Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона народилася [INFO] в с. Мишків Заліщицького району Тернопільської області. Навесні 1997 року вона познайомилася з відповідачем [PERSON] , [INFO] , та з осені того ж року вони почали проживати однією сім`єю в будинку бабусі відповідача, [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] . 22.11.1998 вони разом [PERSON] у храмі св. Дмитра у с. Мишків здійснили вінчання, однак шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не реєстрували. В результаті спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають разом із ними та перебувають у них на утриманні. За весь час їхнього із відповідачем спільного проживання вони мешкали разом, вели спільне господарство, піклувалися один про одного та про їхніх дітей, мали спільний бюджет, купували майно для спільного користування, несли спільні витрати на ремонт та будівництво їхнього будинку та його утримання. Оскільки вона на той час офіційно працювала і отримувала заробітну плату, вони із відповідачем вирішили добудувати одну кімнату та ванну кімнату у їхньому житловому будинку, а також добудувати другий поверх. Для цього вони у 2008 році зняли верх будинку, в якому вони проживали, та почали будівельні роботи щодо встановлення другого поверху. Другий поверх вони закінчили будувати у 2012 році. Тоді вона замовила у ФОП [PERSON] 5 шт. вікон ПВХ, які були поставлені на другому поверсі їхнього будинку. Згодом було проведено ремонтні роботи для того, щоб можна було проживати в будинку. З метою налагодження спільного побуту та забезпечення власним житлом, після проведення ними будівельних робіт і збільшення загальної та житлової площі житлового будинку, відповідач 04.08.2014 звернувся до Надвірнянського районного суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві відповідач вказав, що він фактично прийняв спадщину після смерті у 1980 році бабусі [PERSON] , так як вступив в управління спадковим майном і з 1990 року проживає у даному будинковолодінні разом із нею як сім`єю. Рішенням Надвірнянського районного суду від 19.12.2014 у цивільній справі №348/1983/14-ц, за [PERSON] було визнано право власності на спадкове майно, а саме: «А» - житловий будинок, вартістю 224151грн., загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 73 кв.м., «Б» - стайню (сарай) площею 22,4 кв.м., вартістю 12138 грн.; «В» - вбиральню, площею 1,0 кв.м., вартістю 1096грн.; «№ 1» ворота, площею 7,0 кв.м., вартістю 1992 грн., «№ 2» - огорожу, площею 42,4 кв.м., вартістю 2808 грн.; «№ 3» - колодязь, площею 3,0 м.п., вартістю 2212 грн., загальною вартістю 244397 грн., який знаходиться в [ADDRESS] . Зазначає, що за час спільного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу у спірному домоволодінні, ними спільною працею, зусиллями та в більшості за її грошові кошти були проведені капітальні ремонтні та будівельні роботи, що призвело до істотного збільшення цінності та функціональної (експлуатаційної) характеристики житлового будинку. Так, у спірному домоволодінні ними було добудовано на першому поверсі житлову кімнату площею 18 кв.м., ванну кімнату площею 5,5 кв.м., на другому поверсі (в технічному паспорті позначено як «мезонін») ними побудовано коридор площею 15,3 кв.м., житлову кімнату площею 9,0 кв.м., житлову кімнату площею 14,4 кв.м., житлову кімнату площею 10,7 кв.м. Крім того в даному житловому будинку були поміняні всі вікна, підлоги, виправлені та перекрашені всі стіни, (поклеєна плитка), дерев`яною вагонкою обшиті всі стіни другого поверху будинку, встановлена у житловому будинку сантехніка та проведено водопостачання. Отже не дивлячись на те, що спірний житловий будинок хоч і належить відповідачу на праві приватної власності, набутої внаслідок спадкування, але за рахунок проведеного ними капітально-відновлювального ремонту він не тільки збільшився у своїй вартості, але і покращилися його якісні (експлуатаційні) характеристики. Зважаючи на те, що вони проживали спільно однією сім`єю, разом за спільні кошти здійснювали перебудову житлового будинку, тому дане майно є їхньою спільною сумісною власністю. Тому вважає, що вказане домоволодіння слід визнати їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, а частки кожного з них у вказано майні слід визнати рівними. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав з підстав, заначених в позові, просив суд постановити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по даний час. Визнати домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та складається з житлового будинку «А», загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 73 кв.м., стайні «Б», площею 22,4 кв.м., вбиральні «В», площею 1,0 кв.м., воріт № 1, площею 7,0 кв.м., огорожі № 2, площею 42,4 кв.м., колодязя № 3, площею 3,0 м.п., загальною вартістю 244397,00 грн., спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , припинивши право власності [PERSON] на дане володіння в цілому. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила письмова заява, в якій просить дану справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти їх задоволення. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.08.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2021 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] в с. Мишків Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 9). Навесні 1997 року позивач [PERSON] познайомилася з відповідачем [PERSON] , [INFO] , та з осені того ж року вони почали проживати однією сім`єю в будинку бабусі відповідача, [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] . 22.11.1998 [PERSON] разом [PERSON] у храмі св. Дмитра у с. Мишків здійснили вінчання, що підтверджується копією свідоцтва про вінчання (а.с. 11), однак шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не реєстрували. В результаті спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 12-13). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.05.2021, складеного депутатом Делятинської селищної ради, зі слів заявника [PERSON] , з 22.11.1998 вона проживає з [PERSON] в громадянському шлюбі, перебувають у церковному шлюбі, виховують спільних синів [PERSON] та [PERSON] , ведуть спільне господарство. Разом з чоловіком [PERSON] здійснили реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS] , яке чоловік отримав у спадок від бабусі. Зі слів заявниці більша частка фінансового вкладення в реконструкцію житлового будинку належить їй, оскільки на час реконструкції будинку вона офіційно працювала. Також зі слів заявниці вона за власні кошти придбала побутову техніку, холодильник, пральну машинку, посудомийку, тощо (а.с. 14). 13.08.2014 відповідач [PERSON] звернувся до Надвірнянського районного суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння, що знаходится в [ADDRESS] . В позовній заяві відповідач вказав, що він фактично прийняв спадщину після смерті у 1980 році бабусі [PERSON] , так як вступив в управління спадковим майном, і з 1990 року проживає у даному будинковолодінні разом із сім`єю (а.с. 15). Рішенням Надвірнянського районного суду від 19.12.2014 у цивільній справі № 348/1983/14-ц, за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, а саме: «А» - житловий будинок, вартістю 224151грн., загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 73 кв.м., «Б» - стайню (сарай) площею 22,4 кв.м., вартістю 12138 грн.; «В» - вбиральню, площею 1,0 кв.м., вартістю 1096грн.; «№ 1» ворота, площею 7,0 кв.м., вартістю 1992 грн., «№ 2» - огорожу, площею 42,4 кв.м., вартістю 2808 грн.; «№ 3» - колодязь, площею 3,0 м.п., вартістю 2212 грн., загальною вартістю 244397 грн., який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 16-17). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 38704301 від 27.0.2015, за [PERSON] на праві приватної власності зареєстроване домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , та складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд (а.с. 18). У 2008 році сторони розпочали реконструкцію житлового будинку, а саме зняли верх будинку, в якому вони проживали, та почали будівельні роботи щодо встановлення другого поверху. Другий поверх закінчили будувати у 2012 році. Також у 2012 році позивачем було укладено з ФОП [PERSON] на виготовлення та встановлено метало пластикових конструкцій (вікон ПВХ в кількості 5 штук), які були встановлені на другому поверсі будинку. Також були проведені інші ремонтні роботи. Вказані обставини підтверджуються копією договору на виготовлення та встановлення металоплатикових конструкцій № 9 від 30.01.2012, копією товарного чеку на оплату вікон ПВХ в кількості 5 штук від 30.01.2012, фотоматеріалами щодо проведення реконструкції житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 38-42). Позивач [PERSON] в період з 01.12.2010 по 30.05.2017, та в період з 02.01.2018 по 28.05.2020 працювала в ТОВ «Парктур» на посаді покоївка та отримувала заробітну плату, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , копіями довідок ТОВ «Парктур» (а.с. 25-36). Також в період з грудня 2020 по березень 2021 [PERSON] працювала в ТОВ «РУШ» на посаді прибиральник службових приміщень-двірник, що підтверджується довідкою про доходи від 06.04.2021 (а.с. 37). За час спільного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу у спірному домоволодінні, сторонами спільною працею, зусиллями та в більшості за грошові кошти позивача, яка офіційно працювала, були проведені капітальні ремонтні та будівельні роботи, що призвело до істотного збільшення цінності та функціональної (експлуатаційної) характеристики житлового будинку. Так у спірному домоволодінні сторонами було добудовано на першому поверсі житлову кімнату площею 18 кв.м., ванну кімнату площею 5,5 кв.м., на другому поверсі (в технічному паспорті позначено як «мезонін») побудовано коридор площею 15,3 кв.м., житлову кімнату площею 9,0 кв.м., житлову кімнату площею 14,4 кв.м., житлову кімнату площею 10,7 кв.м. Крім того, в даному житловому будинку були поміняні всі вікна, підлоги, виправлені та перекрашені всі стіни, (поклеєна плитка), дерев`яною вагонкою обшиті всі стіни другого поверху будинку, встановлена у житловому будинку сантехніка та проведено водопостачання. Згідно технічного паспорта від 14.04.2014, та довідки Івано-Франківського ОБТІ від 14.04.2014 № 143, станом на 14.04.2014 (на момент здійснення технічної інвентаризації) домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , складається з з житлового будинку «А», загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 73 кв.м., стайні «Б», площею 22,4 кв.м., вбиральні «В», площею 1,0 кв.м., воріт № 1, площею 7,0 кв.м., огорожі № 2, площею 42,4 кв.м., колодязя № 3, площею 3,0 м.п. (а.с. 19-24). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 СКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de fасtо зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Оскільки норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року № 2947-111), тому такий факт слід встановити з 01.01.2004. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 по даний час проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство, піклуються один про одного, виховують двох спільних дітей, мають спільний бюджет, купували майно для спільного користування, несли спільні витрати на ремонт та будівництво спільного будинку та його утримання. Тобто між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю, вони фактично користувалися правами та виконували обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Також сторонами за час спільного проживання як подружжя без реєстрації шлюбу, спільною працею, зусиллями та в більшості за грошові кошти позивача, яка офіційно працювала, були проведені капітальні ремонтні та будівельні роботи, що призвело до істотного збільшення цінності та функціональної (експлуатаційної) характеристики житлового будинку. Зокрема у спірному домоволодінні сторонами було добудовано на першому поверсі житлову кімнату площею 18 кв.м., ванну кімнату площею 5,5 кв.м., на другому поверсі (в технічному паспорті позначено як «мезонін») побудовано коридор площею 15,3 кв.м., житлову кімнату площею 9,0 кв.м., житлову кімнату площею 14,4 кв.м., житлову кімнату площею 10,7 кв.м. Крім того, в даному житловому будинку були поміняні всі вікна, підлоги, виправлені та перекрашені всі стіни, (поклеєна плитка), дерев`яною вагонкою обшиті всі стіни другого поверху будинку, встановлена у житловому будинку сантехніка та проведено водопостачання. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. За змістом ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В контексті зазначеної норми права, для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути: істотне збільшення вартості майна, як об`єкту так і його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. Тобто, якщо будинок (майно) був особистою власністю одного з подружжя, то, згідно зі ст. 62 СК України, його можливо визнати спільною власністю подружжя в тому разі, коли він був капітально відремонтований ними в період їх спільного шлюбного життя і істотно збільшився у своїй цінності. Отже, не дивлячись на те, що спірний житловий будинок хоч і належить відповідачу на праві приватної власності, набутої внаслідок спадкування, але за рахунок проведеного сторонами капітально -відновлювального ремонту він не тільки збільшився у своїй вартості, але і покращилися його якісні (експлуатаційні) характеристики. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік пробивають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною 2 ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу. Також відповідно до ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Зважаючи на те, що сторони проживали спільно однією сім`єю, разом за спільні кошти здійснювали перебудову житлового будинку, тому дане майно є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки на майно осіб, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою поширюються положення статей 69-72 Сімейного кодексу, то згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ їхнього спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу. Відповідно до п. 23 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи спори про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Також варто звернути увагу на положення ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу, згідно якої якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином судом встановлено, що спільним майном сторін є: домоволодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, та знаходиться в [ADDRESS] , загальною вартістю 244397,00 грн. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При поділі спільного майна позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] надав згоду на такий поділ, та згоду щодо вартості спірного майна. Тому виходячи з вимог ст.ст. 63, 70, 71 СК України спірне майно підлягає розподілу між сторонами, та набуття особистої власності кожним з них в рівних частках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити, встановити юридичний факт, що [PERSON] , та [PERSON] , проживають однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по даний час. Визнати домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та складається з житлового будинку «А», загальною площею 115,3 кв.м., житловою площею 73 кв.м., стайні «Б», площею 22,4 кв.м., вбиральні «В», площею 1,0 кв.м., воріт № 1, площею 7,0 кв.м., огорожі № 2, площею 42,4 кв.м., колодязя № 3, площею 3,0 м.п., загальною вартістю 244397,00 грн., спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , припинивши право власності [PERSON] на дане володіння в цілому. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Крім того оскільки за рішенням суду відповідач [PERSON] також набуває права власності на майно, вартістю 122198,50 грн., з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1221,99 грн. На підставі ст.ст. 3, 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72, 74 СК України, ст.ст. 325, 364, 368, 372, 377 ЦК України,

Outcome: approved