ця ділянка за відподачкою ніколи не обліковувалася. Просила позов задоволити, визнати недійсним та скасувати рішення сільської ради від 24.02.2002 року про надання відповідачці земельної ділянки, поновивши сільській раді строк на звернення в суд з даним позовом як пропущений з поважних причин. Представник відповідачки [PERSON] згідно довіреності від 24.12.2015 року [PERSON] позов не визнав та подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. При цьому пояснив, що рішенням Малотурянської сільської ради від 24.02.2002 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. З часу передання даної земельної ділянки вона постійно сплачує податок на землю і користується нею. [PERSON] того, сільська рада знала про наявність у відповідачки цієї земельної ділянки і її місце розташування, про що свідчить відповідь Малотурянської сільської ради від 22.05.2008 року, в якій зазначається, що її земельна ділянка знаходиться в районі «Качалки». [PERSON] звернулася з письмовою заявою до компетентного органу сільської ради і отримала законне рішення про надання їй земельної ділянки. Дане рішення, відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», могло бути зупинено сільським головою у 5-ти денний строк з моменту його прийняття. Також сільська рада мала всі можливості у встановлений законом 3-річний термін звернутися до суду, однак зробила це з пропуском строку позовної давності. Будь-яких поважних причини пропуску даного строку не існує, оскільки про оспорюване рішення сільська рада знала з моменту його постановлення, про що також свідчить відповідь на заяву [PERSON] від 22.05.2008 року. [PERSON] того, сільський голова згідно з п.14 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» може звернутися з позовом до суду тільки щодо визнання незаконним актів інших органів місцевого самоврядування, а не своєї ради. З цих підстав просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов слід задоволити, виходячи з наступного: Частинами першою та другою статті 116 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до п. 12 Перехідних положень цього кодексу (що був чинний на час виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно з рішенням Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 24.02.2002 року (а.с. 8), відповідачці [PERSON] надано земельну ділянку, площею 0,15 га, в районі качалки нижче озера, з правом приватизації. Як вбачається з рішення Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 428-25/05 від 24.11.2005 року (а.с. 3), сільська рада просила дати згоду на зміну (збільшення) межі населеного пункту с.Мала Туря в урочищі «Гуркало» на 34 га за рахунок земель запасу сільської ради для розширення житлово-громадської забудови. Своїм рішенням № 447-21/2005 від 20.12.2005 року (а.с. 4) Долинська районна рада надала згоду на таке збільшення. Рішенням Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 313-12/08 від 25.01.2008 року (а.с. 5) сільська рада затвердила генплан забудови с.Мала Туря на період до 2017 року. Згідно рішення Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 556-19/09 від 10.03.2009 року (а.с. 6), затверджено проект індивідуальної забудови мікрорайону «Сонячний» в с.Мала Туря. Таким чином судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,15 га, в районі качалки, нижче озера, надана [PERSON] рішенням Малотурянської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 24.02.20102 року на час прийняття цього рішення знаходилася за межами населеного пункту с.Мала Тур»я і введена в межі населеного пункту тільки в 2007 році та на даний час належить до мікрорайону «Сонячний». Даний факт визнають і представники відповідачки. За таких обставин суд вважає винесене Малотур»янською сільською радою 24.02.2002 року рішення про надання [PERSON] земельної ділянки, площею 0,15 га, в районі качалки, нижче озера, з правом приватизації, незаконним (недійсним), оскільки сільська рада перевищила свої повноваження, тому що дана земельна ділянка на той час знаходилася за межами населеного пункту, а розпорядження такими землями належало до компетенції відповідних органів виконавчої влади (РДА), а тому дане рішення слід скасувати. При цьому суд також враховує, що спірна земельна ділянка відповідачці в натурі на місцевості не відбивалася, межі не встановлювалися, графічні матеріали не виготовлялися, про що ствердила в судовому засіданні представник позивача і будь-яких доказів на спростування цього факту відповідачка та її представники суду не надали. [PERSON] того, з оспорюваного рішення вбачається, що в ньому не вказано конкретне місце та розміри земельної ділянки, не зазначено її цільового призначення, що також свідчить про незаконність даного рішення. Як вбачається з погосподарських книг Малотур»янської сільської ради за період з 1991 р. по 2005 р. (а.с. 48-50), за господарством [PERSON], в якому проживала його дочка відповідачка [PERSON], починаючи з 1993 року облікується 0,5014 га землі. В 2002 році розміри земельної ділянки не змінилися, що свідчить про те, що спірна земельна ділянка за відповідачкою ніколи не облікувалася. Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, про оспорюване рішення від 24.02.2002 року Малотурянській сільській раді стало відомо в 2015 році під час розгляду в Долинському районному суді цивільної справи № 343/2164/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та Малотурянської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Малотурянської сільської ради від 07.05.2010 року, визнання недійсним Державного акту ЯЛ № 271570 та скасування його реєстрації, оскільки раніше відповідачка дане рішення сільській раді не надавала. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначається у правовій позиції Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (у справі № 6-152цс14) для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За таких обставин суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк на звернення в суд з даним позовом, а тому даний строк йому слід поновити. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки про те, шо відповідь Малотурянської сільської ради № 82 від 22.05.2008 року на її заяву (а.с. 29) свідчить про те, що позивачу було відмомо про оспорюване рішення про надання їй земельної ділянки, оскільки в цій відповіді ніяким чином не йдеться про оспорюване рішення. Також критично суд оцінює пояснення представника відповідачки про те, що у відповідності до п.14 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова може звернутися з позовом до суду тільки щодо визнання незаконним актів інших органів місцевого самоврядування, а не своєї ради, оскільки згідно з п.4 рішення Конституційного суду України від 6 липня 1999 року в справі N 1-25/99 N 7-рп/99, сільський голова як особа, що має представницький мандат, виступає від імені виборців, зокрема, представляє територіальну громаду, сільську раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян тощо; звертається до суду з питань визнання незаконними актів відповідних органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів. Вищенаведене свідчить про те, що сільський голова, як головна посадова особа територіальної громади, має право звертатися від імені і в інтересах громади з позовом до суду про визнання незаконними актів відповідних органів, незалежно від того, якими саме органами були прийняті ці акти. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 12,17,116,125,126,158 Земельного кодексу України, 12,25,26,42,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved