Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі), третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: Орган опіки та піклування Біляївської РДА, Орган опіки та піклування Яськівської сільської об`єднаної територіальної громади в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 листопада 2008 року йому належить житловий будинок під [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Яськівською сільською радою № 908 від 20 червня 2019 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані його колишня невістка [PERSON] [INFO] та онучка [PERSON] [INFO] , але в даному будинку не проживають з жовтня 2017 року, після розірвання шлюбу з його сином, а проживає сім`єю з іншим чоловіком в [ADDRESS] . Відповідачка в утриманні житла участі не бере, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вона не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили, так як вона після розірвання шлюбу проживає з іншим чоловіком. Оскільки відповідачка добровільно не знялася з реєстрації з належного йому житлового будинку, позивач не може оформити субсидії, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач вважає, що маються усі правові підстави для винесення рішення про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком та зняти їх з реєстраційного обліку. Добровільно вирішити даний спір відповідачка не бажає. Таким чином, відповідачі не проживають на спірній житловій площі більше двадцяти місяців без поважних на те причин і тому повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняті з реєстраційного обліку. На підставі вказаних обставин позивач звернувся за захистом до суду. 3. Відповідачі до суду відзив на позов не надали, будучи повідомленими про наявність розгляду справи у судове засідання не з`явились та будь-яких клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи, інші процесуальні дії у справі. 4. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 53) 5. Третя особа - Орган опіки та піклування Біляївської РДА у судове засідання не з`явились, але надіслали на адресу суду заяву в якій просили розглянути справу за відсутності представника. (а.с. 61-62) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2019 року справа була передана судді Галич О.П. 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 липня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року заяву позивача про залучення третіх осіб задоволено та залучено до участі у розгляді справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову - орган опіки та піклування Біляївської РДА та орган опіки та піклування Яськівської сільської об`єднаної територіальної громади. 9. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 17 червня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 09 жовтня 2020 року. 10. Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подали до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та у судове засідання не з`явилися без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 12. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20 листопада 2008 року, виданого на підставі рішення виконкому Троїцької сільської ради Біляївського району Одеської області від 14 листопада 2008 року за № 417. (а.с. 8) 14. Відповідно до рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2017 року, шлюб між [PERSON] та відповідачкою - [PERSON] - розірвано. (а.с. 14) 15. У довідці Яськівкої сільської ради за вих. № 908 від 20 червня 2019 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - невістка (не проживає з жовтня 2017 року), [PERSON] , [INFO] - онука (не проживає), [PERSON] , [INFO] - онук (не зареєстрований і не проживає). (а.с. 10) 16. Факт відсутності відповідачів підтверджується актами депутата Троїцької сільської ради від 01 жовтня 2018 року, 16 жовтня 2018 року та від 24 червня 2019 року. У вказаних актах зазначено, що за адресою позивача, а саме: [ADDRESS] - [PERSON] разом з донькою [PERSON] , переїхала з належним їм майном в інше місце проживання з 25 жовтня 2017 року і до теперішнього часу вони не проживають за вказаною адресою. (а.с. 11-13) V. Оцінка Суду. 17. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 18. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 19. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 20. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 21. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. 22. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). 23. Як встановлено матеріалами справи, позивач є власником будинку, в якому зареєстровані відповідачі. 24. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). 25. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. 26. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. 27. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. 28. Стаття 405 ЦК України, передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. 29. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 30. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). 31. Судом достовірно встановлено, що відповідач - [PERSON] не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. 32. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - підлягають задоволенню. 33. Вимоги про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають з огляду на наступне. 34. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. 35. Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 36. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. 37. Суд зазначає, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірному будинку, не можуть бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, а стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією, що відповідає висновку Верховного Суду в постанові від 27.12.2018 року в справі 759/19394/15-ц. 38. Право дитини на житло та його недоторканість закріплені у ст.ст.16,27 Конвенції про права дитини, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». 39. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітня набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 40. Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітніх дітей. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.07.2019 року в справі № 465/7083/13-ц. 41. Що стосується вимог в частині зняття відповідача - [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання у будинку, суд зазначає наступне. 42. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. 43. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. 44. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. 45. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. 46. Таким чином згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. 47. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. 48. Зняття з реєстраційного обліку проводиться у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015р. №888-VIII, відповідно до положень якого з 04.04.2016 р., здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Тобто питання про зняття з реєстраційного обліку осіб, які не мешкають у спірному житловому приміщенні понад встановлений законодавством строк не входить до компетенції суду, у зв`язку з чим позов [PERSON] , підлягає частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 49. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції № 0.0.1394367314.1 від 27 червня 2019 року (а.с. 1) позивачем було сплачено 768,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial