overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

На підставі договору від 30 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 20000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, звернувся в суд з позовом про стягнення з нього 22600 грн 58 коп заборгованості, яка утворилася станом на 30 травня 2014 року. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач не з'явився з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згодою представника позивача справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 30 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останньому надано кредит в сумі 20000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобов'язався здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. При порушенні строків платежів по будь-якому із зобов'язань більш ніж на 120 днів відповідач повинен сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 травня 2014 року відповідач повинен сплатити позивачу 22600 грн 58 коп боргу, з яких 9355 грн 22 коп - кредит, 9738 грн 10 коп - проценти за користування ним, 1954 грн 85 коп - комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1052 грн 41 коп - штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобов'язання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з нього в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн 60 коп понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

На підставі договору від 3 жовтня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 2000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, звернувся в суд з позовом про стягнення з нього 16022 грн 45 коп заборгованості, яка утворилася станом на 31 січня 2016 року. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач не зявився з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згодою представника позивача справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 3 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останньому надано кредит в сумі 2000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію. При порушенні строків платежів по будь-якому із зобовязань більш ніж на 30 днів відповідач повинен сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2016 року відповідач повинен сплатити позивачу 16022 грн 45 коп боргу, з яких 1917 грн 93 коп кредит, 10165 грн 36 коп проценти за користування ним, 2700 грн пеня та комісія, 500 грн штраф (фіксована частина) та 739 грн 16 коп штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з нього в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

На підставі договору від 4 грудня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 3600 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, звернувся в суд з позовом про стягнення з нього 17515 грн 40 коп заборгованості, яка утворилася станом на 30 вересня 2016 року. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач не зявився з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згодою представника позивача справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 4 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останньому надано кредит в сумі 3600 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію. При порушенні строків платежів по будь-якому із зобовязань більш ніж на 30 днів відповідач повинен сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2016 року заборгованість відповідача складає 17515 грн 40 коп, з яких 3374 грн 78 коп кредит, 11033 грн 57 коп проценти за користування ним, 1796 грн 79 коп пеня і комісія, 500 грн штраф (фіксована частина) та 810 грн 26 коп штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з нього в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

На підставі договору від 7 жовтня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» надав [PERSON] кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн з лімітом 4000 грн зі сплатою 3,00 % річних. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом про стягнення з неї 4620 грн заборгованості. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідачка їх визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору, укладеного 7 жовтня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], останній надано кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн з лімітом 4000 грн зі сплатою 3,00 % річних. Згідно з умовами договору відповідачка зобов'язана щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються в тарифах. Відповідно до розрахунку позивача станом на 9 жовтня 2014 року відповідачка заборгувала йому 4620 грн по тілу кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачка у визначені строки кредитні кошти не повернула, чим порушила взяті на себе згідно договору зобов'язання, а тому з неї належить стягнути їх у примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 243 грн 60 коп, понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

На підставі договору від 8 листопада 2011 року ПАТ «Дельта Банк» надав [PERSON] кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 10000 грн зі сплатою 3,00 % річних. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом про стягнення з нього 12250 грн заборгованості. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору, укладеного 8 листопада 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], останньому надано кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 10000 грн зі сплатою 3,00 % річних. Згідно з умовами договору відповідач зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються в тарифах. Відповідно до розрахунку позивача станом на 10 жовтня 2014 року відповідач заборгував йому 12250 грн по тілу кредиту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач у визначені строки кредитні кошти не повернув, чим порушив взяті на себе згідно договору зобов'язання, а тому з нього належить стягнути їх у примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн 60 коп, понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

На підставі договору від 9 березня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 4300 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, звернувся в суд з позовом про стягнення з неї 17627 грн 63 коп заборгованості, яка утворилася станом на 31 березня 2016 року. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач не зявилася з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому за згодою представника позивача справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 9 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній надано кредит в сумі 4300 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію. При порушенні строків платежів по будь-якому із зобовязань більш ніж на 120 днів відповідач повинна сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2016 року відповідач повинна сплатити позивачу 17627 грн 63 коп боргу, з яких 4318 грн 04 коп кредит, 9768 грн 59 коп проценти за користування ним, 2225 грн 40 коп пеня і комісія, 500 грн штраф (фіксована частина) та 815 грн 60 коп штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з неї в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

На підставі договору від 9 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 1800 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобов'язань по кредитному договору, звернувся в суд з позовом про стягнення з неї 24544 грн 92 коп заборгованості, яка утворилася станом на 3 листопада 2016 року. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач не зявилася з невідомих суду причин, хоч про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому за згодою представника позивача справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 9 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній надано кредит в сумі 1800 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов зазначеного договору відповідач зобовязалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію. При порушенні строків платежів по будь-якому із зобовязань більш ніж на 30 днів відповідач повинна сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 3 листопада 2016 року заборгованість відповідача складає 24544 грн 92 коп, з яких 1729 грн 80 коп кредит, 18070 грн 12 коп проценти за користування ним, 3100 грн пеня і комісія, 500 грн штраф (фіксована частина) та 1145 грн штраф (процентна складова). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з неї в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного, ст. 526, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

На підставі\~договору дарування\~від 06.09.2014\~року,\~ [PERSON] \~є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки Управління реєстраційних повноважень ради та ведення реєстру територіальних громад від 23.01.2020 року та довідки Комітету мікрорайону № 3 від 30.01.2020 року суд вбачає, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за цією адресою з червня 2014 року по теперішній час. Відповідно до рішення суду від 16.07.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2017 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки після відчуження даної квартири у [PERSON] припинилося право власності на неї, тобто останній, як її попередній власник фактично втратив право користування нею. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

На підставі договору дарування від 27.12.2005 року, серія СВУ №554034, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру Краматорської міської ради від 14.05.2019 року у будинку [ADDRESS] , зареєстровано четверо осіб, а саме: позивач по справі [PERSON] , [PERSON] (її донька), [PERSON] (її онук), [PERSON] (її онук) (а.с.27). З акту №145 від 16.05.2019 року суд вбачає, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають за цією адресою з червня 2014 року (а.с. 28) Згідно довідки від 13.05.2019 року, виданої Службою реєстрації громадян «Краснотур`їнський розрахунковий центр» неповнолітній [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матірю [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 40). Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 19.06.2019 року відповідачка [PERSON] не заперечує проти зняття її разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідачів виникло право користування будинком [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , з тих підстав, що вони є членами її сім`ї і постійно мешкали разом із нею до 2014 року. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між сторонами була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати відповідачами права на проживання у квартирі позивача, а ніж їх відсутність без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved