Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом у якому просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Леніна розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату серія ОД №0138272, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року №435/96. Позов обґрунтовує тим, що 01.12.2014 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідачка отримала у борг від позивачки суму грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. Гроші, що є предметом договору, передані позивачкою та одержані відповідачкою, про що остання надала розписку, виконану власноруч. Відповідно до\~умов договору,\~ [PERSON] \~зобов`язалася повернути\~кошти,\~взяті у\~борг у\~термін до\~01.12.2015\~року,\~що підтверджується\~розпискою. Крім того, договором передбачено, що у випадку неповернення грошових коштів у строк, обумовлений сторонами у догові позики, відповідачка [PERSON] бере на себе зобов`язання передати у власність позивачки [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0138272, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року №435/96 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Леніна розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). До теперішнього часу відповідачка свої не виконала, суму грошових коштів, взятих у борг не повернула та не передала [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0138272, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року №435/96 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Леніна розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), позивачка вимушена звернутись до суду з цим позовом. У зв`язку з наведеним звернувся до суду за захистом своїх прав. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16.09.2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 18.10.2021 року сторони у судове засідання не з`явились.\~ Позивачка в судове засідання не з`явилася, 18.10.2021 року заяву у якій позов підтримала, просила справу розглядати у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 18.10.2021 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] у якій остання зазначає, що обставини, викладені у позові [PERSON] вона визнає, не заперечує проти задоволення вимог та просить справу розглядати у її відсутність. У відповідності з ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Фактичні обставини справи. 01.12.2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів. Відповідно до умов вказаного договору відповідачка отримала у борг від позивачки суму грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. (а.с. 6-7) Гроші, що є предметом договору, передані позивачкою та одержані відповідачкою, про що остання надала розписку, виконану власноруч. Відповідно до\~умов договору,\~ [PERSON] \~зобов`язалася повернути\~кошти,\~взяті у\~борг у\~термін до\~01.12.2015\~року,\~що підтверджується\~розпискою. Крім того, договором передбачено, що у випадку неповернення грошових коштів у строк, обумовлений сторонами у догові позики, відповідачка [PERSON] бере на себе зобов`язання передати у власність позивачки [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД №0138272, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.07.1996 року №435/96 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Леніна розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На теперішній час зобов`язання за договором відповідачкою [PERSON] не виконані,, суму грошових коштів, взятих у борг остання не повернула. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0138272, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області 20.08.1996 року за №435/96, зареєстрованого 20 серпня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №272, належить земельна частка (пай) розміром 5,2 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Леніна, село Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області. (а.с. 8-10) Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.\~\~Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній в постанові від 12 квітня 2017 року у справі за № 6-487цс17. Аналогічні за змістом правові позиції викладено у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, від 18 січня 2017 року у справі за № 6-2789цс16. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~130\~Земельного кодексу\~України,\~набувати право\~власності на\~земельні ділянки\~сільськогосподарського призначення\~можуть: а)\~громадяни України; б)\~юридичні особи\~України,\~створені і\~зареєстровані за\~законодавством України,\~учасниками (акціонерами,\~членами)\~яких є\~лише громадяни\~України та/або\~держава,\~та/або\~територіальні громади; в)\~територіальні громади; г) держава. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні\~від 15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об`єднаного\~Королівства» Європейський\~суд з\~прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. З 1 липня 2021 року\~ набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», згідно якого фізичні особи - громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, таким чином суд приходить до висновку, що звертаючись із вимогою про визнання права власності на\~ земельну частку (пай), позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права. \~ \~ Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору позики сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується\~письмовими доказами,\~і відбулося\~повне виконання\~договору позивачкою,\~а відповідачка [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань, а також з огляну на те, що під час розгляду справи відповідачка позов визнала, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Висновки за результатами розгляду справи На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими, правомірними та спрямовані на захист прав позивача та відповідач не заперечує проти вимог.

Outcome: approved