Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В позові зазначено, що позивач надає послуги з постачання електричної енергії, а відповідачка є власницею нерухомого майна, в якому користуються зазначеними послугами, без будь-яких заперечень приймає їх виконання, заяви про відмову від надання послуг із постачання електричної енергії та претензій щодо якості наданих послуг відповідачка не заявляла і продовжує ними користуватися. Однак, оплату за спожиту електричну енергію відповідачка не здійснює, в результаті чого утворилась заборгованість за надані послуги, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7401 гривня 44 копійок, 3% річних в розмірі 474 гривні 48 копійок, інфляційні нарахування розмірі 805 гривень 97 копійок та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судове засідання представник позивача не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд вважає, що відповідачка була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно виписки та відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ПАТ «Запоріжжяобленерго» має такі види діяльності: розподілення електроенергії. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 01 серпня 2008 року. Згідно витягу з особового рахунку № [NUMBER] , вказаний особовий рахунок відкритий за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього особового рахунку здійснюється постачання електроенергії споживачу, обліковується використання електроенергії споживачем, здійснюються нарахування та оплата постачальнику вартості спожитої електроенергії. Згідно довідки, виданої ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж від 22 червня 2020 року, за особовим рахунком № [NUMBER] , значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 7401 гривня 44 копійок. Судом встановлено, що договір про надання послуг з постачання електричної енергії між позивачем та відповідачкою не укладався. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, із наведених вище норм закону випливає, що власник майна зобов`язаний утримувати зазначене майно, а тому як власник та споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати ці житлово-комунальні послуги. Як було встановлено судом, відповідачка є власницею нерухомого майна, за місцем знаходження якого позивач надавав та надає відповідачці як власниці житлового будинку послуги з постачання електричної енергії, а відповідачка користувався та продовжує користуватись вказаними послугами, при цьому претензій на якість цих послуг чи про припинення надання вказаних послуг відповідачка не заявляла. Тому вбачається, що між позивачем та відповідачкою виникли та продовжують існувати фактичні зобов`язальні договірні відносини, і жодна зі сторін про їх припинення не заявила. При цьому відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на позивачеві як на постачальникові послуг, і на відповідачці як власникові майна та споживачеві, не позбавляє останню обов`язку сплатити надані їй послуги з постачання електричної енергії та не виключає можливості стягнення з відповідачки на користь позивача вартості наданих послуг. Отже, в зв`язку з тим, що відповідачка порушила вимоги закону щодо сплати за спожиті послуги з постачання електричної енергії, свої обов`язки виконує неналежним чином, плату за надані їй послуги не вносить, тому, відповідно вимог чинного цивільного законодавства, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії за період з 01 вересня 2015 року по 01 січня 2019 року в сумі 7401 гривня 44 копійок. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Крім того, 3% річних від простроченої суми за період з 01 лютого 2019 року по 22 березня 2021 року складають 474 гривні 48 копійок. Сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за період з 01 лютого 2019 року по 22 березня 2021 року складає 805 гривень 97 копійок. Розрахунок сум 3 % річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, наданий позивачем, суд приймає як вірний. Отже, вказані суми також підлягають стягненню з відповідачки, оскільки нею було прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 7401 гривня 44 копійок, 3% річних від простроченої суми в розмірі 474 гривні 48 копійок та інфляційних нарахувань в розмірі 805 гривень 97 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102 гривня 00 копійок підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved