Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом, про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в сумі 3921,31 гривень, вказавши, що відповідачі зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за воду і послуги каналізації не вносять, у зв'язку з чим за період з 01.02.2011 року по 31.03.2013 року утворилась заборгованість на вищезазначену суму. Судові витрати у розмірі 243,60 гривень просить віднести на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача Нечет О.В. підтримала позов в повному обсязі. Також пояснила, що за період з 01.02.2011 року по 31.03.2013 року відповідачі здійснювали певну кількість оплат, але оскільки у призначенні платежів не зазначалось, на погашення якої саме заборгованості вони спрямовані, то позивачем зазначені кошти зараховувались в рахунок погашення заборгованості позивачів, що існувала до лютого 2011 року. Проти застосування строку позовної давності заперечувала, оскільки позовна заява була подана у встановлений законом строк, з урахуванням звернення до суду із заявою, про видачу судового наказу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що на момент розгляду справи по суті, він не оспорює надання послуг КП «Водоканал» та їх вартість, однак вважає що позивач необґрунтовано не зарахував платежі на загальну суму 1112,61 гривень, які були здійснені у період з 01.02.2011 року по 31.03.2013 року, в рахунок погашення заборгованості саме за цей період. Зазначені платежі здійснювались за квитанціями, які надсилав КП «Водоканал», і цілком відповідають сумі нарахувань за попередній до оплати місяць, що свідчить про цільове призначення платежу. Крім того у касі, при сплаті вищевказаних коштів, відповідачі завжди зазначали, що сплачують надані послуги саме за минулий до оплати місяць. Також представник відповідача просив застосувати до частини вимог строк позовної давності. Таким чином, вважав за можливе стягнути з відповідачів заборгованість, яка відповідно до його розрахунку становить 3042,02 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином. Щодо причин своєї неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду, суду не надав. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації. Згідно ст. 64 ЖК України повнолітні члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, несуть солідарну майнову відповідальність за зобов'язаннями договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.3, 10, 11, 16), і за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2013 року їм надавались послуги КП «Водоканал», що також не заперечуються відповідачами. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради №546 від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення» (а.с.46), збір абонентної платні з населення за водовикористовування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг. Вартість вказаних послуг була затверджена, в тому числі, рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради №554 від 24 грудня 2008 року (а.с.43-45), №267 від 24 жовтня 2010 року (а.с.36-40, 74), №113 від 19 квітня 2013 року (а.с.41-42), які є чинними, та не оспорені у встановленому законом порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] оплату за послуги щодо вказаного періоду в належному розмірі не вносили, у зв'язку з чим за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2013 року утворилась заборгованість по оплаті за воду та послуги каналізації (а.с.5, 34, 47-51). При цьому суд вважає, що розмір заборгованості, вказаний у позовній заяві, не в повному обсязі відповідає фактичним обставинам справи. Так у позові ставиться питання про стягнення з [PERSON], [PERSON] оплату за надані послуги в сумі 3921,31 гривень. Однак з розрахунку позивача (а.с.47-51) вбачається, що відповідачі своїми платежами у березні 2011 року, травні 2011 року, серпні 2011 року, січні 2012 року, цілеспрямовано здійснювали оплату послуг, наданих за попередній до платежу місяць. Спрямування цих коштів на погашення заборгованості щодо інших періодів, суд вважає необґрунтованим. Платежі, здійсненні відповідачами у липні 2011 року та листопаді 2011 року також мали цілеспрямований характер, про що свідчить вартість складових послуг, нарахованих за попередні до платежу місяці, однак містили переплати на загальну суму 161,81 гривень, і на переконання суду, тільки цю суму переплати, а також платіж від лютого 2011 року в сумі 96,59 гривень, можливо спрямувати на погашення заборгованості, що виникла до лютого 2011 року. Зазначені обставини, в частині розміру сплачених коштів, також узгоджуються з розрахунком представника відповідача (а.с.78-81), та квитанцією від 31 січня 2012 року (а.с.82). Таким чином заборгованість [PERSON], [PERSON] за наданими КП «Водоканал» у період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2013 року послугами становить 3067,1 гривень (3921,31 гривень нарахованих послуг «-» 854,21 гривень, цілеспрямовано сплачених на їх погашення). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, про що клопоче представник відповідача [PERSON] (а.с.19зв.). Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З наданих суду розрахунків (а.с.5, 34, 47-51, 78-81) вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01 лютого 2011 року по 31 березня 2013 року. При цьому, у зазначеному періоді (березень, травень, липень, серпень, листопад 2011 року, січень 2012 року) відповідачами оплачувались надані позивачем послуги. Вказані платежі суд розцінює як дії, що свідчить про визнання відповідачами свого боргу. Крім того, позивач звертався в наказному провадженні із заявою про стягнення з відповідачів вказаної у позові заборгованості (а.с.35), однак судовий наказ було скасовано ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2014 року у справі ЄУН №337/676/14-ц провадження №2-с/337/21/2014 (а.с.6). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про переривання перебіг позовної давності відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 264 ЦК України. Згідно з положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial