Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Із вказаним позовом до суду звернулась [PERSON] до ПАТ «Донецькоблгаз», недоліки якого були виправлені додатковою заявою, в якому позивач просила стягнути нараховану, але не виплачену заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 року по червень 2015 року у сумі 8285,47 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 30.06.2015 року по 15.01.2018 року в сумі 132744,69 грн., а також зобов'язати ПАТ «Донецькоблгаз» всі належні позивачу суми грошових коштів перерахувати на карту ПриватБанка [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що працювала в Горлівському міжрайонному виробничому управлінні газового господарства на посаді майстра в службі газових мереж з 15 серпня 1988 року. Дане підприємство було перейменовано в Горлівське управління по газопостачанню та газифікації ВАТ «Донецькоблгаз», що згодом змінило організаційно-правову форму на публічне акціонерне товариство. На підставі наказу № 251/а від 30 червня 2015 року її було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Проте на день звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з квітня 2015 року по червень 2015 року у сумі 8285,47 грн. з посиланням на відсутність коштів. До теперішнього часу відповідачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі, а отже вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, представник позивача надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «Донецькоблгаз» в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення відповідач повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Також відповідач надав відзив на позов, з якого вбачається, що у зв'язку із блокуванням роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», яке фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території, з 30.06.2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. Відкрите кримінальне провадження по факту захоплення невстановленими особами адміністративної будівлі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, яке розташовано в м. Горлівка по вул.. Горького, 58А. Під час того, як м. Горлівка було окуповано «ДНР» колишні співробітники працевлаштувалися у структурні утворений «ДНР» - Державному підприємстві «Донбассгаз». Відповідно до діючого законодавства України на непідконтрольній території владі України припинена діяльність банківських установ. Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим. Підтвердити або спростувати чи знаходилась позивач у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації не можливо, так як інформація відсутня. Відповідач вважає, що всі додані позивачем до позовної заяви документи є недостовірними, виданими невстановленими особами, з проставленням невідомих штампів та печаток, що захватили адміністративну будівлю та виробничі приміщення Горлівського управління по газопостачанню та газифікації. Відповідач посилається на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), та зазначає, що відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 року для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України. На момент видачі сертифікатів обставини тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якому виклала свої міркування щодо неможливості розповсюдження на спірні трудові правовідносини вимог ст. 617 ЦК України щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, що сталося внаслідок непереборної сили, а докази подані на підтвердження вказаних обставин є неналежними, оскільки стосуються інших господарських зобов'язань відповідача, а не конкретного трудового договору, також вказала на необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], та відповідно до копії довідки УЗСН Костянтинівської міської ради від 30.03.2016 р. № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи має зареєстроване місце перебування за адресою: [ADDRESS]. З 15 серпня 1988 року позивач працювала в Горлівському міжрайонному виробничому управлінні газового господарства на посаді майстра в службі газових мереж. На підставі наказу ВАТ «Донецькоблгаз» № 92 від 29.07.1992 року дане підприємство було перейменовано в Горлівське управління по газопостачанню та газифікації ВАТ «Донецькоблгаз». Відповідно до наказу № 177 від 03.06.2011 р. підприємство змінило організаційно-правову форму на публічне акціонерне товариство. 22 грудня 2014 року позивач була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 142/к від 22.12.2014 р. 29 грудня 2014 року відповідно до наказу № 146/к від 29.12.2014 р. була прийнята на посаду майстра служби експлуатації вуличних газових мереж, дворових вводів Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз». З 30.06.2015 року [PERSON] була звільнена за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою. Згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7), виданих Костянтинівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 17.01.2017 р. за № 906/02, копія якої додана до позовної заяви, [PERSON] страхувальником код 24805659 (який відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є відокремлений підрозділ Горлівське управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» (ЄДРПОУ 03361075) нараховано заробітну плату за квітень 2015 року в розмірі 3338,72 грн., за травень 2015 року - 3486,10 грн., за червень 2015 року - 4590,51 грн. Відповідно до розрахункового листка, копія якого додана до позову, позивачу [PERSON] при звільненні не виплачено заробітну плату за квітень 2015 року в розмірі 1702,36 грн., за травень 2015 року - 2821,65 грн., за червень 2015 року - 3761,46 грн., а всього 8258,47 грн., що відповідає позовним вимогам позивача. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2018 року було витребувано у публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз» відомості про період та суму заборгованості з виплати [PERSON] заробітної плати та довідку про її середній заробіток. Проте відповідач 26 лютого 2018 року надав до суду заяву про неможливість надання витребуваних документів в зв'язку з відсутністю первинних бухгалтерських та кадрових документів, які залишились у приміщеннях захоплених підрозділів (філій), зокрема Горлівського управління по газопостачанню та газифікації, та ПАТ «Донецькоблгаз» не має до них доступу. 14.08.2015 року до ЄРДР було внесено повідомлення про злочин, передбачений ст. 341 КК України, за матеріалами з прокуратури м. Краматорська, які надійшли до ЧЧ Краматорського МВ, щодо заяви голови правління ПАТ «По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз» [PERSON] щодо захоплення структурних підрозділів вказаного підприємства членами НВФ. Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями витягу щодо кримінального провадження №12015050390001674 та відповідної заяви про скоєння злочину. 07.09.2015 року до ЄРДР було внесено повідомлення про злочин, передбачений ст. 341 КК України, за повідомленням ПАТ «Донецькоблгаз» про факт захоплення відокремлених структурних підрозділів штампів підприємства, які знаходяться у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями витягу щодо кримінального провадження №12015050630001331 та копії номеру газети «Урядовий кур'єр» № 156 (5530) від 27 серпня 2015 року з оголошенням про недійсність печаток та штампів структурних підрозділів ПАТ «Донецькоблгаз», зокрема Горлівського управління по газопостачанню та газифікації та відповідної заяви про скоєння злочину. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період квітень-червень 2015 року позивачем надані копії наступних документів: копію трудової книжки [NUMBER], індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-7) та розрахунковий листок станом на 30 липня 2015 р. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На виконання вимог статті 110 КЗпП України роботодавець повідомив робітника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою сум заробітної плати, що належить до виплати за квітень, травень та червень 2015 року, про що позивачем долучений до матеріалів справи відповідний розрахунковий листок, згідно якого позивачу не виплачена заробітна плата за квітень 2015 року у розмірі 1702,36 грн., за травень 2015 року - 2821,65 грн., за червень 2015 року - 3761,46 грн., що загалом складає 8285,47 грн. та яка вказана в розмірі після утримання податків та обов'язкових зборів. Дійсність інформації підтверджується копією трудової книжки та інформацією з довідки ОК-7, в якій вказані відомості щодо суми заробітку, з якої має бути сплачено єдиний внесок та позначка про те, чи був він сплачений, за спірний період. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що позивачем були доведені обставини щодо нарахування їй відповідачем заробітної плати за спірний період в розмірі 11415,33 грн., з яких розмір невиплаченої їй заробітної плати з утриманими податками та обов'язковими зборами за період з квітня по червень 2015 року включно складає 8285,47 грн. Посилання відповідача про відсутність в нього первинної бухгалтерської документації та захоплення печаток невстановленим колом осіб не спростовує висновків суду, адже сторонами визнається, що відокремлений підрозділ відповідача у м. Горлівка фактично працював до 30.06.2015 року, в цей же день позивач була звільнена, заяви про вчинення злочинів та їх реєстрація в ЄРДР, повідомлення втрату печатей підприємством було зроблено позивачем значно пізніше, а сукупність доказів, поданих позивачем підтверджують обставини щодо наявності заборгованості з заробітної плати та її розміру. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні відомості про розмір невиплаченої заробітної плати в сумі 8285,47 грн., який вказаний після утримання роботодавцем податків та обов'язкових зборів, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати з утриманими податками та обов'язковими зборами за період з квітня 2015 по червень 2015 року в розмірі 8285,47 грн. Щодо притягнення до відповідальності роботодавця за затримку розрахунку по заробітній платі під час звільнення, передбаченої ст. 117 КЗпП України, яка передбачає стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, слід зазначити наступне. Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Верховний Суду України у постанові № 6-365цс16 від 23 березня 2016 року зробив правовий висновок про те, що до трудових правовідносин, врегульованих ст. 116, 117 КЗпП України, застосовується положення ст. 617 ЦК України. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ). Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року N 44(5) було затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі-Регламент), яким передбачено наступний порядок такого засвідчення. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. У заяві, зокрема, вказуються, які саме зобов'язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов'язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін, та інші відповідні відомості. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога,' збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідачем по справі подані наступні докази: сертифікат ТППУ від 30.07.2014 р. про настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 р. (дату закінчення їх терміну встановити неможливо) для відповідача по справі при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів; висновок ТТПУ від 19.06.2014 р. щодо підтвердження обставин непереборної сили з 07.04.2014 р. (дату закінчення їх терміну встановити неможливо), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності відповідачем, у т. ч. виконання зобов'язань за договором купівлі - продажу природного газу, укладеним з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», сертифікат №1996 від 28.11.2014 р. щодо підтвердження обставин непереборної сили з 01.06.2014 р. (дату закінчення їх терміну встановити неможливо), що унеможливлюють виконання відповідачем зобов'язань за договором №31/26 укладеним з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України; сертифікат ТППУ від 30.07.2014 р. щодо підтвердження обставин непереборної сили з 07.04.2014 р. (дату закінчення їх терміну встановити неможливо), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності відповідачем, у т.ч. виконання зобов'язань за договором №13-419-ПР на купівлю природного газу від 31.01.2013 року, укладеному з ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Враховуючи те, що відокремлений підрозділ Горлівське управління по газопостачанню та газифікації знаходиться на території, де на час виникнення спірних правовідносин проводилась антитерористична операція, а також те, що вищевказаними сертифікатами ТПП України підтверджено настання обставин непереборної сили для ПАТ «Донецькоблгаз», в тому числі при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, суд дійшов до висновку про відсутність вини ПАТ « Донецькоблгаз» у затримці виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем було доведено розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем, проте через відсутність вини підприємства за затримку у розрахунку заробітної плати під час звільнення, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з утриманими податками та обов'язковими зборами в сумі 8285,47 грн., позовні вимоги в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2015 року по 15 січня 2018 року в сумі 132744,69 грн. слід відмовити. Спосіб виконання рішення - зобов'язати ПАТ «Донецькоблгаз» всі належні позивачу суми грошових коштів перерахувати на карту ПриватБанка [NUMBER], суд не встановлює, адже вказане питання має бути вирішене сторонами під час добровільного або примусового виконання рішення суду. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 82,85 грн., виходячи з розміру судового збору, який мало бути сплачено при подані позову майнового характеру в розмірі 1410,30 грн.

Outcome: partial