Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Мешканець м. Богодухів Харківської області [PERSON] звернувся до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики у розмірі 89341 гривні 17 копійок., мотивуючи свою вимогу тим, що 11 грудня 2011 року [PERSON] позичив гроші у розмірі 3000 доларів США, що на той момент становило 24000 гривень, про що написав власноруч розписку. [PERSON] зазначив у розписці кінцевий термін повернення боргу - 18 червня 2013 року, однак у зазначений термін відповідач кошти не повернув. Станом на 22 серпня 2017 року відповідно курс долара до гривнею складає 1 долар США = 25,4432 гривням, а 3000 доларів США становить 76329,6 гривень. За період з 11 грудня 2011 року по 11 грудня 2016 року 3% річних становить 11543,54 гривні, з 12.12.2016 року по 21.08.2017 року пройшло 234 дні, що становить 76329,6*0,03*365=1468 гривень 03 копійки, до теперішнього часу загальна сума 3% річних становить 13011 гривень 57 копійок. В зазначений у розписці строк відповідач гроші не повернув, своїх обіцянок не виконує, що стало причиною звернення до суду з відповідним позовом. Позивач прохає стягнути з відповідачка суму боргу в національній валюті по курсу Національного Банку України у розмірі 76329 гривень 60 копійок, три відсотки річних від зазначеної суми - 13011 гривень 57 копійок, а всього 89341 гривню 17 копійок, та 893 гривні 42 копійки понесених судових витрат на сплату судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, де прохав справу слухати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 31). Відповідач [PERSON] відповідно до наданої Степненською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області довідки від 01.09.2017 року з 11.04.2017 року знятий з реєстрації, (а.с. 14). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання на 19 жовтня 2017 (а.с. 26), з отриманого судом повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач 07 жовтня 2017 року отримав судову повістку з викликом до суду, але до суду не з'явився. Поштове відправлення з судовою повісткою про виклик відповідача [PERSON] в судове засідання на 02 листопада 2017 року повернуте до суду з відміткою листоноші «адресат не проживає» (а.с. 38). На виклик до суду на 09.00 годину 17 листопада 2017 року відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За викладених обставин відповідно до ст. 74 ЦПК України виклики до суду вважаються врученими належним чином. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'явився, про причини своєї неявки чи представника суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики у розмірі 89341 гривні 17 копійок підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні цим фактам правовідносини сторін. Суд прийшов до висновку, що 11 грудня 2011 року між сторонами - [PERSON] та позичальником [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] (позикодавець) передав позичальнику [PERSON] в якості позики 3000 (три тисячі) доларів США готівкою, а позичальник [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 18 червня 2013 року. З розписки позичальника [PERSON] вбачається, що він тримав від [PERSON] 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень (еквівалент 3 тисячі доларів США) (а.с. 5, 32-33). Відповідачем [PERSON] порушено умови договору позики, відповідач не виконав належним чином та в установлений строк взяте зобов'язання про повернення боргу, до часу звернення позивача до суду борг не погасив, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання. Вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення 76329 (сімдесят шість тисяч триста двадцять дев'ять) гривень 60 копійок основного боргу (а.с. 10), та 3% річних за період з 11 грудня 2011 року по 21 серпня 2017 року від суми основного боргу у розмірі 13011 гривень 57 копійок, як це передбачено ст. 625 ч. 2 ЦК України, відповідальністю є обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, тому підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення понесених при подачі позовної заяви судових витрат на сплату судового збору у розмірі 893 гривні 42 копійки (а.с. 19). Всього підлягає стягненню на користь позивача 90234 (дев'яносто тисяч двісті тридцять чотири) гривні 59 копійок. Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з боргової розписки (а.с. 32) сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові трьома рівними частинами у термін до 18 червня 2012 року, 18 грудня 2012 року та 18 червня 2013 року, при цьому позичальник [PERSON] зобов'язався повернути гроші у сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень, але в усякому разі не менше еквіваленту в доларах США (не менше 3000 доларів США) за курсом НБУ на день повернення боргу. Позичальник також зобов'язався у разі несплати або несвоєчасної сплати взятої у борг суми сплатити пеню та інші штрафні санкції, встановлені діючим законодавством України.. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що він не брав на себе зобов'язання сплатити позивачу за користування коштами відсотки. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу [PERSON] відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Як вбачається з розписки сторони дійшли згоди про те, що кінцевий термін повернення позики - 18 червня 2013 року (а.с. 32-33). За умовами, зазначеними у розписці відповідач [PERSON] повинен був повернути [PERSON] всю суму отриманих грошей до 18 червня 2013 року, однак свої зобов'язання не виконав, відповідно борг підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. Крім цього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані три відсотки за період з 12 грудня 2011 року по 11 грудня 2016 року 3% річних складає 11543 гривні 54 копійки. За період з 12 грудня 2016 року по 21 серпня 1017 року (234 дні) 3% річних складає 1468 гривень 03 копійки. Загальна сума нарахованих відсотків складає 13011 гривень 57 копійок. Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу, відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст. ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.

Outcome: approved