Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» 26 березня 2014 року звернувся до суду з заявою про зобов'язання проходження обов'язкового курсу лікування. Заявник у своїй заяві посилався на те, що хвора [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в диспансерно-полікнічному відділенні № 1 КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з відкритою формою туберкульозу. Зміни в легенях [PERSON] вперше були виявлені на прийомі у терапевта та підтверджені в протитуберкульозному диспансері 29 серпня 2013 року. Лікування проходила в стаціонарі КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 22 серпня 2013 року по 25 жовтня 2013 року, була виписана за порушення стаціонарного режиму - самовільний ухід. Після виписки зі стаціонару для продовження лікування до диспанцерно-поліклінічного відділення № 1 з'являлася нерегулярно. Хвора була попереджена про можливість примусової госпіталізації у разі порушення режиму лікування. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2014 року [PERSON] було зобов'язано пройти обов'язковий курс лікування в умовах стаціонару КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» строком на три місяці. 31 січня 2014 року [PERSON] був направлений лист та копія рішення суду з проханням з'явитися на госпіталізацію та лікування. Хвора з'явилася до стаціонару 19 лютого 2014 року. 12 березня 2014 року [PERSON] самовільно покинула стаціонар та перервала лікування. Лікування тривало менше місяця, за цей строк абацілювання досягнуто не було. Згідно висновку лікарської комісії від 24 березня 2014 року [PERSON] має діагноз: лікування після перерви (20.02.2014) легень (диссемільований), деструкція (+), МБТ (+), М (+), К (0), Р (0), Г (0), категорія 2, кагорта 1 (2014 року). [PERSON] є бактеріовиділювачем, розповсюджувачем інфекції туберкульозу, не дотримується протиепідемічного режиму та становить епідемічну загрозу для суспільства, порушує право громадян на безпечні умови життя. Заявник у своїй заяві просив суд зобов'язати [PERSON] пройти курс обов'язкового лікування строком на три місяці в умовах стаціонару КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» та зобов'язати Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області здійснити привід [PERSON] до стаціонару КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради». КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, у судове засідання свого представника не направив, про причини неявки свого представника суду не повідомив. На підставі реч. 2 ч. 1 ст. 285 ЦПК України суд вважає можливим розглядати заяву без участі хворої [PERSON], оскільки за даними лікарського висновку № 7 вона становить загрозу розповсюдження хвороби. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі висновку ЛКК № 7 знаходиться на обліку в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом лікування після перерви (20.02.2014) легень (диссемільований), деструкція (+), МБТ (+), М (+), К (0), Р (0), Г (0), категорія 2, кагорта 1 (2014 року) (а.с. 4). Хворобу [PERSON] було виявлено 29 серпня 2013 року при її зверненні до терапевта, що підтверджується виписками з медичної карти (а.с. 5-11). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2014 року [PERSON] було зобов'язано пройти обов'язковий курс лікування в умовах стаціонару в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» строком на три місяці (а.с. 17-18). Відповідно до виписки з медичної картки [PERSON] вбачається, що на лікування до КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» вона поступила 19 лютого 2013 року, однак була виписана за самовільний ухід з відділення (а.с. 11). Крім того, [PERSON] було повторно викликано до КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» для проходження лікування (а.с. 12), однак на виклик вона не з'являлася. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з ч. 1 ст. 285 ЦПК України справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. На підставі ст. 286 ЦПК України розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. Враховуючи те, що [PERSON] хвора на туберкульоз, форма якого є заразною, ухиляється від лікування, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про її зобов'язання пройти обов'язковий курс стаціонарного лікування в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» на строк три місяці. Рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію особи до протитуберкульозного закладу, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації на встановлений законом строк. Відповідно до п. 21-1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана: здійснювати за рішенням суду привід осіб, хворих на заразні форми туберкульозу, до протитуберкульозного закладу. На підставі викладеного,

Outcome: approved