Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача - адвокат Андрусенко І.Я. звернулася до Монастириського районного суду Тернопільської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання. Вимоги представника позивача обґрунтовані тим, що 17.09.2012 року шлюб укладений між сторнами в Задарівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області 17.03.1999 року було розірвано. За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.06.2012 року (Справа №1911-511/2012) з відповідача в користь позивача вирішено стягувати аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 370 грн щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. [INFO] дочка сторін [PERSON] досягнула повноліття та навчається на І курсі педагогічного факультету ДВНЗ «Прикарпатський національний університет ім.Василя Стефаника» за спеціальністю 012 «Дошкільна освіта» денної форми навчання, освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр, за кошти фізичних(юридичних) осіб з терміном навчання чотири роки. Дане навчання потребує значних коштів, а сама [PERSON] не здатна в повній мірі цього забезпечити, дочка своїх доходів не має так як ніде не працює, навчається на денній формі навчання, стипендії не отримує. Також в позовній заяві зазначає, що відповідач в добровільному порядку коштів на навчання дитини не надає, хоча є здоровою, працездатною особою, працює за кордоном та отримує неофіційні доходи, що надає йому можливість утримувати дитину, проте відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 08.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача, посилаючись на ст. 199, ст. 182 СК України просить суд стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення 23 - річного віку. Представник позивача, позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просять розгляд справи проводити в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення за останнім відомим місцем проживання (реєстрації), про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та суду не надіслав. Згідно з п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що шлюб укладений між [PERSON] - мамою позивача та [PERSON] - батьком позивача, 17.09.2012 року розірвано, про що свідчить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області (Справа №1911-896/2012). За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24.10.2017 року. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.06.2012 року (Справа №1911-511/2012) з відповідача в користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є повнолітньою та студенткою першого курсу педагогічного факультету ДВНЗ «Прикарпатський національний університет ім.Василя Стефаника» за спеціальністю 012 «Дошкільна освіта» денної форми навчання що фінансується за кошти фізичних (юридичних) осіб освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр, що підтверджується витягом з наказу №472 від 11.09.2020 року, виданого ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника». Як вбачається з позовної заяви [PERSON] , власних коштів для продовження навчання на платній основі не має так як ніде не працює, стипендії не отримує, знаходиться на утриманні бабці [PERSON] V. Джерела права й акти їх застосування. Визначаючись щодо заявленого позову суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України, суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні у шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Оскільки, згідно матеріалів справи відомості про постійне місце роботи відповідача в матеріалах справи відсутні, відповідач є працездатного віку, що надає йому можливість працювати, одержувати зарплату та надавати допомогу своїй повнолітній дочці яка навчається, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у частці від доходу її батька за вибором позивача (ч. 3 ст. 181 СК України). Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище дитини, яка навчається проте ніде не працює, стипендії не отримує, відсутність даних про незадовільний на даний час стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище, відсутність відомостей про інших осіб на утриманні, а також беручи до уваги відсутність відомостей про місце роботи відповідача та систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд з врахуванням положень ч. 2 ст. 182, ст. 199 СК України, визначає аліменти в частці від заробітку (доходу) батька, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи встановлено, що відповідач в судове засідання не з`явився та не скористався своїм првом на надання суду у встановленому законом порядку відзиву на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , аліментів в частці від заробітку (доходу) батька щомісяця починаючи з 02.06.2021 року до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. VІ. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. суд зазначає наступне. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ст. 17 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так позивачем на підтвердження одержання правничої допомоги адвоката суду надано: -Договір про надання правової допомоги від 16.03.2021 року; -Додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 16.03.2021 року (розрахунок) за аналіз документів та підготовки адвокатського запиту до Прикарпатського університету позовної заяви, з розрахунком вартості 1513 грн. з яких позивачем фактично оплачено 1500 грн.; -Квитанція до прибуткового касового ордеру №8 від 27.05.2021 року про оплату 1500 грн. за надання правової допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку, що обсяг правничої допомоги є доведеним, а розмір витрат на правничу допомогу співмірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу заявлені в позові в сумі 1500 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved