Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 11 серпня 2021 року адвокат Орець Н.І. звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом, в якому просить скасувати арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , який накладений постановою старшого державного виконавця Терепи Р.В. 28.02.2008. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником цілої житлової квартири [ADDRESS] внаслідок приватизації Ѕ квартири. 28.02.2008 Друга Тростянецька державна нотаріальна контора зареєструвала арешт нерухомого майна та об`єкт обтяження Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Підставою обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н 28.02.2008, ВДВС Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, старшим державним виконавцем Терепою Р.В. Згідно з відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна помилково власником Ѕ частини квартири вказаний [PERSON] , хоча станом на 30 серпня 2007 року Ѕ частина квартири була ним подарована позивачу. До цього часу арешт на Ѕ частину квартири не знятий. Позивач має намір продати квартиру, однак обтяження у вигляді арешту перешкоджає розпоряджатися своїм майном. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 15.09.2021 у судове засідання позивач не з`явилися, однак подала на адресу суду заяву, у якій просить слухати справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує, від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відмовляється. 14.09.2021 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій остання просила розглянути справу у її відсутність. Щодо прийняття рішення у справ покладається на розсуд суду. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Представник відповідача Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Оскільки представник відповідача Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 2007 року є власником житлової квартири [ADDRESS] внаслідок приватизації Ѕ квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 15.01.2003 (а.с. 36) та згідно з договором дарування частини квартири від 30.08.2007 (а.с. 37). Факт власності на квартиру позивача також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на рухоме майно, яка сформована 25.05.2021 (а.с. 28). 28.02.2008 в 17:02:38 за № 6691387 реєстратором: Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою був зареєстрований арешт нерухомого майна на об`єкт обтяження 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.24). Підставою обтяження є Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н 28.02.2008, винесена ВДВС Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області старшим державним виконавцем Терепою Р.В.(а.с.24). Згідно з відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником 1/2 квартири вказаний [PERSON] , хоча станом на 30 серпня 2007 року 1/2 квартира була ним подарована позивачу (а.с.25-26). 28.09.2020 адвокатом Орець Н.І. був зроблений адвокатський запит в Ладижинський міський відділ ДВС (а.с. 15-16), на який надана письмова відповідь начальника Ладижинського МВ ДВС Тараса Зайка за № 8333 від 02.11.2020, згідно з якою відділ ДВС не може видати копію постанови про арешт нерухомого майна боржника від 28.02.2008, оскільки постанова державного виконавця про арешт майна боржника була винесена в 2008 році справу було передане до архіву на початку 2009 року. Термін зберіган\-ня документів в архіві відповідно до Інструкції з діловодства становить три поки, у зв`язку з чим, надати копію постанови про накладення арешту - неможливо (а.с. 17). 29.10.2010 старшим державним виконавцем відділу ДВС Ладижинського міського управління юстиції Лавренчук О.І. була винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню № 8029280. В Постанові зазначено, що виконавчий лист № 2-47, виданий 05.04.2008 Ладижинським міським судом про стягнення боргу в сумі 32 335 грн 87 коп. повернути стягувану. Також в цій Постанові зазначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 13-14). Але до цього часу арешт на 1/2 квартири не знятий. Цей факт підтверджений інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25.05.2021 (а.с.28). Згідно з відповіддю в.о. начальника Ладижинського МВДВС Буріліної Л.В. - припинити обтяження (зняти арешт) б/н від 28.02.2008 на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] неможливо, оскільки відповідно до п.2 розділ XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Тобто, всі виконавчі провадження, завершені до 01.01.2017 знищені. Відомості щодо накладення вказаних вище обтяжень у відділі відсутні. Станом на 24.06.2021 [PERSON] згідно з обліковими даними відділу та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження боржником не значиться (а.с. 40). Позивач в іншій спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право на користування та розпоряджання своїм майном не може. V. Оцінка Суду. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 59 Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове звернення стягнення з боржника в порядку, врегульованому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, ст.50 Закону, відповідно до якої першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Отже, звернення стягнення на об`єкти нерухомості здійснюються у виключному випадку у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У даній справі державний виконавець звернув стягнення на Ѕ квартири [ADDRESS] , що призвело до незаконного обмеження позивача [PERSON] у вільному володінні та користуванні своїм майном, а саме - права власності на житло. У цьому випадку, державний виконавець не з`ясував належність квартири [PERSON] боржнику [PERSON] . При виконанні судового рішення, державний виконавець хоча і переслідував легітимну мету, спрямовану на задоволення вимог стягувача, проте примусове стягнення на майно боржника повинно відбуватись у повній відповідності до вимог закону, тому втручання в мирне володіння майном, особи, яка не є боржником, вчинене з порушенням встановленої національним законом процедури, не може вважатись правомірним. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Судом звертається увага на те, що на даний час виконавче провадження про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 32 335 грн 87 коп. не перебуває на виконанні, оскільки 29.10.2010 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Тому, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та скасувати арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належить їй на праві власності згідно з договором дарування.

Outcome: approved