Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося в суд з позовом, який в подальшому уточнило та просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 4196,07 грн. заборгованості за теплову енергію за період з 01.07.2014 року по 01.02.2017 року, 588,89 грн. інфляційних втрат і 3% річних нарахованих на заборгованість за центральне опалення, та судові витрати у розмірі 1378 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: [ADDRESS], якими вони користуються. Будинок за вказаною адресою обладнаний лічильником опалення і щомісячно підприємство отримує показники використання теплової енергії. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується відповідними актами про використання теплової енергії. Проте відповідачі належним чином не виконували своїх обовязків щодо оплати послуг з надання теплової енергії, що й спричинило виникнення заборгованості за гаряче водопостачання та централізоване опалення за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року в розмірі 3307,49 грн. У звязку з цим ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося в суд із заявою про видачу судового про стягнення вказаної суми боргу, яку було задоволено. Між тим, ухвалою суду від 07.11.2016 року відповідний судовий наказ було скасовано, що дає підстави звернутися з вимогами про стягнення боргу в позовному провадженні. [PERSON] цього, заборгованість відповідачами не погашалась, збільшилась і станом на 01.02.2017 року складає 4196,07 грн. Також позивач зазначає, що на підставі ст.625 ЦК України з відповідачів підлягають стягненню на користь підприємства інфляційні втрати і 3 % річних в зазначеному вище розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та зазначив, що нарахування відповідачам оплати за теплову енергію є правомірним. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, зазначивши, що жодного боргу по платежах за комунальні послуги не визнає та що між ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та відповідачами не укладено письмового договору про надання послуг з постачання теплової енергії. Окрім цього стверджує, що своєчасно оплачує за отриману теплову енергію згідно квитанції, стверджує, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» навмисно не укладає договору, оскільки свідомо ухиляється від своїх обовязків та вказує на невідому загальну опалювальну площу в будинку, яке береться за основу для розподілу показників лічильника для користувачів централізованої опалювальної системи. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечив, посилаючи на його безпідставність. В судовому засіданні та в письмовому заперечені проти позову зазначив, що позивачем не надано належних доказів реального надання відповідачам комунальних послуг належної якості. Звернув увагу на те, між сторонами відсутній договір про надання послуг, а відтак позивачем не обгрунтовано, які саме послуги надано відповідачам, їх кількість, правильність нарахувань. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які буди належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками та зареєстровані в квартирі № 61 на вул. Кульпарківська, 128 у м.Львові (а.с. 6). Відповідно до Закону України № 1198 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частиною 4 та визначено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 07.06.2014 року, а тому нарахування оплати за теплову енергію для населення та проведення розрахунків із виконавцем послуг почалось з 01.07.2014 року. Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, надає такі послуги відповідачам до будинку, в якому вони проживають, на вул.Кульпарківська, 128 у м.Львові. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами про використання теплової енергії (а.с.8-25). Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. \~\~ Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання гарячої води та цетралізоване опалення. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з надання комунальних послуг і оплати за них. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання відповідачами суду не надано, з матеріалів справи вбачається, що вони від таких послуг не відмовлявся та використовували для власних потреб, тим самим визнавали наявність правовідносин з ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7), який відповідачами не спростовано, відповідачі не оплачували ЛКП «Залізничнетеплоерего» за теплову енергію з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року, внаслідок чого в них утворилась заборгованість перед позивачем за цей період в розмірі 3307,49 грн., в тому числі 193,98 грн. за гаряче водопостачання та 3113,51 грн. за послуги з централізованого опалення. У відповідності до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача в результаті неотримання оплати за надані послуги підлягають судовому захисту, з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача заборгованість затеплову енергію, яка утворилась з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року. Між тим, в ході розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, він просить стягнути з відповідачів також заборгованість, яка утворилась за період з 01.09.2016 року по 01.02.2017 року включно. Вирішуючи такі позовні вимоги, суд виходить з наступного. ЦПК України встановлено, що: - судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату (зокрема) житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п.3 ч.1 ст. 96); - позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (ч.3 ст. 118); - заява повертається у випадках, коли така подана без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу (пункт 6 ч.3 т. 121), що не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч.5 ст. 121). Оглядом матеріалів справи № 462/5210/16ц встановлено, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за теплову енергію за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року включно. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.11.2016 року судовий наказ від 11.10.2016 року, виданий за наслідками розгляду вищезгаданої заяви ЛКП «Залізничнетеплоенерго», було скасовано, а відтак ЛКП «Залізничнетеплоенерго» набуло права на подання позовної заяви щодо вимог до відповідачів за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року включно (ч.3 ст. 118 ЦПК України). В той же час, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» при збільшенні позовних вимог, заявлено позов до відповідачів за період з 01.09.2016 року по 01.02.2017 року(а не по серпень 2014 року включно). За вищенаведених обставин суд дійшов висновку про те, що в частині вимог ЛКП «Залізничнетеплоенерго» за період з 01.09.2016 року по 01.02.2017 рокупозовна заява підлягає поверненню позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до суду з вимогами за згаданий період при умови дотримання вище згаданих вимог ЦПК України (п.3 ч.1 ст. 96; ч.3 ст. 118; ч.5 ст. 121). З тих же мотивів суд вважає такою, що підлягає поверненню позовну заяву ЛКП «Залізничнетеплоенерго» в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки такі вимоги, як встановлено, не заявлялися ЛКП «Залізничнетеплоенерго» в наказному провадженні. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновкупро часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заборгованості за теплову енергію за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року в розмірі 3307, 49 грн., в т.ч. 193, 98 грн. за гаряче водопостачання та 3113, 51 грн. за послуги з централізованого опалення, та про повернення позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період 01.09.2016 року по 01.02.2017 року і про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на суму заборгованості, з підстав недотримання позивачем положень, які встановлені частиною 3 ст.118 ЦПК України. Враховуючи, що [PERSON] є інвалідом ІІ гр., [PERSON] та [PERSON] інвалідами І гр. (а.с. 86-88), які звільнені від сплати судового збору, беручи до уваги вимоги ст.88 ЦПК України, що судові витрати по справі присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та підлягають до стягнення в рівних частинах з кожного із відповідачів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 272,15 грн. судового збору.

Outcome: partial