Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, з позовною заявою в інтересах держави в особі Комунального закладу охорони здоровя «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполя» до [PERSON] про стягнення коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, а саме витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в розмірі 2\~878,56 грн. В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.07.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із примиренням з потерпілим, провадження по справі закрито. Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON], пішоходу [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. У звязку з отриманими тілесними ушкодженням потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» 16 ліжко-днів, та згідно довідки останнього сума затрачених коштів на лікування склала 2\~878,56 грн. Таким чином державі завдано збиток на вказану суму, яку позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, сторони не заперечували проти розгляду справи у його відсутність, за участю його представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.07.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із примиренням з потерпілим, провадження по справі закрито. Також зазначеною ухвалою встановлено, що [PERSON] 22.05.2017 року о 09.30 год., керуючи технічно справним автомобілем CHEVROLET Aveo, реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух заднім ходом по проїзній частині вул. Казанцева навпроти будинку № 17 «а» у Центральному районі м. Маріуполя, діючи у порушення п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, допустив наїзд на пішохода [PERSON], який рухався по проїзній частині позаду вищевказаного автомобілю зліва на право відносно руху транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритий чрезвертельний оскольчатий вбитий перелом правої стегнової кістки із зсувом, закритий внутрішньосуставний оскольчатий вбитий перелом правої променевої кістки із зсувом, з вивихом головки ліктьової кістки в тильну сторону, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному звязку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Згідно довідки КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» від 12.06.2017 року № 14, на лікуванні у травматологічному відділенні з 23.05.2017 року по 08.06.2017 року знаходився [PERSON], [INFO], на лікування якого було витрачено 2878,56 грн. (1 ліжко/день складає 179,91 грн.). Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON], витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, відповідач позов визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача витрачених коштів у розмірі\~ 2878,56 грн.\~ Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved