Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року скасований судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за споживі послуги з централізованого теплопостачання, суми втрат від інфляційних процесів та 3% річних від суми основного боргу. Позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та забезпечує послугами централізованого теплопостачання будинок [ADDRESS] . [PERSON] , який проживає у квартирі [ADDRESS] за вищевказаною адресою, від`єднався від системи централізованого теплопостачання та встановив у своїй квартирі індивідуальне (автономне) теплопостачання. Проте згідно з п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. Оскільки відповідно до норм чинного законодавства місцями загального користування є, у тому числі, допоміжні приміщення, такі як сходові клітини, підвали, горища, тощо, а власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, тому власники квартир, у тому числі відповідач, зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно займаній площі житла. Позивач запропонував населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши в газеті «Вінницька газета» від 03 серпня 2018 року №32 типові договори приєднання. Після даної публікації вважається, що вони укладені між Позивачем так кожним споживачем - фізичною особою. Позивач вважає, що відповідач фактично підтвердив свою згоду з умовами договору про надання населенню послуг. КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого опалення. Відповідач належно свої зобов`язання не виконує, за період з 28 лютого 2018 року до 31 грудня 2020 року заборгованість становить 852,06 грн. Крім того, за цей же період відповідачу нарахована сума втрат від інфляції - 13,06 грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості - 11,42 грн. Тобто загальна сума заборгованості становить 876,54 грн, які позивач просить стягнути з [PERSON] та разом із тим судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2021 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження із викликом сторін. Користуючись своїм правом, відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечує проти позовних вимого позивача. Зазначає, що дійсно належна йому квартира від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, про що свідчить відповідний акт, а тому він не є споживачем таких послуг. При цьому не погоджується з твердженням позивача, що співвласники квартир будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно займаній площі житла незважаючи на відключення їх від системи центрального опалення та водопостачання, оскільки під`їзд, в якому знаходиться його квартира, не має опалення місць загального користування - радіатори в під`їзді демонтовані, а труби на горищі будинку, якими проходить опалення, знаходяться в теплоізоляції, тобто горище не є опалюваною площею. Крім того, за твердженням відповідача, підвал належить та використовується власником квартири [ADDRESS] , тобто не є місцем загального використання. Таким чином відповідач не є споживачем житлово-комунальних послуг, пов`язаних з опаленням місць загального використання. Крім того, [PERSON] не погоджується з твердженням позивача про те, що між ними було укладено відповідний договір, запропонований через публічну оферту, оскільки в даному випадку мав бути укладений офіційний договір, оформлений належним чином, а тому між ними фактично відсутній укладений договір про надання відповідних послуг. Позивачем була надана відповідь на відзив, в якій він просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, фактично посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідачем також були подані заперечення на відповідь на відзив, де він знову ж не визнає позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», просить відмовити у їх задоволенні, дублюючи аргументацію власної позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні представник позивача Жданов В. О. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, вказуючи, що вимоги заявлені в межах строку позовної давності Представник відповідача Куйдан О. І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року. За даними витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ житлово-комунального господарства м. Вінниці відповідачу відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Квартира [ADDRESS] від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення, що не оспорюється сторонами. КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» згідно рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 червня 2006 року №1312, є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та забезпечує будинок [ADDRESS] послугами з централізованого теплопостачання. Водночас, як було встановлено судом, у даному будинку наявні внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання, які належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною, та за допомогою яких здійснюється опалення місць загального використання будинку, що підтверджується актами від 12 серпня 2020 року №2669 та від 06 жовтня 2020 року №2903. Звертаючись до суду із даним позовом, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» вказує, що згідно оборотної відомості за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року за особовим рахунком № [NUMBER] відповідача у нього наявна заборгованість з оплати за опалення місць загального користування в сумі 852,06 грн. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічні положення містить вказаний закон, викладений в новій редакції. Відповідно до ст. 9 цього ж Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору; дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах ; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Тобто незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання відповідних послуг, споживач несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (п. 1.2. Методики). Згідно з п. 2.1.4 Методики (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Таким чином нарахування оплати за опалення місць загального користування позивачем здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства та існуючих нормативних документів. Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 703/58/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 703/4963/15-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 703/3515/15-ц. Відповідач заперечує фактичне надання позивачем та отримання ним послуг з опалення місць загального користування у зв`язку з відсутністю в під`їзді відповідача радіаторів опалення, термоізоляцією труб опалення на горищі та тим, що підвал належить та використовується власником квартири [ADDRESS] , тобто не є місцем загального використання. Однак погодитися з такими доводами відповідача неможливо. Так спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц, від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18-ц. Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку та, як встановлено судом, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» надавало послугу по забезпеченню функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, тому відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, а отже оплачувати такі послуги згідно з встановленими тарифами. Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст.382 ЦК України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання (незалежно від їх розташування) і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. При цьому слід врахувати, що підтримання температури у місцях загального користування відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень. [PERSON] не сплачує опалення місць загального користування багатоквартирного будинку. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, борг відповідача за послуги з централізованого опалення місць загального користування становить 852,06 грн. Відповідачем іншого розрахунку заборгованості на спростування наданого позивачем розрахунку чи невірності застосування діючих Методик нарахування плати за теплопостачання не надано. Відтак суд вважає, що дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Водночас правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Отже суд дійшов висновку, що визначена позивачем сума заборгованості в розмірі 876,54 грн, у тому числі 852,06 грн. - сума заборгованості, 13,06 грн - суми втрат від інфляції та 11,42 грн - 3% річних, визначена правильно, є арифметично вірною, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на задоволення позовних вимог КП ВМР «Вінницяміськтелоенерго». Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2270,00 грн судового збору ( із врахуванням положення ст.164 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved