Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

І. Суть спору Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право приватної власності на землю площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області). Стверджує, що спадщину після смерті [PERSON] , прийняла йогодружина - [PERSON] , так як вступила в управління його спадковим майном. Зазначає, що [INFO] [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) та право приватної власності на землю площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), яке вона успадкувала після смерті [PERSON] . Наголошує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли в рівних частках по 1/2 частині її діти, а саме син - [PERSON] та дочка [PERSON] , як спадкоємці першої черги спадкування за законом, так як проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Стверджує, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частки права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) та 1/2 частки права приватної власності на землю площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), яке він, в свою чергу, успадкував після смерті [PERSON] . Переконує суд, що позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] та, як спадкоємець за законом першої черги спадкування, спадщину після смерті чоловіка прийняла, оскільки на час смерті проживала разом із спадкодавцем. Крім цього, на частину спадкового майна, що залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , позивачці [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Наголошує, що через відсутність правовстановлюючих документів на право на зазначені земельні частки та неможливість отримання їх дублікатів, позивачі не можуть в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачамив по 1/2 частиніправа на вищевказані земельні частки площею 2,41 та площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області). ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачі не з`явилася, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглянути у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В.Шаравара у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 18.03.2020року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.05.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що стверджується матеріалами справи. До складу даної спадщини входить право на землю (середню земельну частку) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №473913. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №201/04, заведеній у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дружина померлого - [PERSON] (факт шлюбу підтверджується свідоцтвом про одруження), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка, що підтверджується довідкою від 29.10.2019 року. Також, на ім`я [PERSON] , нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області на частину спадкового майна було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить право на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №5648, зареєстрований за №264 та право на землю (середню земельну частку) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), яке вона, в свою чергу, успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася, спадкова справа не заводилася. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування в рівних частках є діти померлої: дочка (позивачка у справі) - [PERSON] син - [PERSON] , які спадщину прийняли відповідно положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою від 29.10.2019 року. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частині вищевказаного майна після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить 1/2 частка права на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), та 1/2 частка права на землю (середню земельну частку) площею 1,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), які він, в свою чергу, успадкував після смерті матері - [PERSON] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №51/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дружина померлого - позивачка [PERSON] , так як в силу ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] . На частину спадкового майна, [PERSON] приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.2017 року. В той же час, на вимогу суду витребувано матеріали спадкових справ та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивачів, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб позивачки [PERSON] ; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00025597897 від 14.02.2020 року; копією свідоцтва про шлюб спадкодавця [PERSON] копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №473919; копіями довідок, виданими виконавчим комітетом Поповицької сільської ради №1287 від 05.12.2016року, №800 та №801 від 29.10.2019 року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу 1990 р., право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що право на спірні земельні ділянки перейшло в порядку спадкування до позивачів. Однак, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами в рівних частках у порядку спадкування. Отже, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Outcome: approved