Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 108,80 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 23.08.2016 року після звернення [PERSON] до центру зайнятості йому було надано статус безробітного та ознайомлено з правами та обовязками зареєстрованого безробітного. Під час реєстрації в центрі зайнятості відповідач приховав, що мав діючий цивільно-правовий договір, на підставі якого мав роботу та зайнятість і відносився до зайнятого населення, внаслідок чого не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Недостовірними даними, що не були своєчасно повідомлені центру зайнятості, є факт знаходження відповідача у трудових відносинах з 11.09.2016 року по 10.10.2016 року в ТОВ «Автоінтерстрой» на умовах цивільно-правового договору, на підставі чого мав роботу та зайнятість, та відносився до зайнятого населення, внаслідок чого не мав права перебувати на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. Відповідач отриману допомогу добровільно не повернув. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2,3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю за період виплати з 11.09.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 108,80 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у звязку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 23 серпня 2016 року [PERSON] звернувся із заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказав, що ознайомлений із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Згідно із наказом № НТ 160825 від 25.08.2016 року відповідачу було надано статус безробітного з 23.08.2016 року. Наказом № НТ 160830 від 30.08.2016 року відповідачу призначено виплату допомоги по безробіттю з 30.08.2016 року по 24.08.2017 року та розпочато виплату з 30.08.2016 року. Згідно із наказом № НТ 161005 від 05.10.2016 року відповідачу скорочено виплату допомоги по безробіттю з 04.10.2016 року по 18.10.2016 року. Наказом № НТ 161101 від 01.11.2016 року відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 17.09.2016 року та припинено реєстрацію з 01.11.2016 року. Згідно наказу № НТ 170127 від 27.01.2017 року прийнято рішення про повернення коштів відповідно до пункту 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період виплати з 11.09.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 108,80 грн. На підставі вказаних наказів міського центру зайнятості [PERSON] перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Маріупольським міським центром зайнятості в порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним шляхом звіряння даних, які були підставою для призначення матеріальної допомоги, було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 85 від 27.01.2017 року, згідно із яким встановлено, що відповідач виконував роботу з 11.09.2016 року по 10.10.2016 року в ТОВ «Автоінтерстрой» на умовах цивільно-правового договору, тобто під час перебування на обліку в центрі зайнятості. Про вказаний факт працевлаштування відповідач міський центр зайнятості не повідомив, що свідчить про не зазначення ним всіх обставин, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю. Статтею 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Згідно довідки із Маріупольського міського центру зайнятості від 27.01.2017 року відповідач за період з 11 вересня 2016 року по 31 жовтня 2016 року отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 108,80 грн. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено лист № 10-410 від 27.01.2017 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Станом на день винесення рішення, допомога по безробіттю відповідачем не сплачена. Згідно з ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно ч. 3 ст. 36 наведеного закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З огляду на те, що даний спір є цивільно-правовим, що також підтверджується висновками Верховного суду України в постанові від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15, тому до спірних правовідносин мають застосовуватися загальні положення відшкодування шкоди, передбачені главою 82 Цивільного кодексу України. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахування вказаних положень відповідач має відшкодувати реальну вартість втраченого майна, тобто компенсувати саме той розмір витрат, які поніс позивач внаслідок неправомірних дій відповідача. Розмір завданої шкоди має бути доведеним позивачем. Позивачем було доведено представленим власним розрахунком розмір завданої шкоди в сумі 108,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а його при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved