Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 15 січня 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року. В період шлюбу, у листопаді 2015 року, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за договором купівлі-продажу ними як подружжям була придбана квартира загальною площею 48.6 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] у шлюбі, за спільні кошти вони робили ремонт у спірній квартирі, купували меблі та інші побутові речі. Особою, на яку видано правовстановлюючий документ на спірну квартиру, став відповідач. У травні 2017 року чоловік вигнав її з сином зі спірної квартири, і з того часу вона змушена проживати на орендованій квартирі, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає утримувати її, має заборгованість зі сплати аліментів. У червні 2018 року вона зустрілася з відповідачем та запропонувала йому розділити квартиру в позасудовому порядку шляхом укладення договору про поділ спільного майна подружжя. Відповідач не став вести розмови про поділ майна, стверджуючи, що квартира належить тільки йому. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя у виді квартири під номером [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 4 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 4 вересня 2018 року та 22 жовтня 2018 року відповідачу направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 2 листопада 2018 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Представник відповідача, заперечуючи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 16 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до положень ст. 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відзив на позовну заяву 20 листопада 2018 року представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник відповідача підтвердив факт перебування сторін у шлюбі, наявність від шлюбу неповнолітнього сина, не заперечив факту проведення ремонту у спірній квартирі за спільні кошти подружжя, придбавання меблів та інших побутових речей. Заперечення проти позову стосуються тих обставин, що спірна квартира не набула статусу спільного майна подружжя, оскільки не була придбана за спільні кошти сторін. Нерухоме майно у виді квартири під номером [ADDRESS] було придбано для відповідача, як інваліда 2 групи з числа військовослужбовців, які брали участь у антитерористичній операції, та потребують поліпшення житлових умов, юридичною особою за законодавством Службою у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації. Відповідно до п. 3 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво (придбання) житла для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 року № 348, яким керувались при придбанні житла відповідачу, субвенція спрямовується на придбання житла у прийнятих в експлуатацію новозбудованих житлових будинках (на первинному ринку) та на вторинному ринку для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Враховуючи зазначені обставини та вказану норму права, вважає, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, оскільки отримана за особисті заслуги. Також зазначає, що відповідач не заперечує і ніколи не заперечував щодо проживання дитини з ним у квартирі, сплачує аліменти та приймає участь у вихованні дитини, проте спірні питання щодо утримання дитини сторін не стосуються предмету спору. Заперечує проти стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем з підстав наявності у нього статусу інваліда ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та з посиланням на правила п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за якими від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Фактичні обставини справи Судом встановлено такі фактичні обставини. Сторони з 15 січня 2011 року перебували у шлюбі. Шлюб розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 15 січня 2011 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області 1 червня 2011 року, рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2018 року (а.с.,а.с. 5 - 7). Судом встановлено, що 1 грудня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна у виді квартири під номером [ADDRESS] . Квартира складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 48,6 м кв. Державна реєстрація набутого права здійснена на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер 1266, виданого 20 листопада 2015 року, видавник: Назарчук Н.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 781860032229. До відзиву на позовну заяву відповідачем додано копію договору купівлі-продажу спірної квартири. За змістом наданого договору, фізична особа [PERSON] , як продавець, з одного боку, юридична особа за законодавством Служба у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації, відповідач [PERSON] , як покупець, 20 листопада 2015 року уклали договір купівлі-продажу квартири, предметом якого стала квартира під номером [ADDRESS] . За змістом укладеного договору квартира, належна продавцю, придбана Службою у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації та передана покупцю [PERSON] за актом приймання-передачі квартири від 27 листопада 2015 року. Вартість квартири відповідно до договору становила 579992 грн. 40 коп. Вказані обставини підтверджуються даними договору купівлі-продажу квартири від 20 листопаді 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1266, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 грудня 2018 року, індексний номер витягу 48753577, наданого приватним нотаріусом Назарчук Н.В., Акту приймання-передачі квартири від 27 листопада 2015 року, складеного продавцем [PERSON] , Службою у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації в особі начальника служби Андріяша С.П . та покупцем [PERSON] (а.с.,а.с. 34-38). Факт державної реєстрації права перевірено судом та підтверджено даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208232050 від 5 травня 2020 року (а.с.,а.с. 54-56). За змістом укладеного договору купівлі-продажу квартири сторони діяли з метою придбання житла для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов. Пунктом 3.1. договору передбачено, що право власності на квартиру посвідчується цим договором купівлі-продажу та виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За умовами договору його укладено відповідно до Наказу Київської обласної державної адміністрації служби у справах дітей та сім`ї № 283 від 12 листопада 2015 року «Про придбання житла», Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво (придбання) житла для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 року № 348. Відповідно до пункту 6.5. договору купівлі-продажу квартири дружина покупця [PERSON] надала згоду на купівлю квартири. Наявність згоди підтверджена її заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 20 листопада 2015 року за реєстром № 1265. Покупцю при укладенні договору роз`яснено, в тому числі, зміст ст.ст. 57-62, 65 та 74 Сімейного кодексу України. Цей факт підтверджено умовами пункту 9.8 договору. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що в разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до правил ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі. Згідно правил ч. 3 ст. 57 СК України, якими відповідач обґрунтував свою позицію щодо належності спірного майна йому особисто, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 33). Нерухоме майно у виді квартири під номером [ADDRESS] було придбано для відповідача, як інваліда 2 групи з числа військовослужбовців, які брали участь у антитерористичній операції, та потребують поліпшення житлових умов відповідно до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на будівництво (придбання) житла для сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також для інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції, та потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 року № 348, яка втратила чинність на підставі постанови КМ № 719 від 19 жовтня 2016 року. Вказане нерухоме майно не може бути розцінено судом як премія, чи нагорода, які відповідач одержав за особисті заслуги. Премія - це одна з форм заохочення успіхів, досягнутих в праці, науці, літературі, мистецтві чи іншій суспільно корисній діяльності. Премії можуть мати форму нагород, медалей, дипломів, грошових заохочень тощо. Присуджуються премії на спеціальних церемоніях, виставках, конкурсах тощо. Нагородою є щось, що видається як заохочення за заслуги, відзнаки, в знак подяки за що-небудь. Одним з призначень нагороди є надання особливого соціального статусу особі що отримує нагороду. До нагород відносять: почесні знаки, призи, премії, почесні грамоти, цінні подарунки та почесні звання. Спірна квартира була придбана у період шлюбу сторін, в інтересах сім'ї та є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно з правилами ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. За правилами частин 2 та 3 вказаної статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Спірна нерухомість була придбана в інтересах сім`ї, при укладенні договору відповідачем він діяв за згодою другого з подружжя, тобто дружини, яка надала згоду на придбання квартири, ця згода була посвідчена нотаріально. Факт придбання вказаного майна у спільну сумісну власність подружжя відповідає вимогам закону та підтверджено умовами укладеного договору. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Вимог про фактичний поділ спільного майна позивач не заявляла. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5. Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст. 392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Судом встановлено, що право власності позивача на частку у квартирі під номером [ADDRESS] , яка є спільним сумісним майном подружжя, не підтверджене документально, відповідачем вказане право позивача не визнається. З огляду на вказане, у позивача наявне право в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене та невизнане право власності на частку в спільному майні подружжя. Висновки за результатами розгляду Згідно правил ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мають місце, заявлені вимоги є доведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність у позивача суб'єктивно непідтвердженого та невизнаного відповідачем права власності на частку в спільному майні подружжя, відповідачем не доведено обставин, що спростовують факт належності сторонам спірного майна на праві спільної сумісної власності, порушені права позивача як співвласника спірного нерухомого майна потребують захисту. Щодо розподілу судових витрат Згідно правил ст. 264 ЦПК України питання про розподіл між сторонами судових витрат, понесених у зв`язку із судовим розглядом, суд вирішує під час ухвалення рішення. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 2900 гривень. Факт сплати підтверджений документально квитанцією від 8 серпня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно правил п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до правил ч. 6 ст. 141 ЦПК України в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 703/686/15-ц від 1 березня 2017 року та № 6-1544цс17 від 18 жовтня 2017 року. Відповідач відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, оскільки відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0765060 від 20 червня 2018 року та посвідчення серії [NUMBER] від 22 червня 2018 року є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved