Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивачів, представника позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. У 1999 році за згодою всіх власників у квартирі позивачів було зареєстровано відповідача [PERSON] разом з її на той час неповнолітнім сином [PERSON] . Жодного дня відповідачі у квартирі не проживали, оскільки [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком за іншою адресою. У 2012 році в квартирі позивачів без їх згоди була зареєстрована неповнолітня донька [PERSON] - [PERSON] , а у 2014 році неповнолітня донька [PERSON] [PERSON] . У 2016 році, при оформленні субсидії, позивачі дізналися, що в квартирі зареєстровані неповнолітні діти відповідача [PERSON] . У зв`язку із тим, що [PERSON] зареєстрована у квартирі позивачів та отримує немалий дохід і соціальні виплати, позивачі не змогли отримати субсидію. Позивачі звернулися до відповідачів з проханням знятися з реєстраційного обліку та зареєструвати своє фактичне місце проживання, але відповідачі прохання проігнорували. На даний час зв`язок з відповідачами втрачений. З 1999 року відповідачі в квартирі фактично не проживають, наміру на це не мають, особистих речей відповідачів у квартирі немає і ніколи не було, за весь цей час комунальні послуги не сплачують, про стан квартири не цікавляться. У зв`язку із чим, позивачі просять визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с. 2-5). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, зазначила, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані без згоди позивачів, відповідачі не проживають в квартирі доволі довгий час, а деякі, як неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , зовсім не проживали ніколи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки до суду не повідомляли, про день та час судового засідання були належним чином повідомлені, про що міститься підтвердження у матеріалах справи (а.с. 85) ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 12.11.2019 позивачами подано дану позовну заяву (а.с. 2-5) 26.11.2019 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська зазначена позовна заява була залишена без руху, як таку, що не відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України (а.с. 30). 09.12.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання 9 січня 2020 року (а.с. 35). 09.01.2020 представником позивачів було заявлено клопотання про виклик свідків (а.с. 39). 09.01.2020 у підготовчому засіданні судом було долучено до матеріалів справи докази відповідно до клопотання представника позивачів (а.с. 40). 09.01.2020 у зв`язку з неявкою відповідачів по справі підготовче судове засідання було відкладено до 10.02.2020 року(а.с. 40). 10.02.2020 представником позивачів заявлено клопотання про витребування доказів та проведення судового підготовчого засідання без її участі (а.с. 47). 10.02.2020 у зв`язку з неявкою сторін по справі підготовче судове засідання було відкладено до 11.03.2020 року (а.с. 53). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2020 року витребувано з Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради інформацію про місце навчання [PERSON] та місце виховання [PERSON] (а.с. 54). 25.02.2020 на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2020 року Управлінням освіти Департаменту гуманітарної політики ДМР надано витребувану інформацію (а.с. 57-59). 11.03.2020 у зв`язку з неявкою відповідачів по справі підготовче судове засідання було відкладено до 02.04.2020 (а.с. 61). 02.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін по справі підготовче судове засідання було відкладено до 14.05.2020 року (а.с. 66). 14.05.2020 представником позивачів заявлено клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 69). 14.05.2020 у зв`язку з неявкою сторін по справі підготовче судове засідання було відкладено до 16.07.2020 року (а.с. 70) 16.07.2020 представником позивачів заявлено клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 74). 17.07.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.08.2020 (а.с. 76). 13.08.2020 представником позивачів заявлено клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 74). 13.08.2020 у зв`язку з неявкою сторін по справі розгляд справи був відкладений до 15.09.2020 року Оскільки у судові засідання відповідачі, повідомлені про дату та час судового засідання, не з`явились, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 15.09.2020 проголошену резолютивну частину рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1998 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі розпорядження від 22 вересня 1998 року за № 7/659-98, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається з копії довідки №5856 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 04 жовтня 2019 року, за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих осіб входять: позивачі [PERSON] , [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] (а.с. 20) Відповідно до копій актів обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 17.09.2019 року, підписаного жильцями буд. [ADDRESS] , підтвердженого директором КП «ЖХ Самарського району» ДГС [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за аресою [ADDRESS] (а.с. 22,21). З копії відповіді КНП «ДЦПМСД№10» ДМР від 11.10.19 № 3/79 на адвокатський запит від 07.10.2019 року вбачається, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] договори про надання послуг первинної медичної допомоги з сімейним лікарем КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» ДМР не укладались (а.с. 23). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 26.11.2019 року, на підставі заяви [PERSON] з метою обстеження умов проживання [PERSON] , проведено обстеження умов проживання дитини (дітей) з сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що умови проживання задовільні, а за цією адресою проживають позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38). Відповідно до довідки, виданої КЗО «СЗШ №118 з поглибленим вивченням англійської та німецької мов і предметів природничо-математичного напрямку» ДМР від 19.02.2020 № 28 малолітня відповідач [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , навчається в 2-А класі КЗО «СЗШ №118» ДМР Індустріального району м. Дніпра (а.с. 58). Відповідно до довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 217» ДМР від 20.02.2020 01-16№13 малолітня відповідач [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адерсою: [ADDRESS] , є вихованцем КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №217» з вересня 2017 року по теперішній час (а.с. 59). Також у судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила суду, що відповідач [PERSON] вийшла заміж, довго не жила в квартирі, потім поверталася до квартири, з кінця жовтня 1999 року вони виїхали, її ніхто не виселяв, [PERSON] в квартирі по теперішній час не проживає, дітей відповідача [PERSON] в квартирі ніколи не було. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засідання повідомила суду, що після того, як відповідач [PERSON] вийшла заміж, вона її не бачила, знає, що у відповідачки є малолітні діти, свідок зазначила, що бувала у спірні квартирі, сторонніх речей та дитячих речей в квартирі не бачила, [PERSON] в квартирі давно не бачила, з квартири її не виганяли, вселитися до квартири вона не намагалася, свідок додала, що знає, що у матері її чоловіка є будинок. Таким чином, судом встановлено, що за адресою реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідачі не мешкають, у вказаному будинку відсутні їх особисті речі та майно, участі у матеріальних витратах по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів вони не беруть. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дані правовідносини регулюються\~Конституцією України,\~Цивільним кодексом України\~та\~Житловим кодексом України. Стаття 33 Конституції України\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1\~ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відтак за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку, що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Так, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71.\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~стаття 405ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Разом з тим, суд також виходить із того, що ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК Українипри вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.\~9\~Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.\~ Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, фактично реєстрація являє собою лише фіксацію фактичного місця проживання особи. В той же час, судом встановлено, що малолітні діти відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані без відома позивачів, в спірній квартирі ніколи не проживали, відповідач [PERSON] заселити у квартиру їх не намагалась. Крім того, з наданої інформації з Департаменту гуманітарної політики управління освіти ДМР вбачається, що малолітні відповідачі мають фактичне місце проживання. Згідно\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.\~ У своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Відтак, з огляду на вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів відповідачів\~ [PERSON] та [PERSON] , які є малолітніми дітьми, в той же час

Outcome: approved