Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. В позові зазначено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка зазначає, що діти мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні, однак, аліментів, що стягуються за рішенням суду, не вистачає на утримання дітей, а відповідач не бажає нести додаткові витрати на дітей. Крім того, відповідач відмовляється надати позивачці дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку, оздоровлення та забезпечення їх культурного і духовного розвитку. Позивачка просить суд: збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі твердої грошової суми у розмірі 1800 гривень 00 копійок на кожну дитину; дозволити оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон України малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , за межі України до Республіки Польща в період з 01 жовтня 2020 року по 31 серпня 2021 року в супроводі їх матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька дітей - [PERSON] , з обов`язковим поверненням в Україну; та дозволити тимчасовий виїзд за кордон України малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , за межі України до Республіки Польща в шкільний осінній, зимній, весінній та літній канікулярні періоди, а саме: в періоди з 20 жовтня 2020 року по 05 листопада 2020 року, з 20 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року, з 20 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року, з 30 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року, в супроводі їх матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька дітей - [PERSON] , з обов`язковим поверненням в Україну. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Також зазначив, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 1109 гривень 00 копійок на кожну дитину, заборгованості по аліментам немає, однак цих коштів не вистачає для належного утримання дітей. Крім того, позивачка зверталася до відповідача з метою отримання дозволу на виїзд дітей за кордон до Республіки Польща, де працює її теперішній чоловік і буде навчатися старший син, однак надати дозвіл відповідач відмовляється. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що вимоги позивачки безпідставні, оскільки відповідач сплачує аліменти на утримання дітей за рішенням суду і допомагає дітям додатково, підстав для збільшення розміру аліментів немає, а виїзд дітей за кордон без зазначення конкретного періоду та адреси місця перебування дітей є неможливим. Також відповідач зазначив, що він заперечує проти виїзду дітей за кордон, оскільки позивачка не дає йому спілкуватися з дітьми, в зв`язку із чим він в теперішній час має намір звернутися з цього приводу до суду, крім того, він побоюється, що позивачка вивезе дітей за кордон. Тому просять суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Також представником третьої особи подані пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що у органу опіки та піклування немає підстав заперечувати проти тимчасового виїзду малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , за межі України у супроводі їх матері [PERSON] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , з обов`язковим поверненням дітей на територію України. при цьому просять врахувати такі вимоги: забезпечення належних умов проживання та виховання дітей за межами України; короткочасний виїзд дітей за кордон для оздоровлення та відпочинку не повинен порушувати права дітей на освіту (виїзд у канікулярний період, навчання за місцем перебування або дистанційне навчання); при перетині кордону та виїзду за межі України дотримуватися санітарно-епідеміологічних вимог. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно свідоцтва про народження, виданого 20 травня 2003 року Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 травня 2003 року зроблено відповідний запис № 14. Згідно свідоцтва про народження, виданого 03 травня 2007 року Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень 03 травня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 06. Згідно свідоцтва про народження, виданого 18 червня 2013 року виконавчим комітетом Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що 18 червня 2013 року складено відповідний актовий запис № 10. Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 вересня 2001 року Щорсівською сільською радою Генічевського району Херсонської області, актовий запис № 09. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх: доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначене судове рішення набрало законної сили 21 грудня 2017 року. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 29 травня 2019 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 29 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] , про що 29 травня 2019 року складено відповідний актовий запис № 278. Згідно довідки з місця проживання, позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкають: неповнолітній син - [PERSON] , малолітня донька - [PERSON] та малолітній син - [PERSON] .. Згідно довідки про прийняття іноземця на підготовчий Нульовий Курс для підготовки абітурієнта до цільової рекрутації на стаціонарну форму навчання та проходження навчання на стаціонарі, виданою Польсько-японською академією комп`ютерних технологій від 16 серпня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , був прийнятий на період з 20 жовтня 2020 року до 31 липня 2021 року підготовчого курсу на стаціонарній формі навчання «Графіка» на рік нульового курсу підготовки. Навчання на нульовому курсі розпочинається 20 жовтня 2020 року. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.п. 2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Судом встановлено, що відповідач регулярно сплачує на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини та малолітніх дітей у визначеному судовим рішенням розмірі, що становить суму в розмірі 1109 гривень 00 копійок на кожну дитину. Відповідач є працездатним, однак офіційно не працює. Посилання позивачки на те, що необхідно збільшити розмір аліментів на утримання дітей, оскільки того розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, не вистачає на утримання дітей, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами. Так, позивачкою не надано жодних доказів того, що її матеріальний стан істотно погіршився, а у відповідача він покращився, як не надано й жодних доказів щодо зміни сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивачки, відповідача чи їх дітей. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Також, при винесенні рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та малолітніх - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, судом вже були враховані передбачені положеннями ст. 182 СК України обставини, що мають значення при визначенні розміру аліментів. Такий розмір аліментів відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, суд зауважує, що положення чинного законодавства покладають на батьків рівні обов`язки щодо утримання всіх їхніх дітей, в зв`язку із чим є недопустимим покладення на одного з батьків дитини обов`язку надавати дитині утримання в завищеному розмірі в порівнянні з іншим з батьків. Таким чином, судом було встановлено, що відсутні передбачені законом підстави для збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини та малолітніх дітей, а тому заявлені позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню. Крім того, як було встановлено в ході судового розгляду, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, а її теперішній чоловік працює в Республіці Польща. Зазначені обставини не заперечувались відповідачем. Також, в теперішній час неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , вступив до навчального закладу Республіки Польща, де буде навчатися на стаціонарі в період з 20 жовтня 2020 року до 31 липня 2021 року. В свою чергу відповідач не бажає надати згоду на виїзд малолітніх дітей за межі України, мотивуючи це складнощами у спілкуванні з дітьми, оскільки позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Однак, жодних належних і допустимих доказів реальності подібної поведінки позивачки, відповідачем суду не надано. Як пояснив в судовому засіданні сам відповідач, він з цього приводу до уповноважених органів не звертався і лише має намір це зробити в майбутньому. Разом із цим, при вирішенні питання щодо надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за межі України без згоди та супроводу батька суд виходить з найкращих інтересів малолітніх дітей в даній справі. Так, на сьогодні існує широкий міжнародний консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також, виходячи з аналізу положень чинного законодавства, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначені поїздки із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Як було встановлено судом, відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам не лише своїх малолітніх дітей, а і неповнолітньої дитини, оскільки за встановлених в даній справі обставин в такій ситуації діти будуть позбавлені можливості сімейного єднання та особистого спілкування протягом достатньо тривалого часу. Отже, враховуючи обставини справи та інтереси малолітніх дітей, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дітей за кордон для відпочинку, оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон України малолітніх дітей та їх виїзд за межі України до Республіки Польща без згоди та супроводу їх батька. При цьому, загальновідомим є відомості, що Міністерство освіти та науки України на 2020 - 2021 навчальний рік рекомендувало такі дати канікул: осінні канікули: 26 жовтня - 1 листопада, зимові канікули: 25 грудня - 10 січня, весняні канікули: 22 березня - 28 березня, літні канікули: 1 червня - 31 серпня. Також суд приймає до уваги й рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання, спілкування та участі у житті дітей, тому вважає за доцільне надати дозвіл на виїзд малолітніх дітей за межі України до Республіки Польща в періоди з 25 грудня 2020 року по 10 січня 2021 року та з 01 червня 2021 року по 15 липня 2021 року без згоди та супроводу їх батька, з обов`язковим поверненням дітей на територію України. Саме такий тимчасовий виїзд дітей за кордон надасть їм можливість розвитку та відпочинку, відповідатиме інтересам дітей, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дітей права та можливості спілкуватися з їх батьком, так само як не позбавить і відповідача - батька дітей прав та можливості спілкуватися зі своїми дітьми. Посилання представника відповідача на те, що виїзд дітей за кордон без зазначення конкретного періоду та адреси місця перебування дітей є неможливим, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі посилання є безпідставними. Так, судом при вирішенні вказаної справи встановлено, що дозвіл надається на конкретно визначені поїздки із зазначенням конкретної країни та конкретного періоду часу перебування у цій державі, а незазначення точної адреси місця перебування дітей в країні не є підставою для відмову у наданні такого дозволу. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон України малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] без згоди їх батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд цих малолітніх дітей за межі України до Республіки Польща в періоди з 25 грудня 2020 року по 10 січня 2021 року та з 01 червня 2021 року по 15 липня 2021 року без згоди та супроводу їх батька, з обов`язковим поверненням дітей на територію України, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial