Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви 06 грудня 2018 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 11 жовтня 2004 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, тому станом на 25 листопада 2018 року наявна заборгованість у розмірі 55 369, 85 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 22 058, 67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -13 198, 70 грн., заборгованість за пенею - 20 112, 48 грн. Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору, позивач, зважаючи на наявність простроченої заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 55 369,85 грн. та судові витрати в розмірі 1 762 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 28 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 квітня 2019 року судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 жовтня 2004 року у розмірі 55 369 грн. 85 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 22 058, 67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -13 198, 70 грн., заборгованість за пенею -20 112, 48 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 762 грн. 10 червня 2019 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду, в обґрунтування якої вказано, що про розгляд у суді позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості [PERSON] дізналася вже за наслідками її розгляду, а саме після отримання заочного рішення суду. Вважає, що банк звернувся до суду із позовною заявою із пропуском встановленого строку позовної давності, оскільки підставою стягнення заборгованості є кредитний договір від 11 жовтня 2004 року, а банк звернувся до суду із позовною заявою лише наприкінці 2018 року. Окрім цього, оскільки проценти за кредитним договором припиняють нараховуватися після його закінчення, то підстави для їх нарахування відсутні. Також через сплив строку позовної давності не може бути нарахована неустойка. [PERSON] просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення, призначити справу до розгляду у загальному порядку, застосувати строк позовної давності та відмовити у позовних вимогах. Ухвалою суду від 12 червня 2019 року відповідачу поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду, призначено судове засідання. 22 жовтня 2019 року ухвалою суду заява про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення скасоване, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. 21 січня 2020 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повідомлене своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направило, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідач адвокат Федоров М.Д., повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибув, причини його неявки суду не відомі. Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Установлені судом фактичні обставини справи 17 травня 2015 року відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою - заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій вказала свої персональні данні. В анкеті - заяві вказано, що [PERSON] ознайомлена з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна із його умовами, примірник договору самостійно отримала шляхом роздруківки з офіційного сайту. Вона зобов`язується виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Підтвердила, що ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг «Копилка» та згодна оформити дану послугу. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет із тарифами, правилами використання основними умовами обслуговування та кредитування нею отримані. Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить позначок щодо отримання [PERSON] будь - яких карток, бажаний кредитний ліміт. До позовної заяви позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», який не підписаний відповідачем [PERSON] та розрахунки заборгованості за період з 11 жовтня 2004 року по 31 травня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 25 жовтня 2018 року. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Вказана правова позиція викладена у Постанові ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами ч.ч.1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 17 травня 2015 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Поряд із цим, позивачем пред`явлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 жовтня 2004 року, в той час коли матеріали справи не містять взагалі будь - яких даних щодо звернення відповідача [PERSON] до позивача саме 11 жовтня 2004 року. На порушення викладеного позивачем надана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг тільки від 17 травня 2015 року. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували отримання відповідачем кредиту та взагалі її звернення до банку 11 жовтня 2004 року, з якого банком здійснювалося нарахування заборгованості, беручи до уваги, що анкета - заява від 17 травня 2015 року на порушення положень ЦК України не містить умови кредитування, тобто розмір кредиту, порядок його погашення, відповідальність за порушення його невиконання та інше, то позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Розподіл судових втрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed