Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором до [PERSON] і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.05.2011 [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява 30.05.2011 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Але у порушення наведених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання, взяті на себе, належним чином не виконав. Станом на 30.11.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 96079,34 грн, яка складається з: 1968,57 грн - заборгованість за кредитом; 87159,37 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1900 грн - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 4551,40 грн - штраф (процентна складова). Дану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 грн позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. ІІ. Позиції та заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника та про те, що він наполягає на позові і не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому ЦПК України, надав до суду письмовий відзив з викладеними запереченнями проти позову та проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, а також заяву щодо розгляду справи у його відсутність. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.05.2011 він отримав кредит в розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак при укладенні договору він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, на них відсутній його підпис. Вважає, що анкета-заява не містить істотних умов договору. Оскільки ним та позивачем письмово не обумовлена ціна позову, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам відсутні. Також Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Оскільки він зареєстрований та проживає у населеному пункті, який внесено до переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р, тому його має бути звільнено від сплати всіх сум штрафних санкцій. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, загальна заборгованість за черговим платежем виникла 26.06.2011. Вважає, що для позовних вимог про стягнення заборгованості сплинув трирічний строк позовної давності. У відповіді на відзив позивач не погодився із доводами відзиву, наполягав на укладенні між сторонами договору приєднання та відсутність споживчого характеру кредитування. При укладенні договору сторонами були оговорені всі його суттєві умови. Відповідача користувався грошима банку, отримуючи кошти через банкомат та розраховуючись карткою за допомогою терміналу, а також частково сплачував заборгованість банкові. Розрахунок заборгованості [PERSON] не спростований. Також зазначено, що при нарахуванні банком процентів, комісій, пені і невнесенні коштів клієнтом на погашення заборгованості банк має право здійснити списання цієї заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Щодо несписання відсотків та штрафів за договором, то у банка була відсутня достовірна інформація про місце мешкання відповідача на час проведення антитерористичної операції. Щодо строку дії картки, то картковий рахунок діє до повного виконання, строк дії картки зазначено на ній. Відповідач отримав картки № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної карти до останнього дня грудня 2017 року. Отже, строк звернення позивача до суду знаходиться в межах позовної давності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 14.02.2020 до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи суддею був зроблений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 26.02.2020. Ухвалою судді від 26.02.2020 позовна заява залишена без руху для виправлення недоліків, 05.03.2020 судом отримана заява позивача про виправлення недоліків із додатками. 10.03.2020 ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті на 06.04.2020. 27.03.2020 до суду відповідачем надано відзив на позовну заяву. 16.04.2020 позивачем надано відповідь на відзив. Через неявку сторін, а також за клопотанням відповідача розгляд справи відкладався на 29.04.2020 та 25.05.2020 . ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 30.05.2011 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також відповідачем [PERSON] 30.05.2011 була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої вказана базова місячна процентна ставка 2,5%, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік, тобто 30% на рік. Згідно з відомостями довідки, наданої банком, [PERSON] отримав від позивача картки № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної карти до останнього дня грудня 2017 року. Через невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 30.11.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором за розрахунком позивача становить 96079,34 грн, яка складається з: 1968,57 грн - заборгованість за кредитом; 87159,37 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 1900 грн - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 4551,40 грн - штраф (процентна складова). V. Оцінка суду. Правовідносини, що виникли у даній справі, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, як це визначено частиною першою статті 598 ЦК України. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК). Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Наданими позивачем доказами підтверджується як укладення договору між сторонами, так само й невиконання умов договору відповідачем в частині неповернення банкові заборгованості за кредитом, і це ним належними і допустимими доказами не спростоване. [PERSON] в наданому відзиві визнав отримання 30.05.2011 кредиту від банка у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. З огляду на встановлене судом з розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку відповідача порушення ним зобов`язання перед банком з нього на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом 1968,57 гривень. Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості відповідача та виписку з його банківського рахунку. Відповідно до довідки про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 2,5%. Отже, на рік базова процентна ставка складала 30%. Відповідач [PERSON] був ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом на вказаній довідці. Належність підпису відповідачем в суді не спростована. Крім того, з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку відповідача вбачається, що відповідач вчиняв дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки 30% на рік, використовуючи кредитні кошти та періодично поповнюючи картковий рахунок. За правилом частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд вбачає, що АТ КБ «ПриватБанк» доведено обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка, і відповідач погодився із нею. На спростування цих обставин відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, як це передбачено статтями 12,81 ЦПК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка за кредитом в розмірі 30% на рік, далі процентна ставка була збільшена, а саме: з 01.09.2014 встановлена у розмірі 34,8%, а з 01.04.2015 - в розмірі 43,2% на рік. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Відповідно до п.1.1.3.2.3 умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього договору. Матеріали справи не містять підтвердження, що позивачем відповідно до умов та правил надання банківських послуг було проінформовано відповідача про збільшення процентної ставки. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. В анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг процентна ставка за користуванням кредитом не обумовлена, однак вона узгоджена у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з якою базова відсоткова ставка на місяць, що нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік, становить 2,5%. Відповідно, на місяць базова відсоткова ставка дорівнює 30%. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п.91 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем надано довідку, з якої вбачається, що відповідачеві було надано такі кредитні карти: № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної карти до останнього дня грудня 2017 року. З виписки з банківського рахунку вбачається, що останню операцію із картою [NUMBER] [PERSON] вчинив 01.07.2014, здійснивши поповнення платіжної карти. Картою [NUMBER] [PERSON] користувався з 19.09.2014, здійснюючи по 16.03.2017 операції з нею - поповнення через термінал самообслуговування, зняття готівки у банкоматі, розрахунок картою при купівлі товарів. Після 16.03.2017 жодних дій з картою відповідач не вчиняв, кошти на погашення заборгованості за відсотками згідно з випискою з рахунку здійснювалися банком в односторонньому порядку. Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з 30.05.2011 (дати укладення договору) і по 31.12.2017 (останній день місяця строку дії другої карти). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, розмір заборгованості за відсотками за період з 30.05.2011 по 01.09.2014 (в період дії базової відсоткової ставки 30%) складає 279,08 гривень. Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 34,80% та 43,20% банком не надано, розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом за весь період прострочення також повинен проводитися, виходячи із обумовленої договором ставки 30%. За таких обставин розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки не більше 30% річних з 01.09.2014 по 31.12.2017. Кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 становить 1217 днів. Заборгованість за тілом кредиту, що підлягає стягненню, становить 1968,57 гривень. Отже розмір заборгованості за процентами за період з 01.09.2014 по 31.12.2017 складає 2275,54 грн, виходячи із розрахунку 279,08 грн (сума процентів, нарахованих банком на 01.09.2014 (до неправомірного підвищення процентної ставки) + 1996,46 грн (1968,57х30%/360х1217). Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення заборгованості за пенею та штрафами суд зазначає таке. 02.09.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15.10.2014 (далі - Закон №1669 -VII). Відповідно до ст.2 Закону №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079-р зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція». 02.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів від 30.10.2014 №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053». Як встановлено судом, відповідач зареєстрований у місті Мирнограді Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] звільняється від сплати штрафів та пені із зобов`язань за кредитним договором б/н від 30.05.2011. Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 1968,57 гривень та заборгованості за відсотками в розмірі 155,37 гривень. Відповідачем у відзиві викладене прохання про застосування у справі строків позовної давності з підстав пропущення банком строку звернення до суду. Як виходить з матеріалів справи, дана позовна заява направлена банком до суду 09.02.2020. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права,а за зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). З наданої позивачем довідки вбачається, що дія другої кредитної картки, виданої [PERSON] , закінчилась у грудня 2017 року. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Оскільки дія картки закінчилась у грудня 2017 року, а позов подано в лютому 2020 року, трирічний строк позовної давності на момент звернення до суду щодо основної вимоги не закінчився і підстав для відмови у задоволенні позовних вимог через це немає. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі складаються з судового збору в розмірі 2102,00 гривень, сплаченого позивачем при пред`явленні позову. В силу ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до обсягу задоволених судом вимог в розмірі 91,92 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial