Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Козівська районна державна адміністрація Тернопільської області в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON], [INFO] звернулася у комісію з питань захисту прав дитини Козівської районної державної адміністрації із відповідною заявою про позбавлення батьківських прав батька - [PERSON]. [INFO] мати дитини - [PERSON] померла, а вона залишилась проживати разом із своєю бабусею [PERSON] у с.Велика Плавуча Козівського району Тернопільської області, що підтверджується характеристикою Великоплавучанського навчально-виховного комплексу «Загальньноосвітній навчальний заклад I-II ступенів - дошкільний навчальний заклад» від 21.03.2017 року №11. [PERSON]. жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям в школі, не відвідує батьківські збори, не приділяє належної уваги вихованню своєї дитини. Зі слів дитини та її бабусі, відповідач отримує частину пенсії у зв'язку із втратою годувальника на [PERSON] і лише ці кошти передає своїй дочці; ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо неї, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не виявляє бажання спілкуватися і не бере участі у її вихованні тощо. Згідно з висновку органу опіки та піклування від 10.05.2017 року №01-245/01-33 винесено рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо дочки [PERSON]. У зв'язку з цим, просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді від 24.05.2017 року відкрито провадження у цій справі. Ухвалою попереднього судового засідання від 14.09.2017 року постановлено призначити справу до розгляду у судовому засіданні. 07.06.2018 року в судовому засіданні донька - [PERSON], будучи допитаною судом на підставі ст.171 СК України зазначила, що батька бачила дуже рідко, протягом семи років не поводив себе як батько, бабуся (мати відповідача) була причиною скандалів між ними, ображала остання як її, так і її покійну маму, батько не намагався з нею поговорити, не приймав участі у виборі професії, робив усе не так. Окрім цього, повідомила, що спілкуватися та помиритися з батьком бажання, станом на теперішній час, немає і хоче всього цього позбутись. В процесі допиту свідка [PERSON] (хресний батько) зазначила, що відносин з хресним батьком не має жодних, а бабуся (мати батька) негативна людина і не зважає на думку оточуючих. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 07.06.2018 року, зазначила, що після смерті її дочки доглядає за своїми внуками, після похоронів батько [PERSON] - [PERSON] був у них один раз, три роки тому помер і її чоловік, зосталась сама з дітьми. Вказала на те, що дозволу відповідач у виготовленні паспорта своїй дочці не дав, вчинити інших будь-яких дій, де потребується його згода як батька видається для неї неможливим, щодо порад своїй дочці у будь якій ситуації відмовлявся, та жодного разу не запропонував дитині приїхати жити до нього. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 07.06.2018 року зазначила, що як класний керівник [PERSON], батька у школі не зустрічала, успіхами такий не цікавився. Свідок [PERSON], в судовому засіданні 07.06.2018 року, зазначила, що вихованням [PERSON] займалася і займається бабуся, батька бачила лише раз на останньому дзвонику у школі, про родину [PERSON] у селі Велика Плавуча відзиваються добре, вказала, що порядні люди. [PERSON] може охарактеризувати з позитивної сторони, мудра, вихована та доброзичлива. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне, що являється [PERSON] хресним батьком; приїжджав з подарунками та гарним настроєм до неї; на сороковий день після смерті екс-дружини [PERSON] бабуся дитини казала, що не віддасть дітей їм; неодноразово приїжджав до школи де вчилась [PERSON], однак директор як бачив одразу ж втікав; щодо паспорту, зазначив, що все, що сказано - не дає дозвіл тощо, брехня. Щодо дій, які вчиняв його брат стосовно примирення зі своєю донькою йому не відомі. В судове засідання представник Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяви, відповідно до яких остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити судове засідання без її участі та просить внести зміни до позовних вимог, а саме щодо стягнення аліментів з відповідача у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач - [PERSON] у судове засідання з розгляду цієї справи не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. Представник третьої особи - Козівського відділення Теребовлянської місцевої прокуратури в судове засідання жодного разу не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про дати судових засідань повідомлявся належним чином. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України у відсутності учасників справи. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, зібраним в ході розгляду справи та беручи до уваги, що додаткових клопотань про виклик свідків та витребування доказів від сторін не надходило, дійшов до наступного висновку, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого Білецькою сільською радою Тернопільського району 18.02.2002 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). [INFO] [PERSON] (мати [PERSON]) померла у віці 36 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно із характеристики Великоплавучанського навчально-виховного комплексу «загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів - дошкільний навчальний заклад» від 21.03.2017 року №11, [PERSON] проживає із бабусею та молодшою сестрою [PERSON], бабуся активно займається вихованням внучки, стежить за її успішністю, за її побутовими умовами, харчуванням, одягом, регулярно спілкується із вчителями, цікавиться результатами навчання та поведінки дитини, реагує на рекомендації педагогів. Батько [PERSON] не цікавиться життям дочки у школі, не відвідує батьківські збори, не приділяє належної уваги вихованню дитини (а.с.7). Згідно з висновку органу опіки та піклування Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 10.05.2017 № 01-245/01-33, комісія з питань захисту прав дитини вирішила вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] (зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]) щодо дочки [PERSON], [INFO] (зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) (а.с. 14). Відповідно до рішення №12 комісії з питань захисту прав дитини Козівської районної державної адміністрації від 20.04.2017 року вирішено, серед іншого, вважати за доцільне: позбавити батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO] (зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]) щодо дочки [PERSON], [INFO] (зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]) (а.с.31). З пояснень свідків, які були допитані судом в судовому засіданні 07.06.2018 року, вбачається, що [PERSON] самостійно займається вихованням внучки [PERSON], [INFO], а батько - [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає. В судовому засіданні встановлено та підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.03.2017 року, що [PERSON] проживає разом із своєю бабусею [PERSON], 1952 року народження, сестрою [PERSON], 2005 року народження за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відтак, судом встановлено, що вищенаведеними доказами, серед іншого, підтверджується байдуже ставлення батька до доньки, його безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, навчання та її розвитку тощо. Окрім цього, судом не встановлено будь-яких об'єктивних, незалежних особисто від відповідача причин такого ставлення до своєї доньки, її виховання чи причин, які б виправдовували поведінку відповідача чи таке ставлення до дитини та її виховання, а також таке ставлення самої дитини до свого батька. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, не займається її вихованням та не піклується про неї, не проявляє інтересу до стану її здоров'я, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, а сама [PERSON] не бажає змінити свою позицію по відношенню до свого батька і наполягає на позбавленні батьківських прав [PERSON], суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO]. Крім того, відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, задовольняючи позов в повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved