Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Наказом № 199-к від 01.10.1985 року [PERSON] прийнята на роботу у Антонінську районну лікарню №1 на посаду сестри медичної палатної терапевтичного відділення. Наказом № 38-к від 23.02.2011 року [PERSON] переведена на посаду сестри медичної палатної терапевтичного відділення загального профілю Антонінської районної лікарні №1. Наказом № 159-к від 30.08.2013 року у звязку з реорганізацією Антонінської районної лікарні №1 шляхом приєднання до Красилівської центральної районної лікарні [PERSON] зараховано на посаду сестри медичної палатної терапевтичного відділення загального профілю Антонінського підрозділу Красилівської центральної районної лікарні. Наказом № 43-к від 31.03.2016 року [PERSON] звільнено з роботи з 01.04.2016 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням чисельності працівників. Вважаючи своє звільнення незаконним, 12.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Красилівської центральної районної лікарні про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Судом до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали і просять стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. посилаючись на те, що її звільнили з роботи незаконно, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками і їй не пропонувалась інша робота. Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що вивільнення [PERSON] проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважають, позов [PERSON] необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що у 2015 році у Красилівській центральній районній лікарні мали місце зміни в організації виробництва і праці, та в звязку із внесеннями змін до штатного розпису із скороченням штатного розпису посад «Антонінського підрозділу» введенням нових тарифних ставок і посадових окладів, відповідно до наказу №158-к від 24.12.2015 року в установі проведено скорочення чисельності працівників «… п.1.12.8. Антонінський підрозділ сестра медична палатна терапевтичного відділення загального профілю 2 посади». [PERSON], яка працювала сестрою медичною палатною терапевтичного відділення загального профілю Антонінського підрозділу Красилівської центральної районної лікарні, про наступне вивільнення була попереджена 21.01.2016 року. Одночасно позивачу була запропонована робота медичної сестри відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Красилівської центральної районної лікарні, однак [PERSON] від неї відмовилась. На посаді сестри медичної палатної терапевтичного відділення загального профілю Антонінського підрозділу Красилівської центральної районної лікарні крім [PERSON] на час її звільнення працювали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] має вищу кваліфікацію, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] І кваліфікаційну категорію. Таким чином, [PERSON] має більш високу кваліфікацію порівняно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають більш високу продуктивність праці. Оскільки у жодної медичної сестри не було переваг за ч.1 ст.42 КЗпП України, на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, роботодавцю слід було застосувати положення ч.2 ст.42 КЗпП України, при визначенні осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. У сімї [PERSON] немає інших працівників з самостійним заробітком. [PERSON] має двох утриманців і в її сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком. У звязку з викладеним, [PERSON] та [PERSON] мають переваги перед [PERSON] на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, згідно п.п.1,2 ч.2 ст.42 КЗпП України. [PERSON] є працівником з більш тривалим безперервним стажем роботи в установі ніж [PERSON], і остання не має переваг перед [PERSON] на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, згідно п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України. Дані факти в судовому засіданні підтверджуються: показаннями свідка [PERSON], показаннями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були за їх згодою допитані як свідки, відгуками характеристиками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд не бере до уваги пояснення [PERSON] в тій частині, що вона незаконно звільнена з роботи, оскільки інша робота в установі їй не пропонувалась, так як дані пояснення суперечать обєктивно встановленим обставинам. За таких обставин, суд вважає, що Красилівською центральною районною лікарнею при вивільненні [PERSON] при зміні в організації виробництва і праці не враховано її переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством, а тому, вона підлягає поновленню на роботі та на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Визначаючи його розмір, суд бере до уваги заробіток позивача за два останні місяці роботи лютий 2016 року (2740 грн. 47 коп.) та березень 2016 року (2765 грн. 91 коп.). Таким чином, середній заробіток [PERSON] становить: 2740,47 + 2765,91 = 5506,38 : 2 = 2753 грн. 19 коп., а одноденний заробіток: 5506,38 : 60 = 91 грн. 77 коп.. Позивач перебувала у вимушеному прогулі 159 днів, а тому її середній заробіток останнього за час вимушеного прогулу становить: 91,77 х 159 = 14591 грн. 43 коп.. Сторонами не надано суду відомостей, щодо складових суми коштів виплачених [PERSON] при вивільненні, а тому, суд позбавлений можливості врахувати ці кошти при визначені остаточної суми коштів, які підлягають стягненню на користь позивача. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, незаконне звільнення [PERSON] з роботи призвело до порушення її законних прав і нервових переживань, що вплинуло на стан здоровя, а тому, з урахуванням ступеню моральних страждань позивача, на її користь слід стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн..

Outcome: approved