Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача ПрАТ «ШУ «Покровське», в обґрунтування якого вказав, що у період з 24.06.1999 по 07.09.2016 він перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі ПрАТ «ШУ «Покровське»,\~працюючи гірничим\~робітником очисного\~забою з\~повним робочим\~днем під\~землею.\~07.09.2016\~він був\~звільнений на\~підставі пункту\~2\~статті 40\~Кодексу законів\~про працю\~України через\~невідповідність виконуваній\~роботі внаслідок\~стану здоров`я.\~Загальний стаж\~його роботи\~на підприємстві\~в підземних\~умовах під\~впливом шкідливих\~факторів складає\~17\~років 2\~місяця 14\~днів.\~Відповідно до\~медичного висновку\~Центральної лікарсько-експертної\~комісії (ЦЛЕК)\~від 25.02.2020\~№7/165\~ДУ «Інститут\~медицини праці\~ім.\~Ю.І.\~Кундієва НАМН\~України» позивачеві\~встановлено вперше\~професійне захворювання:\~хронічна попереково-крижова\~радикулопатія L5,\~S1\~праворуч в\~стадії неповної\~ремісії з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями,\~м`язово-тонічним\~та больовим\~синдромами,\~рецидивуючий перебіг,\~пневмоконіоз (q/t,2/2,hi,pi)\~ЛН-I-II\~ступеню.\~25.03.2020\~після проведення\~розслідування професійного\~захворювання,\~комісією складено\~акт за\~формою П-4\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання,\~у якому\~зазначено,\~що причинами\~виникнення професійного\~захворювання став\~тривалий період\~роботи в\~шкідливих умовах,\~обумовлених впливом\~шкідливих факторів\~ нахил\~корпус,\~пил,\~робоча поза,\~фізичне навантаження.\~14.05.2020 обласною профпатологічною МСЕК йому була встановлена ІІІ група інвалідності за профзахворюванням та 60% втрати працездатності безстроково, рекомендоване лікування та спостереження лікарів. Вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної роботи, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливість вести активний спосіб життя, що призводить до психологічного дискомфорту і вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Позивач відчуває тягучий біль в поперековому відділі хребта, слабкість, головокружіння. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 80000,00 гривень. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача також не прибув до судового засідання. Відповідачем судові надано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги визнані частково в сумі 24000 грн з умовного розрахунку 400 грн за 1% втрати позивачем працездатності, оскільки вважає, що позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я, а також ризик виникнення професійного захворювання, не повідомляв відповідача про необхідність його переведення на іншу менш шкідливу або менш важку роботу, чим сприяв розвитку професійного захворювання. За даними пройдених у 2014-2016 роках медоглядів [PERSON] був визнаний таким, що може працювати у підземних умовах. Зауважено також, що акт розслідування професійного захворювання та довідка МСЕК не підтверджують наявності моральних страждань позивача. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 25.05.2020 ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 19.06.2020. Відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 02.06.2020 до суду надійшов відзив від відповідача. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 24.06.1999 по 07.09.2016 працював у відповідача гірничим робітником очисного забою 2-го, 3-го, 4-го та 5-го розряду з повним робочим днем під землею, 07.09.2016 він був звільнений з посади гірничого робітника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті наказом №1333ок від 13.09.2016 за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я (а.с.8-11). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.03.2020 за формою П-4 встановлено, що професійне захворювання [PERSON] виникло у зв`язку із тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактору нахили корпусу, пил, робоча поза, фізичне навантаження. Осіб, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо (а.с.12-14). 14.05.2020 [PERSON] за наслідками\~ огляду медико-соціальною експертною комісією встановлено первинно ІІІ групу інвалідності з 08.05.2020 безстроково та первісно сукупно 60% втрати працездатності за професійним захворюванням (35% за попереково-крижовою радикулопатією та 25% за пневмоконіозом). Протипоказана важка фізична праця, робота у підземних умовах, рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.10-11). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2\~ст.1167 ЦК України\~передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею ст.38 Гірничого Закону України\~до обов`язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.\~ Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, страждань, втратив 60% своєї працездатності, набув інвалідність, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розуміння позивачем наслідків роботи у шкідливих умовах праці, можливості переведення на іншу роботу за станом здоров`я, суд до уваги не бере, оскільки це не спростовує факту ушкодження здоров`я [PERSON] та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я колишнього працівника. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 80000,00 гривень має бути задоволена частково. За роз`ясненнями п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем, стан його здоров`я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.\~ Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial