Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

із позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 16 562 грн. 81 коп. за кредитним договором № б/н від 24 серпня 2011 року у суд звернулося Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі по тексту ПАТ КБ Приватбанк) до [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договорів, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ Приватбанк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а відповідач банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими вимогами не надав, з огляду на що за станом на 30 вересня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 16 562 грн. 81 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. 01 лютого 2017 року позивачем було подано позовну заяву зі зміненими позовними вимогами в частині періоду, за який підлягає стягненню заборгованість. Так, позивач стверджує, що у відповідача за станом на 31 грудня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 17\~229,88 грн., з яких 3\~590,15 грн. заборгованість за кредитом, а 13\~639,73 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З посиланням на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 16\~562,81 грн, з яких 3\~590,15 грн. заборгованість за кредитом, а 12\~972,66 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом /а.с. 66-70/. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3\~590,15 грн., проте вважав, що йому неправомірно були нараховані відсотки за користування кредитом, оскільки він з 26 лютого 2015 року перебуває на військовій службі, на підтвердження чого надав суду відповідні документи. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 24 серпня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць. Банк свої зобов`язання за договором виконав належним чином, відкрив картковий рахунок відповідачу в гривнях і здійснював його обслуговування згідно з договором, проти чого не заперечував і відповідач. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника від 24 серпня 2011 року, Пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів. Факт ознайомлення із умовами і тарифами кредитування, отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку за вищевказаним кредитним договором і згода відповідача на отримання банківських послуг, а відтак і укладення кредитного договору, підтверджується підписаною відповідачем\~ письмовою заявою від 24 серпня 2011 року. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого внаслідок користування картковим рахунком у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3\~590,15 грн., яка утворилася за станом на 31 грудня 2016 року і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 12\~972,66 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких\~законодавчих\~актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час\~проведення\~мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і\~правовий\~захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та\~військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами,\~а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року. Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та\~охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~ зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно - територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку Припинення особливого періоду. Водночас ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся. Крім того, з відповіді Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу збройних сил України від 01.10.2015 року № 322/2/8417 вбачається, що виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи викладене, в період з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, який в межах розгляду даної справи має значення з урахуванням часу, з якого відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України (з часу укладення контракту 26 лютого 2015 року і фактично до 31 грудня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог). Згідно з матеріалами справи відповідач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Так, відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Смлах України, укладеного 26 лютого 2015 року Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] та [PERSON] , з вказаним громадянином контракт укладений на особливий період, але не менше одного місяця до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України /а.с. 80-81/. Згідно з довідками, виданими за підписом командира військової частин польова пошта [NUMBER] підполковника [PERSON] , старший солдат [PERSON] перебував на військовій службі у вказаній військовій частині за контрактом з 26 лютого 2015 року по 12 серпня 2016 року, з 12 серпня 2016 року по 30 січня 2017 року перебував на строковій військовій службі, а з 30 січня 2017 року по час видачі довідки (03 лютого 2017 року) - перебуває на військовій службі за контрактом /а.с. 77-79/. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за договором б/н від 24 серпня 2011 року позивачем в період з 26 лютого 2015 року (з початку дії контракту) і по 30 листопада 2016 року безпідставно нараховано відповідачу проценти /а.с. 69-70/. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом, які були нараховані до 25 лютого 2015 року включно. Так, відповідно до наданого розрахунку за станом на 31 січня 2015 року відповідачу нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4\~948,68 грн., а за весь лютий 528,66 грн. (4,08 грн. + 13,74 грн. + 109,35 грн. + 401,49 грн.). Оскільки правомірним є нарахування процентів лише до 25 лютого 2015 року, сума заборгованості по процентам в період з 01 лютого 2015 року по 25 лютого 2015 року включно становить 472,02 грн. (528,66 грн.: 28 днів х 25 днів), а всього за станом на 25 лютого 2015 року 5\~420,70 грн. (4\~948,68 грн. + 472,02 грн). Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вивчивши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, за станом на 31 грудня 2016 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 9 010 грн. 85 коп. за Кредитним договором № б/н від 24 серпня 2011 року (3\~590,15 грн. заборгованість за кредитом; 5\~420,70 грн. заборгованість по відсотках за користуванням кредитом), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Питання розподілу судового збору між сторонами вирішується відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial