Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - представник позивача) 15 вересня 2020 року звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному позивачу житловому будинку, за його згоди, був зареєстрований відповідач [PERSON] , який є внуком дружини позивача. Однак, за місцем реєстрації відповідач не проживає з 2016 року, місцезнаходження його на даний час позивачу невідоме, будь-які речі, які б могли йому належати, у будинку відсутні. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою, у належному позивачу будинку створює йому перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв`язку із викладеними обставинами представник позивача просить позов задовольнити та визнати[PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] , та зняти його з реєстрації. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 5 жовтня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] , та зняти його з реєстрації. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення розміщене на офіційному веб-порталі судової влади України Миронівського районного суду Київської області, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з`явився до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Свідки [PERSON] та [PERSON] попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, суду пояснили, що [PERSON] з 2016 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. IV. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про права власності на житловий будинок (а.с. 14). У даному житловому будинку зареєстрований, зокрема, і відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кип`ячківської сільської ради (а.с. 39). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Кип`ячківської сільської ради № 105 від 22 липня 2020 року, актів від 21 липня 2019 року та 21 вересня 2020 року, відповідач [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2016 року (а.с.17, 35, 37). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК УРСР, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, а тому задовольняє позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, позивачем ставиться питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку. Дані позовні вимоги не можуть бути задоволені судом з огляду на таке. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону уже є підставою для зняття особи з реєстрації. При цьому, у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку на підставі даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, така відмова (бездіяльність) може бути оскаржена в адміністративному порядку. Слід зауважити, що у вищевказаному законі наявна пряма вказівка на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відтак, потреби дублювати і встановлювати це рішенням суду немає. За таких обставинах суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial