Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є квартиронаймачем вищевказаної квартири. В ній зареєстровані вона, її колишній чоловік - відповідач по справі, та їх повнолітній син. Зазначає, що в 2009 році шлюб було розірвано. З 2012 року відповідач не проживає у даному приміщенні, особистих речей його немає. Вказала, що перешкод відповідачу в користуванні квартирою вона не чинить, він добровільно визначив собі інше місце проживання. Отже реєстрація відповідача у кімнаті створює проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, вважає, що [PERSON] втратив право користування даним житловим приміщенням. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 11 жовтня 2019 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2019 розгляд справи відкладався у зв`язку з неповідомленням відповідача. Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача. У наданий судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.57), в якому він просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що на даний час він тимчасово мешкає у батьків на [ADDRESS] , так як отримав інвалідність та потребує стороннього догляду. Проживати у квартирі на вул. Ушинського він не може, так як позивачка змінила замки на вхідних дверях та створює перешкоди у користуванні житлом. Зазначив, що з приводу даного житла вже давно існує спір. Позивачка неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовами. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з надходженням відзиву та наданням часу позивачу та третій особі для подання відповіді на відзив та пояснення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що останній раз заплатив за комунальні послуги у вересні 2017 року, а потім 30.10.2017 він переніс гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом, внаслідок чого отримав інвалідність ІІІ ступеню, часто перебуває на лікуванні. Зазначив, що іншого житла у нього не має, за станом здоров`я не проживає у спірній квартирі. У квартирі знаходяться його речі, меблі. Позивач у 2017 році змінила замки у вхідних дверях, ключі не надає. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с.49). Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи на підставі наявних доказів. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 30 березня 2005 року на підставі рішення адміністрації, профспілкового комітету ВАТ «Чексіл», [PERSON] з сім`єю із трьох чоловік (позивач, відповідач та третя особа), видано ордер №165 на право зайняття житлової площі в гуртожитку №5 на [ADDRESS] (а.с.10). З 07.07.2005 позивач, відповідач та третя особа зареєстровані на [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг (а.с.7). У липні 2009 року між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9). Відповідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області та Управління адміністративних послуг відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19, 41). Згідно акту Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 10.09.2019 вбачається, що відповідач за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає з вересня 2012 року (а.с.8). Із квитанцій за оплату комунальних послуг вбачається, що в квітні, травні 2019 року платником послуг є [PERSON] (а.с.11-13). Відповідно до оглянутих в судовому засіданні оригіналів квитанцій відповідач здійснював оплату за надані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] до жовтня 2017 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.27). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що 30.10.2017 він переніс гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом. У період з 16.02.2018 до 26.02.2018, з 27.12.2018 до 05.01.2019, з 06.12.2019 до 13.12.2019 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с.44-47, 59). Згідно довідки Чернігівської спеціалізованої кардіологічної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії «МСЕК» серії 12 ААБ №494639 [PERSON] продовжено ІІІ групу інвалідності (а.с.45). Між позивачем та відповідачем тривали судові спори щодо користування квартирою в гуртожитку на [ADDRESS] . Так, апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 16.08.2010 апеляційну скаргу [PERSON] відхилив. Залишив без змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення із гуртожитку (а.с.62). Також, Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 25.05.2015 залишив без розгляду позовну заяву [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням (а.с.61). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача, в судовому засіданні показали, що відповідач з вересня 2012 року не проживає у кімнаті № 210, не сплачує комунальні послуги. Відповідач виїхав добровільно, особисті речі його відсутні, замки від вхідних дверей позивачка не змінювала та будь-яких перешкод у користуванні квартирою не чинила. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін У статтях 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Згідно ч.4 ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту положень статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки вони не являються підтвердження того, що відповідач не проживав за адресою: [ADDRESS] більше ніж шість місяців без поважних причин. Також показання свідків про те, що з 2012 року тільки позивач утримує спірне житло спростовуються оглянутими в судовому засіданні оригіналами квитанцій, наданих відповідачем, із яких вбачається, що останній здійснював оплату за надані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] до жовтня 2017 року. Позивачем на надано будь-яких доказів, що у спірній кімнаті відсутні особисті меблі, одяг відповідача. Також відсутні докази того, що відповідач втратив інтерес до спірного житла. Водночас тимчасова відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад встановлені законом строки зумовлена виключно об`єктивними обставинами (його хворобою), які суд визнає поважними. Поважність причин відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації у зв`язку із його хворобою доведена довідкою до акта огляду МСЕК, виписками із медичних карток стаціонарного хворого. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v.Russia), заява №58255/00, пункт 36, ECHR-XI). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. The United Ringdon), заява №19009/04, пункт 50). Отже, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Суд вважає, що відповідач ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири, а його відсутність за місцем реєстрації зумовлена виключно поважними причинами, а тому позбавлення права відповідача користуванням вказаною квартирою, у якій останній проживав із 2005 року, буде невиправданим та непропорційним втручанням у право [PERSON] на повагу до його житла. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтвердження витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (а.с.1). Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем не стягуються.

Outcome: dismissed