Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Із даною заявою від імені заявника [PERSON] до суду звернувся її представник - адвокат Кладко О.В., який обґрунтовуючи подану заяву вказав таке. Між заявником та [PERSON] , який помер [INFO] , в 1974 році був зареєстрований шлюб. На момент смерті [PERSON] та заявник були зареєстровані та проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , оскільки розмір її пенсії, який на березень 2019 рік складав 2067,78 грн, був значно меншим за розмір пенсії померлого чоловіка, що складав на той же час 7960,35 грн., у зв`язку з чим чоловік заявника оплачував комунальні послуги, купував ліки, продукти харчування. Заявник звернулась до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, але 14 серпня 2019 року їй в цьому було відмовлено, оскільки був відсутній факт перебування її на утриманні чоловіка, тому що [PERSON] та її чоловік [PERSON] були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за різними адресами, тому вона вимушена була звернутись до суду з цією заявою. До початку судового засідання від представника заявника надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Заінтересована особа у встановлений судом строк надала відзив на заяву [PERSON] , в якій Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області просило відмовити у задоволенні вимог заявника, оскільки заявник та померлий були як тимчасово переміщені особи зареєстровані за різними адресами, тому й відсутній факт перебування на утриманні, справу розглядати за відсутності їхнього представника. Оскільки від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно ч. 2 цієї ж статті Закону непрацездатними членами сім`ї, зокрема, вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Пунктом 2.11. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, встановлено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд також приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якому роз`яснено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК ( 1501-06 ). При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: - за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( 1788-12 )); - для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного Кодексу України (ЦК) (1540-06 )) не менше одного року. - для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК). Зі свідоцтва про укладення шлюбу заявника серії [NUMBER] йдеться, що вона з 25 травня 1974 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1952 року народження. Отже, згідно вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вважається членом сім`ї померлого. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] помер у віці 67 років у м Сорокине Луганської області [INFO] . Довідкою Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 14.01.2020 підтверджується, що заявник є пенсіонеркою за віком, а отже непрацездатною особою. Із копії паспорта та домової книги заявника йдеться, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою фактично проживав та був зареєстрований померлий [PERSON] , що підтверджується його копією паспорта та домовою книгою. Квитанціями про оплату послуг за 2006, 2010 роки підтверджується факт, що комунальні послуги, що надавались за адресою: [ADDRESS] сплачував саме померлий [PERSON] . Довідки про пенсії заявника та померлого [PERSON] свідчать, що останній на час своєї смерті отримував пенсію в розмірі 7960,35 грн., а заявник - 2067,78 грн., що майже у 4 рази є меншим за пенсію чоловіка. Наведене переконало суд, що [PERSON] на час смерті свого чоловіка проживала разом з ним, вони вели спільне господарство, що передбачає постійну фінансову участь [PERSON] у сумісних господарських видатках. Таким чином, аналізуючи в сукупності наведені докази, встановлені факти, а також застосовуючи положення наведених вище норм закону та роз`яснень Верховного Суду України, суд переконався, що заявник, як непрацездатний член сім`ї годувальника, перебувала на утриманні свого покійного чоловіка [PERSON] , одержувала від нього постійну допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом до існування, тому її заява в частині вимоги встановлення відповідного юридичного факту підлягає задоволенню. Що стосується її вимоги про встановлення факту сумісного проживання з чоловіком не менше п`яти років до дня смерті [PERSON] , суд вважає цю вимогу такою, що не має ніякого правового значення для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Як зазначалось вище, основним й необхідним для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника є встановлення факту, що особа на день смерті годувальника була його непрацездатним членом сім`ї, а також була на повному утриманні померлого годувальника і одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Судом достовірно встановлений факт того, що заявник на момент смерті [PERSON] була непрацездатним його членом сім`ї, перебула на його повному утриманні та одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Водночас суд не бере до уваги доводи заінтересованої особи, що заявник не перебувала на утриманні свого померлого чоловіка, тому що вона як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній українській владі території була зареєстрована за іншою адресою, ніж її чоловік, оскільки ці доводи засновані на вимогах підзаконних актів, що суперечать вимогам закону. Так, згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Про це також йдеться у ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», де зазначається, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Наведене свідчить, що право на призначення заявнику пенсії у зв`язку із втратою годувальника не може бути поставлене в залежність від факту спільного проживання або не проживання з ним. За таких обставин, встановлення факту проживання з годувальником на час його смерті не породжує ніяких юридичних наслідків, що впливають на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, тому у задоволенні, як окремої, цієї вимоги заявника слід відмовити, у зв`язку з чим заяву [PERSON] в цілому слід задовольнити частково. Враховуючи наведене,

Outcome: partial