Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Концерн «Військторгсервіс» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив виселити відповідачів з гуртожитку по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та позбавити їх права реєстрації за вказаною адресою посилаючись на те, що Державне господарське об*єднання Концерн «Військторгсервіс» створено згідно наказу від 25.06.2005р., гуртожиток по [ADDRESS] знаходиться на балансі Концерну «Військторгсервіс» та відповідно до статуту належить останньому на праві повного господарського відання. Відповідачка [PERSON] з 11.07.1990р. по 12.06.2000р. працювала у сфері військової торгівлі Міністерства оборони України і у зв*язку із трудовими відносинами їй була надана кімната в гуртожитку по [ADDRESS] для тимчасового проживання. Ордер на вселення в гуртожиток [PERSON] не видавався, відповідне спільне рішення адміністрації підприємства і профспілкового комітету не приймалось, договір оренди на користування гуртожитком не укладався. [PERSON] мала тимчасову прописку з 28.09.1990р. в гуртожитку по [ADDRESS], а саме: на 3 роки, тобто, до 28.09.1993р., а тому позивач вважав, що на даний час відповідачка [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] і дочкою [PERSON] мешкають в спірному гуртожитку без законних підстав. Крім цього, [PERSON] без дозволу позивача самовільно здійснила будівельні роботи в займаній нею кімнаті, зокрема, здійснила переобладнання електромереж, виведення каналізаційних труб у невстановленому місці, а також влаштувала душову кабіну і санвузол, чим порушує правила співжиття, вимоги житлового законодавства і Примірного положення про гуртожитки, такі дії відповідачки, на думку позивача, можуть в подальшому привести до руйнування будівлі гуртожитку. Також, на неправомірні дії [PERSON] надходять скарги від інших мешканців гуртожитку. На підставі ст.ст. 116, 124, 128, 129 ЖК України, пунктами 10, 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення відповідачами правил співжиття, здійснення самовільної перебудови кімнати та проживання без відповідних правових підстав. При цьому представник позивача не могла назвати час, коли саме відповідачка [PERSON] здійснила переобладнання своєї кімнати для з*ясування питання щодо строків позовної давності. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, не відповідність дійсним обставинам справи тих обставин, на які посилається позивач та пояснила суду про те, що з 01.09.1989р. по 02.07.1990р. навчалась в ПТУ №3 за направленням комбінату громадського харчування Військторгу №418 МО України, вселилась в гуртожиток на законних підставах як працівник Військторгу №418 МО України і була звільнена згідно трудової книжки 15.06.2000р. у зв*язку зі скороченням чисельності штату працівників, в гуртожитку проживає біля 25 років, з 17.01.1994р. перебуває на квартирному обліку. За час проживання в гуртожитку ніяких непорозумінь з його мешканцями не мала. З 2000р. балансоутримувач фактично ухиляється від обслуговування будинку, який утримується виключно за рахунок всіх його мешканців, будівля гуртожитку знаходиться в майже непридатному для проживання стані: гаряче водопостачання відсутнє, електричні та інженерні мережі майже зруйновані, в кімнатах порушується режим вологості, у зв*язку із чим скрізь з*являється грибок, жодних ремонтних робіт в гуртожитку не проводилось вже багато років. Вона не здійснювала переобладнання своєї кімнати, іншого житла не має та у зв*язку з конфліктною ситуацією має численні та багаторічні звернення у різні інстанції щодо умов проживання в гуртожитку, сплати комунальних послуг та їх оплати, приватизації кімнати. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на негрунтованість його на матеріальному законі, а також пояснив про те, що вимоги про позбавлення права реєстрації чинним законодавством не передбачені, а тому розгляду не підлягають. [PERSON] була вселена в гуртожиток по [ADDRESS] у зв*язку із трудовими відносинами у законному порядку і згідно листа самого позивача від 25.11.2013р. оригінали ордерів на поселення усіх мешканців гуртожитку були втрачені самим позивачем. Оскільки [PERSON] була звільнена з роботи у Військторгу №418 МО України не за власним бажанням, а у зв*язку із скороченням чисельності штату працівників, вона може бути виселена лише із наданням іншого жилого приміщення. Також, [PERSON] не підлягає виселенню за строком роботи, оскільки з врахуванням навчання за направленням позивача і роботи у нього, її стаж роботи перевищує 10 років. Стаття 116 ЖК України стосується наймачів, однак відповідачі не мають договору найму щодо кімнати в спірному гуртожитку, а дане питання лише знаходиться на стадії його вирішення і позивач лише 21.01.2015р. звернувся до відповідачів з пропозицією укласти договір найму, визнаючи цим їх право на проживання в гуртожитку. При цьому, деякі мешканці уклали договори з іншою компанією та сплачують комунальні платежі ТОВ «ДПА Компані». Позивач не надав доказів про перепланування або переобладнання відповідачкою жилого приміщення в юридичному розумінні цих понять згідно наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005р. «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Окрім зазначеного, просив врахувати, що при виселенні відповідачів без надання ним іншого жилого приміщення, буде порушено їх конституційне право на житло. Крім цього, відповідачі [PERSON] і [PERSON] подали заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] на підставі матеріалів, що є в справі, а також враховуючи те, що в судовому засіданні присутніми є відповідачка [PERSON] і представник відповідачів [PERSON] і [PERSON], процесуальні інтереси яких співпадають. Розглянувши справу в межах позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки [PERSON] і представника відповідачів [PERSON] і [PERSON], допитавши свідків обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що майновий комплекс по [ADDRESS] належить державі Україна та враховується на балансі ДП «Київський військовий торг №1» на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2004р. (а.с. 11 - копія свідоцтва). В матеріалах справи є технічний паспорт на гуртожиток по [ADDRESS] (а.с. 12-17 - копія). [PERSON] з 01.09.1989р. по 02.07.1990р. навчалась в Київському ПТУ №3, а 11.07.1990р. була прийнята кондитером до Комбінату громадського харчування Військторгу №418 МО України, де працювала на різних посадах і 15.06.2000р. була звільнена у зв*язку із скороченням штату працівників, про що вбачається з трудової книжки відповідачки (а.с. 8 - копія). Обставини справи про звільнення [PERSON] за скороченням штату працівників підтверджуються, також, наявними в матеріалах справи довідкою від 20.06.2000р. (а.с. 94 - копія), повідомленням від 13.04.2000р. (а.с. 94 - копія), наказом начальника Військторгу №418 МО України №61/л від 12.04.2000р. (а.с. 95 - копія). З паспортів відповідачів вбачається, що вони є зареєстрованими по [ADDRESS], зокрема, [PERSON] - з 28.03.1991р. (а.с. 5 - копія паспорту), [PERSON] - з 03.09.1992р. (а.с. 6 - копія паспорту), [PERSON] - з 08.02.1992р. (а.с. 7 - копія паспорту). Позивачем наданий акт про порушення правил використання місць загального користування від 08.12.2014р. різними родинами в спірному гуртожитку, в тому числі й відповідачкою [PERSON] (а.с. 23 - копія акту), листи на ім*я [PERSON] від 15.12.2014р. щодо розгляду колективної скарги мешканців гуртожитку (а.с. 158, 159 - копії), а також колективну скаргу мешканців гуртожитку щодо дій [PERSON] стосовно користування електричною енергією (а.с. 160 - копія). В протоколі №1 від 17.02.2015р. проведення досліджень мікроклімату в кімнаті №4 [PERSON] в гуртожитку по [ADDRESS], складеному санітарним лікарем Святошинського районного відділення вказано, що параметри мікроклімату житлової кімнати №4 гуртожитку за адресою: [ADDRESS], за показниками температури повітря та відносної вологості не відповідають вимогам Санітарних правил (а.с. 37 - копія протоколу). З 17.01.1994р. [PERSON] у складі сім*ї 2 особи: вона і дочка [PERSON] перебуває на квартирному обліку в загальній черзі для забезпечення житлом (а.с. 93 - копія довідки). В матеріалах справи є численні і багаторічні звернення відповідачки [PERSON] особисто і колективні звернення мешканців гуртожитку по [ADDRESS] до позивача, правоохоронних органів та інших державних органів, в тому числі до Президента України і Міністра оборони України, з питань побутових умов проживання в гуртожитку, сплати житлово-комунальних послуг, користування електричною енергією, централізованим водопостачанням і опаленням, а також стосовно відновлення правовстановлюючих документів мешканців гуртожитку на проживання в ньому з метою подальшої приватизації займаних кімнат, проведення нагальних ремонтних робіт в будівлі гуртожитку, у зв*язку із перебуванням її в аварійному стані (а.с. 38-39, 40, 41-44, 45-46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53-54, 55, 56-57, 58, 59-60, 61-62, 63-64, 65-69, 70-71, 82-83, 84 - копії звернень). Наведене свідчить про існування не вирішеної конфліктної ситуації між мешканцями гуртожитку і його балансоутримувачем стосовно широкого кола питань, пов*язаних з проживанням в гуртожитку. 23.10.2014р. [PERSON] з іншими мешканцями гуртожитку по [ADDRESS] були на прийомі у Міністра оборони України, про що відповідачка отримала витяг з протоколу прийому громадян з особистих питань (а.с. 85 - копія). В Концерні «Військторгсервіс» створено комісію для оперативного реагування на проблемні питання, про що повідомлено мешканців 25.11.2013р. (а.с. 91 - копія листа). В судовому засіданні були допитані свідки позивача. Так, свідок [PERSON] показав суду про те, що є мешканцем гуртожитку по [ADDRESS] з 2000р. і керівником організації, яка орендує інші приміщення по [ADDRESS], [PERSON] бачив два рази в 2012р., він не мешкає, мешкає дочка [PERSON], [PERSON] зробила втручання в електричну мережу, що призводить до її перевантаження, він, свідок, й інші мешканці писали колективні скарги, також, вона провела в кімнату каналізацію і вивела трубу до загальної теплотраси, від оплати відмовляється, зробила індивідуальне опалення в кімнаті, зі слів сусідів у [PERSON] є каналізація і душова кабіна, а також автономне опалення. [PERSON] не мешкає постійно. Він, свідок, сплачує за проживання в гуртожитку через своє товариство, де працює директором, а останнє перераховує кошти концерну. Відносини з [PERSON] в нього негативні з 2012р., вона умовила мешканців вирішувати питання щодо приватизації кімнат і його, свідка, звинуватили в зникненні документів мешканців гуртожитку, з чого виник конфлікт. Свідок [PERSON] показав про те, що з квітня 2013р. працює начальником адміністративно-господарського відділу Концерну «Військторгсервіс», ніяких порушень не бачив, однак в 2014р. виявили, що з кімнати №4, де мешкає [PERSON], виходить труба. В саму кімнату він, свідок, не заходив, чи є там санвузол не знає, на його думку труба загрожує міцності будинку, оскільки він старий. Вони повідомляли [PERSON] про створення комісії для обстеження. Він, свідок, особисто до [PERSON] не звертався, оскільки в гуртожитку живе її дочка. Допитані в судовому засіданні свідки відповідачки суду показали про наступне. Свідок [PERSON] показав суду про те, що був начальником Комбінату Воєнторгу, де працювала [PERSON], з лютого 1977р. по липень 1994р., гуртожиток був побудований господарчим способом за рахунок працівників, вони навчали молодих спеціалістів і [PERSON] навчалась за направленням концерну, а потім їй знайшли роботу, на профкомі питання розглядали. Працювала вона добре і вони поселили її в гуртожиток, він, свідок, особисто підписував розпорядження на вселення. Заселення гуртожитку було приблизно в 1977р. по 4 особи в кімнаті. Документи на вселення зберігались у коменданта, а потім були в архіві на вул.Бориспільській в Дарниці. Реєстрація була, це питання перевірялось. Мешканцям гуртожитку ордери не видавались, договори на проживання не укладались, а видавались розпорядження на поселення і рішення профкому. На той час було можливо прописати особу на 3 роки, а лише потім постійно. Свідок [PERSON] показала суду про те, що працювала з [PERSON] і була головою профкому до 2006р., в гуртожиток заселяли цінних працівників, щоб їх не втратити. Профком надавав згоду на вселення в гуртожиток, деяким відмовляли, а [PERSON] погодили. Рішення профкому оформлювали протоколом. [PERSON] була хорошим працівником і вони надали їй згоду. Усі документи були, вони здавали їх в архів: протоколи профкому і накази начальника. При цьому була черга на житло. Архів Військторгу №418 знаходився в смт Коцюбинське. Свідок [PERSON] показала суду про те, що працювала у Військторгу старшим інспектором відділу кадрів 16 років до 1996р., в той час набирали молодих людей, направляли їх на навчання в училище, а потім їх працевлаштовували. Направляли в кулінарне училище на вул.Кіото, 23. Наталія навчалась так 1 рік. Записи в трудових книжках робила вона, свідок, вписувала навчання і накази про роботу. Документи передавались в архів військторгу, усі документи були, вони їх шнурували, нумерували, підписували і здавали по опису. Свідок [PERSON] показала суду про те, що є сусідкою [PERSON], мешкає в кімнаті №3 і працює поваром в накнафтогаз. [PERSON] прийшла працювати кондитером і заселилась в гуртожиток, завжди допомагала. До [PERSON] в її кімнаті мешкали водії, костилянша, всього сімей 5. На поверсі 4 кімнати, лічильники в коридорі. [PERSON] переобладнання не проводила, а ремонт роблять усі, оскільки будинок старий. Комісії приходили неодноразово, дивилися, говорили, що й вона, свідок, відключилась від лічильника, але це не відповідає дійсності. Їй, свідку, не відомо, щоб хтось із мешканців скаржився на [PERSON], вона не конфліктна. Власник гуртожитку ремонт не робив ніколи, якщо б мешканці не ремонтували самі, то будівля б розвалилась. [PERSON] писала багато скарг щодо проживання. Хто встановив трубу їй, свідку, не відомо. Труба існує давно, вона була, ще тоді, коли в кімнаті [PERSON] жив чоловік, колись трубу виводив в іншу сторону. Наталія мешкає з дочкою, свідок бачить їх кожен день, а [PERSON] не бачить. Свідок [PERSON] показала суду про те, що мешкає в гуртожитку в кімнаті №1 по [ADDRESS] з 1984р., працює у воєнторгу, коли вона, свідок, вселилась, [PERSON] вже жила, добра, працьовита. Ніяких руйнівних робіт [PERSON] не робила, навпаки усі мешканці підтримують будинок в належному стані, оскільки все розвалюється. До лічильників доступ вільний, вони знаходяться на загальному коридорі, на кожну кімнату і загальний. Порушень не пам*ятає. До кімнати [PERSON] не заходила, не знає, що там знаходиться. Про трубу їй, свідку, не відомо. Взимку приміщення не опалюються і дуже холодно. Мешкає [PERSON] з дочкою постійно. Свідок [PERSON] показала суду про те, що гуртожиток на балансі Військторгу, але господарює ДПА Компані, яка погрожує виселити усіх мешканців. Помешкання руйнується, люди ремонтують і платять хто кому, хто військторгу, а хто Компані. Людей залякують, виникають конфлікти, часто викликають міліцію. Ті мешканці, які підписують скарги на [PERSON], вони працюють в Компані, а тому бояться звільнення. В приміщеннях грибок, діти хворіють, опалення немає, зимою температура 5-6 градусів тепла, душ відсутній. Вона, свідок, завжди вдома, оскільки не працює і доглядає за дітьми, [PERSON] ніколи не шкодила будівлі. Труба як стояла, так і стоїть, вона там багато років. Санвузла в кімнаті [PERSON] немає. Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Оскільки спірне житлове приміщення по [ADDRESS] має статус гуртожитку, спірні правовідносини регулюються Главою 4 ЖК України. Згідно частини 1 ст.127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки… Відповідно до частини 2 ст.128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету… В даному випадку встановлено, що [PERSON] була вселена в гуртожиток по [ADDRESS] у зв*язку із роботою у Військторгу №418 МО України, згода адміністрації оформлювалась розпорядженням, а згода профкому оформлювалась протокольним рішенням, хоча ордеру відповідно до правил ст.129 ЖК України відповідачка не мала. Тобто, наведене свідчить, що вселення відповідачки [PERSON] в спірний гуртожиток відбулося хоча і без ордеру, в чому вина відповідачки відсутня, однак за згодою адміністрації Військторгу №418 МО України і профспілкового комітету, що свідчить про існування для неї правових підстав для вселення. Стаття 132 ЖК України передбачає випадки виселення з гуртожитків, при цьому в частинах 2, 3 зазначено про те, що працівники, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не за власним бажанням, а з інших підстав, не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено судом, [PERSON] була звільнена з роботи у Військторгу №418 МО України 15.06.2000р. у зв*язку з скороченням штату працівників, тобто, відповідно до правил ст.132 ЖК України вона може бути виселена з гуртожитку лише з наданням іншого жилого приміщення. Крім цього, судом встановлено, що навчання [PERSON] з 01.09.1989р. по 02.07.1990р. в ПТУ №3 відбувалось за направленням комбінату громадського харчування Військторгу №418 МО України, тобто, її загальний стаж роботи у позивача становить більше десяти років, що відповідно до правил ст.ст. 125, 132 ЖК України дає для неї право бути виселеною з гуртожитку, також, лише з наданням іншого жилого приміщення. Такі правила закріплені й в пунктах 40, 41 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986р. Правовою підставою позову позивач зазначав ст.116 ЖК України, яка передбачає про те, якщо наймач, члени його сім*ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Однак, позивачем суду не надано належних і допустимих доказів в їх розумінні згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, про те, що саме відповідачами здійснюється систематичне руйнування або псування жилого приміщення, чи використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, які роблять неможливим для інших проживання із відповідачами в одному будинку, а докази про безрезультатність заходів громадського впливу взагалі в справі відсутні, при цьому обґрунтування позову в цій частині ґрунтується на особистих поясненнях представника позивача, показаннях свідків, які по суті мають характер суб*єктивних суджень або отримані зі слів інших осіб, мають констатацію фактів, наприклад, про існування в коридорі гуртожитку труби, при відсутності доказів часу і особи, яка її влаштувала, фотокартках, що в сукупності вказує на припущення позивача стосовно обставин, які відповідно до ст.116 ЖК України можуть бути правовими підставами для виселення особи з жилого приміщення без надання їй іншого жилого приміщення. А відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні даного спору, суд враховує обставини про існування в гуртожитку по [ADDRESS] тривалої конфліктної ситуації між його мешканцями, балансоутримувачем будівлі та іншими орендарями приміщень гуртожитку саме з питань щодо проживання в ньому і користування комунальним послугами. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, враховуючи конституційне право громадян на житло, суд приходить до висновку про необхідність відмови в позові в цій частині позовних вимог у зв*язку із недоведеністю та не грунтованістю на матеріальному законі. Щодо позовних вимог про позбавлення права реєстрації відповідачів за спірною адресою, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р. Враховуючи наведене, а також те, що в спірному випадку позивачем жодної із вказаних вище позовних вимог заявлено не було, а такого способу цивільно-правового захисту як позбавлення особи права реєстрації діючим законодавством не передбачено, а тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в позові по суті, питання щодо строків позовної давності судом не вирішується.

Outcome: dismissed