Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 28.08.2020 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, згідно якого просить суд: - визнати наказ №449 від 16.12.2019 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним та таким, що виданий з порушенням норм права, як такий, що не передбачає жодних змін в організації виробництва і праці та скасувати його; - визнати наказ №260/0-14 від 28.07.2020 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» «Про звільнення [PERSON] » за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати його; - поновити [PERSON] на посаді гардеробника Готельного комплексу «Моряк» Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» негайно з виплатою їй одного середньомісячного заробітку; - зобов`язати відповідача провести компенсацію сум вимушеного прогулу позивачу за весь період вимушеного прогулу. Позов мотивований тим, що [PERSON] з 02.12.1995 року працювала в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді гардеробника «Готельного комплексу «Моряк». Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №260/0-14 від 28.07.2020 [PERSON] звільнено з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки: - відповідачем не виконано вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо її працевлаштування, їй не запропоновано всі наявні вакантні посади, що відповідають її кваліфікаційному рівню протягом періоду звільнення; - звільнення відбулось за відсутності попередньої згоди виборного органу первинної профспілки; - при звільненні було порушено право позивача на переважне залишення на роботі, тощо. Представник відповідача 14.12.2020 надав до суду відзив на позов (а.с.105-115), просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що: - проведення заходів щодо зміни в організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника (роботодавця), наказ в.о.директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 «Про зміни в організації виробництва і праці» є законним; - позивачу, у зв`язку із зміною в організації і праці на підприємстві, було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць, згідно переліку, які є на підприємстві, від якої позивач відмовилась; - відповідачем на адресу профспілкової організації у передбачений законом строк було надіслано Подання на звільнення [PERSON] у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду; - на обґрунтоване подання, листом №138 від 26.06.2020 Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» надала відповідь, згідно якої профспілковий комітет повідомив, що подання на звільнення працівника не містить відповідних матеріалів виконання роботодавцем процедур передбачених ст.ст.42, 49-2 КЗпП України, тощо. Позивачка [PERSON] 18.12.2020 надала до суду відповідь на відзив (а.с.182-187 т.1), просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Голова профспілкової організації робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ Бризгалов С.О. надав до суду письмові пояснення до відзиву на позовну заяву (а.с.225-230 т.1), просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на те, що: - наказ №449 від 16.12.2019 «Про зміни в організації виробництва і праці» та про звільнення [PERSON] підписала особа, яка не мала на це жодних повноважень; - переговори з профспілковою організацією щодо захисту трудових та соціально-економічних прав працівників ГК «Моряк» не проводились, тощо. В судовому засіданні позивачка просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві, у подальшому надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - голова профспілкової організації Бризгалов С.О. просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях, у подальшому надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.11.2020 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.74-75 т1). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.73 т.1) з 02.12.1995 року працювала в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді гардеробника «Готельного комплексу «Моряк», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.67-68 т.1). Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 «Про зміни в організації виробництва і праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.47-49 т.1), до якого внесено зміни наказом №468 від 20.12.2019 (а.с.50-51, 232 т.1), наказом №85 від 19.03.2020 (а.с.122 т.1). Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 20.12.2019 №469 «Про зміну істотних умов праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.123-124 т.1). Наказами в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.12.2019 №503 та №505 «Про заходи щодо подолання фінансової кризи ДП «МТП «Чорноморськ» з 01.01.2020 призупинено нарахування та виплату видів доплат та доплат, передбачених діючим Колективним договором (а.с.129-136 т.1). Наказами в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.12.2019 №500 та №501 «Про скасування надбавок за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання» скасовано з 16.03.2020 надбавки за виконання особливо важливої роботи на період її виконання окремим працівникам підприємства згідно Додатку до даного наказу, тощо (а.с.125-128 т.1). [PERSON] вручено повідомлення про майбутнє звільнення, яке вона отримала 19.03.2020 та було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць згідно переліку станом на 18.03.2020 (а.с.144-145) та станом на 08.07.2020 (а.с.146-147 т.1). Відповідачем на адресу профспілкової організації надіслано Подання на звільнення [PERSON] у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду (а.с.148-150 т.1). Листом №138 від 26.06.2020 Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» надала відповідь, згідно якої профспілковий комітет не може розглянути дане подання через обмеження карантину та запропоновано призначити дату та місце проведення консультацій на виконання вимог КЗпП України (а.с.151, 195-196, 238-239 т.1). Наказом директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» Попова О.М. №260/0-14 від 28.07.2020 [PERSON] звільнено з посади гардеробника «Готельного комплексу «Моряк» Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників (а.с.152), з яким позивач відмовилась знайомитись, трудову книжку не забрала, що підтверджується копією акту від 28.07.2020 (а.с.153 т.1). Згідно витягу з журналу отримання копії наказу про звільнення вбачається, що [PERSON] отримала трудову книжку 28.08.2020 (а.с.154 т.1). Також, судом досліджено копії: - листа Міністерства інфраструктури України від 27.02.2020 про передачу у комунальну власність Чорноморської міської ради приміщень гуртожитків №№1, 3, 5 (а.с.155-156 т.1); - наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 19.03.2020 №67-Аг «Про призначення комісії щодо передачі гуртожитків порту» (а.с.157 т.1); - наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 21.04.2020 №94-Аг «Про внесення змін до наказу директора від 19.03.2020 №67-Аг» (а.с.158 т.1); - рішення Чорноморської міської ради №583-VII від 19.06.2020 «Про створення комісії для вивчення питання визначення порядку передачі об`єктів, які перебувають на балансі державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», до комунальної власності Чорноморської громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області» (а.с.159-160 т.1). - рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради №169 від 03.09.2020 «Про створення комісії для вивчення питання визначення порядку передачі об`єктів, які перебувають на балансі державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», до комунальної власності Чорноморської громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області» (а.с.161-162 т.1); - організаційної структури ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» станом на 17.07.2020 (а.с.163-164 т.1); - статуту ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (а.с.165-168 т.1); - розшифровки дебіторської заборгованості станом на 31.07.2020 (а.с.131-135 т.1); - довідки з банківських установ щодо залишку коштів на рахунках відповідача (а.с.137-139, 141-143 т.1), згідно яких вбачається, що на рахунках підприємства протягом квітня - липня 2020 міститься незначна сума коштів; - фінансові результати ДП «МТП «Чорноморськ» за 2019 рік (а.с.136, 218 т.1). - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №133 від 28.03.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці» (а.с.192 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №430 від 29.11.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці» (а.с.193 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №430 від 29.11.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці (а.с.194, 237 т.1); - лист №215 від 26.08.2020 Профспілки робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» щодо скасування наказів про звільнення з роботи працівників ГК «Моряк» (а.с.197, 240 т.1); - плану реалізації заходів щодо виведення з фінансової кризи ДП «МТП «Чорноморськ» (а.с.200-204, 243-247 т.1); - довідки про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 (а.с.205, 248 т.1); - довідки про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 (а.с.206, 249 т.1); - зміни та доповнення до Колективного договору між адміністрацією ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та трудовим колективом на 2001-2004 роки (а.с.207-208, 250 т.1); - листи щодо проведення карантинних заходів (а.с.209-210 т.1); - виписки з протоколу №09 засідання профспілкового комітету ПРМТ МПЧ (а.с.211-214 т.1); - штатного розпису портового клубу (а.с.219 т.1); - штатного розпису яхт-клубу (а.с.220 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №327 від 20.06.2018 «Про зміни в організації виробництва і праці» (а.с.224 т.1). ІV. Оцінка Суду. Відповідно до статті 43 Конституції України, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації. Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 «Про зміни в організації виробництва і праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.47-49 т.1), до якого внесено зміни наказом №468 від 20.12.2019 (а.с.50-51, 232 т.1), наказом №85 від 19.03.2020 (а.с.122 т.1). Також, наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 20.12.2019 №469 «Про зміну істотних умов праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.123-124 т.1). Підставою для прийняття Наказу №449 від 16.12.2019 року зазначено, що: «У зв`язку з погодженням Міністерством інфраструктури України 05.12.2019 організаційної структури та штатного розпису в частині керівного складу ДП «МТП «Чорноморськ» з метою виключення дублюючих функцій та підвищення ефективності виробничої діяльності підприємства…». Підставою для прийняття Наказу №469 від 20.12.2019 зазначено, що: «ДП «МТП «Чорноморськ» наразі знаходиться у стані змін в організації виробництва і праці, а саме: укладення між Фондом державного майна України та приватними структурами договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, балансоутримувачем якого є підприємство. Це призвело до негативних змін в структурі вантажообігу та суттєвого зменшення доходної частини підприємства і, як наслідок, вкрай складного фінансового стану підприємства. Підсумки роботи ДП «МТП «Чорноморськ» за 11 місяців 2019 року свідчать про збитковість підприємства, а саме факт склав 137 171 тис. грн. Таке становище потребує невідкладних та рішучих заходів, спрямованих на підвищення ефективності господарської діяльності ДП «МТП «Чорноморськ»...», тощо. Представник відповідача в обґрунтування зміни істотних умов праці працівникам підприємства надав до суду докази економічного обґрунтування істотних умов праці працівникам підприємства, як підстави для прийняття цих наказів. Крім того, суд звертає увагу, що іншими наказами ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» змінено організацію виробництва і праці на підприємстві. Так, згідно: - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №133 від 28.03.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці», що викликані укладанням 27.02.2019 договору оренди державного нерухомого майна (спеціалізованого комплексу з переробки руди), балансоутримувачем якого є ДП «МТП «Чорноморськ» між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Одеській області та ТОВ «БОКОНТІ Україна» та угоди про співробітництво (а.с.192 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №430 від 29.11.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці», що викликані укладанням 09.10.2019 договору №209840911938 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (бази даних вантажів), балансоутримувачем якого є ДП «МТП «Чорноморськ» між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Одеській та Миколаївській областях та ТОВ «ТК ЕКСІМ ОІЛ» та угоди про співробітництво (а.с.193 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №430 від 29.11.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці, що викликані укладанням договору оренди №17/173-о/д державного нерухомого майна , що належить до державної власності між між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області та ТОВ «Еко-Ресурс-Холдинг» та договору оренди між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Одеській та Миколаївській областях з ТОВ «ТЕК-ТРАНС ГРУП ФОРВАРД» від 03.09.2019 (а.с.194, 237 т.1); - наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №327 від 20.06.2018 «Про зміни в організації виробництва і праці», що викликані укладанням 13.06.2018 договору оренди державного нерухомого майна ДП «МТП «Чорноморськ», яке знаходиться на балансі 2 терміналу з ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн» та угоди про співробітництво з ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн» (а.с.224 т.1), тощо. Отже, судом встановлено і підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи, що відповідно до договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, в ДП МТП дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці внаслідок укладання даних договорів. Таким чином, суд доходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами незаконність ліквідації з 01.04.2020 структурного підрозділу «Готельний комплекс «Моряк» з усіма робочими місцями та посадами, у тому числі посади гардеробника, яку обіймала позивач. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про визнання наказу №449 від 16.12.2019 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним та таким, що виданий з порушенням норм права, як такий, що не передбачає жодних змін в організації виробництва і праці та його скасування. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. Так, згідно довідок про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 (а.с.205, 248 т.1) та за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 (а.с.206, 249 т.1) на підприємство прийнято на роботу 21 працівник. Відповідач в обґрунтування того, що позивачу, у зв`язку із зміною в організації і праці на підприємстві, було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць посилається на перелік, який станом на 18.03.2020 був наданий позивачу в день попередження про її майбутнє звільнення та 08.07.2020 за 20 днів до звільнення позивача. Разом з тим, суд звертає увагу, що термін з моменту попередження звільнення до дня звільнення позивача складає понад 4 місяці, протягом якого позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, які існували в цей період на підприємстві. Таким чином, враховуючи, що з моменту попередження (19.03.2020) та до звільнення позивача (28.07.2020), суд доходить до висновку, що на підприємстві, на момент звільнення позивача, існували вакансії, тому відповідач не виконав обов`язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозиції про всі наявні вакансії, які існували на момент звільнення. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що право визначати чисельність і штат працівників належить власникові або уповноваженому ним органу і ніхто не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. Вказане право підприємству надано відповідно до ст.64 ГК України (підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис). Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці та ін. Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Положення ст.96 КЗпП України встановлюють, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а сумісно з профкомом. Суд звертає увагу, що відповідачем на адресу профспілкової організації надіслано Подання на звільнення [PERSON] у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду. Разом з тим, листом №138 від 26.06.2020 Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» надала відповідь, згідно якої зазначається, що профспілковий комітет не може розглянути дане подання через обмеження карантину та запропоновано призначити дату та місце проведення консультацій на виконання вимог КЗпП України. Суд звертає увагу, що по суті питання щодо згоди на звільнення [PERSON] не вирішено. Згідно ст.43 КЗпП України чітко сформульовано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених чинним законодавством про працю, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Отже, вказані обставини дають підстави суду сумніватись у законності звільнення [PERSON] за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Суд, зауважує, що визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, то в порядку ст.235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов в частині зобов`язання відповідача провести компенсацію сум вимушеного прогулу позивачу обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. Виходячи з викладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також, враховуючи положення статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір у розмірі 840,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З цих підстав,

Outcome: partial