Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Лікар-психіатр\~5-А\~змішаного психіатричного\~приймально-діагностичного\~відділення Комунального\~підприємства «Обласний\~заклад з\~надання психіатричної\~допомоги Полтавської\~обласної ради»\~Рахматова Ю.О. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію хворого [PERSON] до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування у 5-А відділення даної лікарні в порядку примусової госпіталізації 16 грудня 2020 року о 09 год. 45 хв. за направленням лікаря-психіатра «ВП ОКП поліклініка зі стаціонаром № 1» [PERSON] з діагнозом: «F 20, загострення». [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (бродяжництво, агресивна поведінка, відмова від прийому їжі) та для оточуючих (агресивна поведінка по відношенню до батька). Від добровільної госпіталізації та лікування хворий відмовляється. Тому лікар просила суд винести рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару. В судовому\~засіданні лікар\~ [PERSON] \~заяву підтримала.\~Пояснила,\~що [PERSON] \~поступив на\~лікування в\~Обласний заклад з надання психіатричної допомоги 16 грудня 2020 року. Його лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки він хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, але від добровільного лікування відмовляється. Тому лікар заяву просила задовольнити. Особа, щодо якої внесено заяву про госпіталізацію, - [PERSON] , участь якого в судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції, в судовому засіданні повідомив, що причиною госпіталізації став конфлікт з батьком. Він не вчиняв дій, які являють небезпеку для оточуючих чи для нього. Законний представник,який є батьком хворого [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заяву також підтримав та просив задовольнити. Прокурор Легеньковська Г.Б. в судовому засіданні заяву також підтримала, просила її задовольнити. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши докази у справі, приходить до висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , поступив на стаціонарне лікування у 5-А змішане психіатричне приймально-діагностичне відділення Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» 16 грудня 2020 року о 09 год. 45 хв. за направленням лікаря-психіатра «ВП ОКП поліклініка зі стаціонаром 3 1» [PERSON] з діагнозом: «F 20, загострення». Згоди на госпіталізацію хворий не надав, та був направлений на госпіталізацію у примусовому порядку. 16 грудня 2020 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: «Шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу з вираженою прогредієнтністю та частими госпіталізаціями, поведінковими порушеннями (бродяжництво, агресивна поведінка, відмова від прийому їжі), вираженою соціально-трудовою дезадаптацією, з вираженим дефектом апато-абулічного типу. Стадія загострення». Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він чинить дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (бродяжництво. відмова від їжі, асоціальний спосіб життя, пошкодження електромережі) та оточуючих (агресивна поведінка по відношенню до батька), категоричну відмову від лікування, яке можливе лише в стаціонарних умовах, відсутність критки здібностей, комісією зроблений висновок про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару. Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, психічні розлади у пацієнта розвинулись з 2012 року, коли на 4-му курсі навчання юридичної академії раптом впала успішність, втрачав інтерес до навчання. Нетривало працював в прокуратурі, в адвокатурі разом з батьком, але протягом 2017 року поступово став втрачати соціальні зв`язки, відгороджуватись від друзів, час проводив переважно наодинці, закривався у своїй кімнаті, майже не виходив з квартири. Перестав за собою слідкувати, не мився, не брився, став санітарно запущеним. В кімнаті з`явився неприємний запах, тхнуло сечею. Пацієнт відмовлявся виходити з квартири та приймати їжу. Звідти виходив лише ненадовго та тільки вночі. Закривався в туалеті або ванній кімнаті. Згодом відмовився від їжі, дуже схуд. На вмовляння батьків пройти лікування в день першої госпіталізації намагався вистрибнути з вікна 5-го поверху. Був вперше госпіталізований в ПОКПЛ за рішенням Київського районного суду м. Полтави у порядку примусової госпіталізації. Лікувався з 14 вересня 2017 року по 08 листопада 2017 року з діагнозом: «Шизофренія, проста форма». Після виписки лікування приймав нетривало. Через деякий час відбулося чергове погіршення психічного стану: знову став замикатися, став мовчазний, почав усамітнюватись у своїй кімнаті. Перестав спілкуватися з батьками. Знову відмовлявся від прийому їжі. З`явилися вичурні плани поїхати до Москви та одружитися з дівчиною інтернет-блогером, з якою навіть не був знайомий особисто. В холодну пору року втік з дому легко одягнутий. Пішки добіг до Красногорівки Великобагачанського району. Звідти на попутках добрався до Києва, де в критичному соматичному стані звернувся до спільних знайомих. Був ослаблений, з високою температурою тіла, внаслідок чого викликалася швидка допомога, пропонувалась госпіталізація, від якої відмовився. Був повернутий батьками додому, з роботи звільнився. Вдома усамітнювався. Потім знову втік без документів, достатнього одягу та грошей з дому до Києва, намагався сісти на автобус до Москви. Знову направлявся у порядку примусової госпіталізації, але дав згоду на лікування та лікувався з 11 жовтня 2018 року по 20 листопада 2018 року. Виписувався з покращенням. Згодом прогресували апатія, абулія, соціальна відгородженість. Ліки не приймав. Наростала соціально-трудова дезадаптації. Час проводив наодинці, ні з ким не спілкувався. Знову почав відмовлятися від їжі, за собою не слідкував. На вмовляння батьків став агресивним, замахувався, щоб вдарити батька, кидав в нього речами, що попадали під руку. В черговий раз був направлений у порядку примусової госпіталізації та згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави госпіталізація у примусовому порядку була оформлена. Лікувався з 10 квітня 2019 року по 17 травня 2019 року. Тоді ж був оглянутий обл. спец. псих. МСЕК та визнаний особою з інвалідністю II групи до 01 травня 2020 року. Але від подальшого оформлення групи інвалідності відмовився, ніде не працює, засобів до самостійного існування не має. Наступна госпіталізація з 22 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року, коли внаслідок відмови від лікування вже на 4 день став замкнутий, з батьками не спілкувався. Особливо до батька налаштований вороже. Втік з дому начебто, щоб працювати у Києві, але фактично грошей не мав, де ночував - невідомо. Іноді приходив до рідних, що мешкають в Києві, у занедбаному стані та знову уходив на декілька днів, був в занедбаному стані, отримав травму ноги. Був знайдений батьками в Києві, оглянутий лікарем-травматологом, що одразу рекомендував госпіталізацію в травматологічне відділення. Але замість цього знову втік з дому. Через 3 дні з`явився в Полтаві в тяжкому соматичному стані, з високою температурою тіла, вираженим набряком правої нижньої кінцівки. Був госпіталізований до хірургічного відділення 2-ї МКЛ, де лікувався близько місяця начебто з сепсисом. Після виписки з хірургії одразу втік з дому. Через тиждень з`явився, але виніс з квартири весь свій одяг, та знову втік на 10 днів. Де ночував - невідомо. Повернувся додому. У кімнаті ночувати відмовився, постелив на лоджії на цементну підлогу тонке простирадло та спав на ньому на підлозі. На прохання батьків (особливо батька) реагував вороже, агресивно. В останній тиждень став проявляти пряму агресію до батька, застосовуючи до нього фізичну силу: бив ногами, руками батька по голові і тілу у відповідь на прохання пролікуватися. В зв`язку з означеним направлений лікарем-психіатром ППНД [PERSON] у порядку примусової госпіталізації згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». На приймальному відділенні оглянутий черговим лікарем, згоди на госпіталізацію також не дав. 22 жовтня 2019 року був оглянутий ЛКК згідно ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Госпіталізація у примусовому порядку була визнана доцільною. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2019 року був госпіталізований у порядку примусової госпіталізації. Остання виписка 28 грудня 2019 року. На фоні лікування виписувався с покращенням. В подальшому відмовився від прийому будь-якого підтримуючого лікування. Ніде не працевлаштувався, вдома замкнутий, майже ні з ким не спілкується, час проводить у бездіяльності або за комп`ютером. Особливо вороже налаштований до батька. Через деякий час знову став уходити з дому, не повідомляючи куди та невідомо де знаходився декілька місяців. Зі слів батька нібито навіть подавали його у розшук, 4 місяці був у розшуку, знайшли його у Хорольському районі. Був повернутий додому батьками в санітарно-занедбаному стані, значно втратив у вазі. Від запропонованого лікування відмовляється у різкій формі, стає агресивним при вмовлянні приймати ліки. Дана госпіталізація обумовлена тим, що хворий внаслідок свого психічного захворювання вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Як вбачається з заяви батька хворого [PERSON] на адресу Головного лікаря Комунального підприємства обласного психоневрологічного диспансеру від 15 грудня 2020 року, [PERSON] відмовляється від добровільного прийняття ліків та встановлення стану його здоров`я, веде бродяжницький спосіб життя, часто зникає з дому від одного дня до 4-х місяців, де живе невідомо, не перевдягається і носить одяг невідомого походження. Вдома повністю відкриває вікна в квартирі, нібито для провітрювання, залишає відкритими двері при виході з квартири, оголив електропроводку в розетці та вимикачі світла у своїй кімнаті, систематично здійснює порчу меблів у своїй кімнаті, на жодні розмови, пропозиції, прохання, тощо не реагує, проявляє ознаки агресії при рекомендації йому провести курс добровільного лікування, щодо батька застосовує силу, чим ставить себе та членів родини у небезпечні для проживання умови у тім числі і для неповнолітньої онуки [INFO] , яка проживає разом з ними. У своїй заяві від 16 грудня 2020 року на адресу Головного лікаря КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» [PERSON] просив госпіталізувати його сина [PERSON] у зв`язку з різким погіршенням його психічного стану протягом останнього тижня. Він втік з дому під час морозів, спав на вулиці, до батька був агресивним, ліз битися, штовхався, бив руками по тілу, категорично відмовляється від лікування амбулаторно. Був оглянутий лікарем-психіатром ВП «ОКП поліклініка зі стаціонаром № 1» [PERSON] та направлений у порядку примусової госпіталізації на госпіталізацію у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР». В приймальному відділенні оглянутий черговим лікарем [PERSON] , згоди на отримання стаціонарної психіатричної допомоги не дав. В примусовому порядку в зв`язку з відсутністю тесту на COVID-19 направлений 5-А змішане психіатричне приймально-діагностичне відділення лікарні. Згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (бродяжництво, агресивна поведінка, відмова від прийому їжі). Зазначене підтверджується зазначеними вище письмовими доказами, а також даними висновку комісії лікарів-психіатрів від 16 грудня 2020 року, згідно якого комісією [PERSON] за результатами огляду встановлений діагноз: «Шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу з вираженою прогредієнтністю та частими госпіталізаціями, поведінковими порушеннями (бродяжництво, агресивна поведінка, відмова від прийому їжі), вираженою соціально-трудовою дезадаптацією, з вираженим дефектом апато-абулічного типу. Стадія загострення». Також з висновку вбачається, що під час огляду лікарями [PERSON] рухливо відносно спокійний, зовні вкрай напружений, замкнутий, мовчазний, пасивний. Відмічається виражений очний негативізм. Згорблений, відвертається, відводить очі, або нахиляється головою до колін, відвертається до лікаря спиною. Мовний контакт суто формальний. Більшість запитань ігнорує або відповідає вкрай формально, не відображаючи зміст запитаного. Злобний. На деякі запитання швидко дратується. У подальшому взагалі відмовляється від спілкування. У часі, місці та власній особистості орієнтований вірно. Порушень сприйняття не виявляє. Свою поведінку не пояснює. Психічно хворим себе не вважає. Не бачить мотивів госпіталізації: «я не понимаю почему я тут, в чем суть конфликта». Негативістично налаштований до оточуючих та до батьків (особливо батька) через їх ініціативу щодо госпіталізації. Коли мова заходить за батька, категорично відмовляється від подальшого спілкування, самостійно встає зі стільця і виходить з кабінету. Некритичний щодо наростаючої соціально-трудової дезадаптації та загрози власному життю та здоров`ю (веде бродяжницький спосіб життя, ночує в морози на вулиці, відмовляється від їжі). Пам`ять та інтелект загалом збережені. Мислення у сповільненому темпі, розпливчасте. Настрій невизначений, емоційно сплощений, монотонний. Особистої усвідомленої згоди на отримання стаціонарної психіатричної допомоги не дає. Категорично відмовляється від лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , який хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок своєї хвороби вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, що згідно вимог ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підставою для її примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару. Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього (відмова від їжі, ночівля на вулиці в мороз), оточуючих (безпосередня агресія до батька), відсутність його усвідомленої згоди на госпіталізацію, оскільки за медичним призначенням лікування хворого можливо лише в умовах психіатричного стаціонару, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.9 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання. Судові витрати у справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved