Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В лютому 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. [PERSON] , [INFO] , є їхньою спільною дитиною. 13 травня 2019 року [PERSON] за адресою спільного проживання вчинив щодо [PERSON] фізичне насильство в сім`ї, а саме завдав тілесні ушкодження [PERSON] . У зв`язку з цим Бориспільським ВП ГУНП в Київській області було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019110100001100 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказана протиправна поведінка [PERSON] була підставою для звернення [PERSON] до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року [PERSON] було зобов`язано усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Незважаючи на це, 21 лютого 2021 року [PERSON] прибувши до квартири виявила змінені замки вхідних дверей та [PERSON] повідомив, що не пустить до квартири. На даний час строк дії обмежувального припису минув та [PERSON] продовжує здійснювати перешкоди [PERSON] у вільному користуванні майном. Квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дана квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 146,7 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., в тому числі: 1-а кімната площею 23,5 кв.м., 2-а кімната площею 14,8 кв.м., 3-я кімната площею 20,7 кв.м., 4-а кімната площею 9,7 кв.м., кухні площею 16,1 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., ванної кімнати площею 3,3 кв.м., коридору площею 30,0 кв.м., веранди площею 13,2 кв.м., кладової площею 1,6 кв.м., лоджії площею 12,6 кв.м. Тому позивачі просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] , а також визначити наступний порядок користування квартирою: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату № [NUMBER] площею 23,5 кв.м., у користування [PERSON] - кімнату №3 площею 20,7 кв.м., у користування [PERSON] - кімнату №2 площею 14,8 кв.м. Місця загального користування: кухню площею 16,1 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 3,3 кв.м., коридор площею 30,0 кв.м., веранду площею 13,2 кв.м., кладову площею 1,6 кв.м., лоджію площею 12,6 кв.м., залишити у спільному користуванні. ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні позивачі та їхній представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог та наполягали на відмові в їх задоволенні у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.41-42). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про виклик та допит свідків. Крім цього, було задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик позивачів у судове засідання для надання особистих пояснень (а.с.49-50). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.51). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.58-60). IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07 вересня 2016 року, виданого КП БРР «Зубр» (а.с.17). В подальшому, у зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] » (а.с.16). Згідно технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Фокус Проект»», квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного спільного заселення, яка розташована на 1-му та 2-му поверхах 2-х поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 68,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 23,5 кв.м., 2-а кімната площею 14,8 кв.м., 3-я кімната площею 20,7 кв.м., 4-а кімната площею 9,7 кв.м., кухні площею 16,1 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., ванної кімнати площею 3,3 кв.м., коридору площею 30,0 кв.м., веранди площею 13,2 кв.м., кладовки площею 1,6 кв.м., лоджії площею 12,6 кв.м. Загальна площа квартири складає 146,7 кв.м. (а.с.18-22). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.23 «Загальні положення про право власності», гл.26 «Право спільної власності» ЦК України. V. Норми права та судова практика, якими суд керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. У відповідності до положення ст.41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦПК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, а також ч.1 та ч.3 ст.319 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом ст.369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або, ті які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15, у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №333/3048/16-ц (провадження № 61-3994св18) та у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №570/1999/15-ц (провадження № 61-29371св18) потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. б. норми процесуального права. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] , в інтересах [PERSON] , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису було зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні майном, а саме: квартирою [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а також були заборонені телефонні переговори, листування або контактування з постраждалою [PERSON] через інші засоби зв`язку (а.с.23-28). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він разом з дружиною [PERSON] вирішив переїхати до квартири в с. Старе Бориспільського району. 04 квітня 2021 року свідок підвіз дружину до квартири, а сам від`їхав в особистих справах. Свідку зателефонувала дружина та повідомила, що вони побились з батьком, оскільки останній замінив замки в квартирі і погрожував тещу вдарити сокирою. Особисто свідок не був очевидцем погроз, вказані обставини йому відомі зі слів позивачів. Особисто свідку відповідач не погрожував. Судом критично оцінюються показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] в якості допустимого доказу. Зважаючи на те, що він особисто не був очевидцем подій, про які повідомив суду. Про існування обставин, які він повідомив суду, йому відомо виключно зі слів позивачів. З цих підстав судом не встановлено обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Разом з цим, між сторонами по справі дійсно існує спір щодо порядку користування квартирою. Враховуючи, що частки позивачів та відповідача у спірній квартирі є рівними. Тому, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою за варіантом, запропонованим позивачами, а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату №1 площею 23,5 кв.м., виділити [PERSON] - житлову кімнату №2 площею 14,8 кв.м. та житлову кімнату №4 площею 9,7 кв.м., виділити [PERSON] житлову кімнату №3 площею 20,7 кв.м. При цьому, місця загального користування: кухню площею 16,1 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 3,3 кв.м., коридор площею 30,0 кв.м., веранду площею 13,2 кв.м., кладову площею 1,6 кв.м., лоджію площею 12,6 кв.м., залишити у спільному користуванні сторін по справі. До вищевказаного висновку приходить враховуючи, що запропонований позивачами порядок користування квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій від 03 лютого 2021 року (а.с.5-7) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1918 гривень, а [PERSON] - 908 гривень. Пред`явлений позов задоволений частково. З огляду на це, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі по 908 гривень на користь кожної з них. На підставі викладеного та

Outcome: partial