Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

КП «Міський палац спорту» БМР звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 31 квітня 2009 року між Бердянською міською радою та [PERSON] був укладений контракт найму директора, за яким відповідач займав посаду директора КП «Міський палац спорту» БМР. Відповідно до контракту на відповідача покладався обов'язок здійснювати оперативне управління підприємством, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством майна, забезпечувати збереження основних та оборотних коштів підприємства, підвищувати рентабельність і одержання прибутку. Директор мав право розпорядження коштами підприємства. Матеріальне забезпечення відповідача регулювалось п. 16 контракту, а саме директору [PERSON] установлювався посадовий оклад в розмірі 2060 грн. на місяць, премія за рахунок фонду оплати праці в розмірі до 50% посадового окладу відповідно до положення про преміювання керівника підприємства, виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку одночасно з наданням щорічної відпустки. Виплата премії здійснювалася за умови виконання п. 7 контракту і за узгодженням з міським головою. Вказаний контракт був продовжений на підставі розпорядження міського голови № 211-р від 19.04.2010 року строком до 21 квітня 2015 року. Розпорядженням міського голови № 366-р від 18.07.2011 року було вирішено внести зміни до контракту найму директора комунального підприємства «Міський палац спорту» Бердянської міської ради від 21.04.2009 року, щодо пункту 19, де зазначили, що директор несе персональну відповідальність за покладені на нього цим контрактом обов'язки. Вказано, що у випадку невиконання або неналежного виконання обов'язків, передбачених контрактом, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України та дійсного контракту. Відповідно до рішення Бердянської міської ради від 22.12.2011 року за № 648-р відповідач звільнений з посади директора КП «Міський палац спорту» БМР на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України з 29.12.2011 року. Позивач зазначає, що під час проведення ревізії фінансово - господарської діяльності КП «Міський палац спорту» БМР за період з 01.01.2009 року по 01.03.2012 року, Бердянською об'єднаною державною фінансовою інспекцією було складено акт № 02-21/09 від 02.07.2012 року та виявлено порушення п.16 контракту найму директора комунального підприємства «Міський палац спорту» від 21.04.2009 року, ст. 18 ЗУ «Про оплату праці», ст. 21 КЗпП України - директору КП «Міський палац спорту» БМР протягом травня 2009 - серпня 2011 року, зайво нарахована заробітна плата в сумі 28195,55 грн.. В результаті вищезазначеного порушення, по завищенню посадового окладу директора, зайво нараховані відпускні в загальній сумі 1822,52 грн.. Відповідне порушення допущено з вини директора КП «Міський палац спорту» БМР [PERSON] всупереч вимогам укладеного контракту та чинного законодавства України. Позивач зазначає, що 10.07.2012 року на ім'я директора КП «Міський палац спорту» БМР [PERSON] направлено обов'язкові вимоги щодо усунення порушень, в яких зазначалося, що для усунення порушення з боку директора [PERSON] необхідно стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти у порядку та розмірах, встановлених ст. 130 КЗпП України. Позивач вказує, що внаслідок самовільного всупереч п. 16 Контракту найма директора, ст.18 ЗУ «Про оплату праці», ст.21 КЗпП України, без попереднього узгодження з міським головою, КП «Міський палац спорту» БМР завдано матеріальної шкоди (збитків) в загальній сумі 30018,07 гривень та зазначає, що ці гроші набуті [PERSON] без відповідних правових підстав. Посилається на ст.ст. 177, 387, 1212 ЦК України, зазначаючи при цьому, що обмеження, передбачені ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не повинні застосовуватися до цих правовідносин, оскільки [PERSON] діяв недобросовісно, знаючи про протиправність своїх дій, усвідомлюючи, що набуває ці кошти незаконно та без відповідних підстав, що додатково підтверджено актом ревізії. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті гроші в сумі 30018,07 грн. та витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 300,18 грн.. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. Зазначила, що премія директору повинна була узгоджуватися з Бердянським міським головою, але цього не робилося, нарахування та виплати проводилася без узгодження. Підприємство було збитковим. Це виявлено в результаті ревізії. Позовні вимоги заявлено до відповідача, як до особи, яка отримала безпідставно нараховані кошти. Відповідати повинен саме [PERSON], оскільки він обіймав посаду директора та мав підписувати документи та накази. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що в акті ревізії вказано винних осіб - заступника головного бухгалтера та в.о. заступника головного бухгалтера. Підприємство отримувало прибуток, та за умовами контракту виплата премії мала здійснюватися. Штатний розпис підприємства із зазначенням окладу та премії узгоджувався із заступником міського голови. Аналізуючи надані докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в період з 21 квітня 2009 року по 29 грудня 2011 року [PERSON] обіймав посаду директора Комунального підприємства «Міський палац спорту» Бердянської міської ради. З ним було укладено контракт. Відповідно до п. 16 Контракту за виконання обов'язків, передбачених дійсним контрактом директору [PERSON] установлюється посадовий оклад 2060 грн. на місяць, премія за рахунок фонду оплати праці в розмірі 50% посадового окладу відповідно до Положення про преміювання керівника підприємства. Виплачується матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі середньомісячного заробітку одночасно з наданням щорічної відпустки. Виплата премії здійснюється за умови виконання п. 7 дійсного контракту і за узгодженням з міським головою. Згідно Акту ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Міський палац спорту» БМР за період з 01.01.09 року по 01.03.12 року, складеного Бердянською об'єднаною Державною фінансовою інспекцією 02 липня 2012 року № 002-21/9, перевіркою правильності нарахування та виплати заробітної плати директору підприємства [PERSON] встановлено, що в розрахунково-платіжних відомостях за травень 2009 - серпень 2011 років посадовий оклад директора завищений на суму премії, передбачену штатним розписом (50%-1030,00 грн.). До ревізії документів, які узгоджують премію директору, та розпорядження міського голови на виплату премії директору не надано. Відповідно до звітів про фінансові результати (форма №2), протягом 2009 - 3 кварталу 2011 років КП «Міський палац спорту» БМР було збитковим. В порушення п. 16 контракту найму директора, ст. 18 Закону України «Про оплату праці», ст. 21 КЗпП України директору протягом травня 2009 - серпень 2011 років зайво нараховано заробітної плати в сумі 28195,55 грн.. В результаті вищезазначеного порушення по завищенню посадового окладу директора, зайво нараховано відпускні в загальній сумі 1822,52 грн.. Допущені порушення КП «Міський палас спорту» БМР свідчать про ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку з боку: [PERSON] - головного бухгалтера з 01.01.09р. по 01.12.09р.; [PERSON] - головного бухгалтера з 01.12.09р. по 13.02.12р., при відсутності належного контролю за веденням бухгалтерського обліку: [PERSON] - директора з 01.01.09р. по 17.04.09р.; [PERSON] - директора з 21.04.09р. по 22.12.11р.. Згідно ст.ст. 130, 132, 133, 136, 138 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. У відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: 1) працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 2) керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей. Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 02.07.14 р. справа № 6-91цс14). Судом не встановлено факту наявності рахункової помилки, а також факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих грошових коштів. Доводи позивача про те, що відповідач знав про протиправність своїх дій та усвідомлював, що набуває ці кошти незаконно та без відповідних підстав, суд не приймає до уваги, оскільки доказів в підтвердження цих обставин суду не надано. Крім цього для не застосування норми цієї статті необхідна наявність не тільки недобросовісності з боку отримувача цих коштів, а й ще наявність рахункової помилки, яка в даному випадку відсутня. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed