Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2017 року. Від шлюбу мають малолітнього сина. Спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Миритись позивач не бажає, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Спільного майна не мають. Дитина залишиться проживати з нею. Відповідач не має постійного місця роботи, кошти на утримання дитини надає періодично, останні рази в січні та лютому 2021 року в розмірі по 1500 грн. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. Процесуальні дії у справі. 19.05.2021 позовна заява отримана судом. 02.06.2021 отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача. 03.06.2021 позовна заява залишена без руху. 11.06.2021 надійшла уточнена позовна заява. 15.06.2021 позовна заява прийнята до розгляду; провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі з 20 липня 2017 року, який зареєстрований Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №376 (а.с.6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Майнового спору немає. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу на утримання дитини надає періодично, на свій розсуд, що не влаштовує позивача. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з волевиявленням дружини припинити шлюб шляхом його розірвання на підставі рішення суду, а такожз аліментних обов`язків батьків по утриманню своїх дітей. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно із ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновок суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню дружини. Відповідач, як батько неповнолітньої дитини, зобов`язаний надавати допомогу на її утримання до досягнення нею повноліття, але ухиляється від виконання свого обов`язку, матеріальну допомогу на утримання сина надає не в повному обсязі та не щомісячно. Оскільки відповідач не має постійного заробітку, позивач пропонує стягнути з останнього аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн, який на її думку є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. Оскільки рішення щодо стягнення аліментів ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову з даною вимогою, останній підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 908,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved