Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Служба у справах дітей Надвірнянської РДА як представник органу опіки та піклування звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Згідно з рішенням Надвірнянського районного суду від 23.12.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, їхню неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком. З листопада 2014 року відповідач [PERSON] з дочкою не проживає, її вихованням не займається, станом здоров`я не цікавиться, жодних коштів на її утримання не надає. На даний час [PERSON] проживає в с. Чорний Потік, у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Неповнолітня [PERSON] з 14 листопада 2019 року знаходиться на обліку Служби у справах дітей Надвірнянської РДА як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] та характеристики з навчального закладу, в якому навчається неповнолітня [PERSON] вбачається, що вихованням та утриманням дитини займається бабуся по лінії батька [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . На підставі розпорядження Надвірнянської РДА № 297 від 15.11.2019 неповнолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано на виховання в сім`ю рідної бабусі [PERSON] 14.11.2019 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА розглянуто клопотання Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських (материнських) прав [PERSON] щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином. Даний факт свідчить про те, що їй байдужа доля дитини. На засіданні Комісії була присутня бабуся дитини по лінії батька, [PERSON] , яка пояснила, що мати дівчинки, [PERSON] вихованням дитини не займається, вже близько п`яти років спільно з дівчинкою не проживає, веде аморальний спосіб життя, місце знаходження матері дитини на даний час їй невідоме. Зі слів [PERSON] стало відомо, що вона займається виховання неповнолітньої [PERSON] , піклується про її здоров`я, дбає про їх духовний та фізичний розвиток. Крім того неповнолітня [PERSON] є інвалідом дитинства, яка потребує постійної уваги та турботи з боку дорослих. На підставі наведеного, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА від 14.11.2019, органом опіки та піклування прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими (материнськими) обов`язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Служба у справах дітей Надвірнянської РДА, як представник органу опіки та піклування, вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських (материнських) прав. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному об`ємі з підстав, зазначених у позовній заяві, суду пояснила, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та утримання дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Просила суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також просила стягувати з [PERSON] в користь установи або особи, якій буде передано під опіку неповнолітню [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 950,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечила обставини, викладені в позовній заяві, та не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Також не заперечила проти того, щоб стягувати з неї аліменти на утримання неповнолітньої дочки, однак просила зменшити розмір аліментів. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2019 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2020 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області 28.10.2003 складено відповідний актовий запис № 195, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.06.2004 (а.с. 3). Батьком дитини записаний [PERSON] . Згідно з рішенням Надвірнянського районного суду від 23.12.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, їхню неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком (а.с. 5). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] , про що Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області 07.11.2019 складено відповідний актовий запис № 72, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2019 (а.с. 4). З листопада 2014 року відповідач [PERSON] з дочкою не проживає, її вихованням не займається, станом здоров`я не цікавиться, жодних коштів на її утримання не надає. На даний час [PERSON] проживає в с. Чорний Потік, у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Згідно наказу Служби у справах дітей Надвірнянської РДА № 42 від 14.11.2019 неповнолітню [PERSON] взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с. 6). На підставі розпорядження Надвірнянської РДА № 297 від 15.11.2019 неповнолітню [PERSON] , яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштовано на виховання в сім`ю рідної бабусі [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] (а.с. 7). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 14.11.2019, складеного працівниками Служби у справах дітей вбачається, що умови проживання неповнолітньої [PERSON] задовільні, в кімнаті чисто, прибрано (а.с. 8). Неповнолітня [PERSON] є дитиною-інвалідом до 18 років, діагноз: легка розумова відсталість, астенічний варіант алігофренічного дефекту. В зв`язку з хворобою вона потребує постійної уваги та турботи з боку дорослих (а.с. 11). Згідно довідки Білозоринської ЗОШ І-ІІ ступенів від 03.09.2019 № 15 та характеристики на [PERSON] вбачається, що неповнолітня [PERSON] навчається в 9 класі Білозоринської ЗОШ І-ІІ ступенів на індивідуальній формі навчання. З гуманітарних предметів має навчальні досягнення початкового рівня. Програмовий матеріал з природничих наук майже не засвоює, оскільки у неї короткотермінова пам`ять. У дитини увага розсіяна, часто відволікається, проте на уроках веде себе чемно, з повагою ставиться до вчителів. Вихованням дитини в основному займається бабуся, яка несе всі матеріальні витрати на дитину (а.с. 14-15). 14.11.2019 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА розглянуто клопотання Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських (материнських) прав [PERSON] щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, хоча була повідомлена про дату та місце проведення засідання належним чином. На засіданні Комісії була присутня бабуся дитини по лінії батька [PERSON] , яка пояснила, що мати дівчинки, [PERSON] вихованням дитини не займається, вже близько п`яти років спільно з дівчинкою не проживає, веде аморальний спосіб життя, місце знаходження матері дитини на даний час їй невідоме. Зі слів [PERSON] стало відомо, що вона займається виховання неповнолітньої [PERSON] , піклується про її здоров`я, дбає про їх духовний та фізичнії розвиток. На підставі наведеного, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської РДА від 14.11.2019, органом опіки та піклування прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка вказала, що є бабусею неповнолітньої [PERSON] , оскільки її син [PERSON] був батьком дитини. Після розірвання шлюбу між її сином та відповідачкою неповнолітню [PERSON] залишено проживати з батьком. [INFO] її син [PERSON] помер, її онучку [PERSON] було передано їй на піклування. За час проживання [PERSON] в неї вона забезпечує дитині належний догляд та умови проживання, повністю утримує її та забезпечує її всім необхідним. Відповідачка вихованням дитини не займається, нею не цікавиться, коштів на утримання дитини не надає, лише інколи навідує дитину на дні народження. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з обставин, викладених позивачем в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач не проявляє материнської турботи про дитини, не дбає про її фізичний і духовний розвиток, не надає коштів на її утримання, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Вказані обставини повністю визнані відповідачем. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності визнання вказаних обставин відповідачем, тому дані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» з`ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому прийшов до висновку, що є передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів дитини. Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: Враховуючи вище наведене, а також безумовне визнання позову відповідачем, суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Також, з врахуванням обставин справи, матеріального стану та стану здоров`я відповідача, яка не працює, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовільнити і стягувати з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 950,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема 1861 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 150, 157, 164, 165, 166, 171 СК України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»

Outcome: approved