Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» в особі головного лікаря Вовк О.І. звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги - комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» в умовах стаціонару без її згоди. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] 27 травня 2021 року о 22 годині 20 хвилин була госпіталізована до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Направлення на госпіталізацію було видано лікарем Бобровим О.С. , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює: її небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , що надійшли від її сина - [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] проявляла агресію на адресу сусідки [PERSON] , розбила вікна у неї, погрожував сусідам вбивством, лопатою, граблями, кусками труб. До лікарні хвора доставлена фельдшером Коваленко В.В. , який зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює: її небезпеку для себе та оточуючих; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. На підставі таких відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром Обласної психіатричної лікарні №1 Антоновим В.М. у приймальному відділенні лікарні 27 травня 2021 року о 22 годині 20 хвилин, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. [PERSON] була оглянута лікарем пісихіатром Задорожньоою Л.О. 28 травня 2021 року о 09 годині 00 хвилин, яка також підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. 28 травня 2021 року о 09 годині 00 хвилин [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Обласної психіатричної лікарні №1 у складі: лікаря-психіатра вищої категорії, заступника директора з медичної частини КНП ХОР «ОПЛ №1» Піддубко О.М., лікарня-психіатра вищої категорії, завідуючого відділенням №3 Вовк І.Л. та лікаря-психіатра відділення №3 Задорожньої Л.О. , яка прийшла до висновку, що [PERSON] потребує медичної допомоги, яка можлива тільки в умовах психіатричного стаціонару, однак усвідомлена згода на медичну допомогу хворої відсутня. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1» лікар-психіатр Задорожня Л.О. підтримала заяву у повному обсязі, просила її задовольнити та пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Крім того зазначила, що [PERSON] була доставлена до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з ЦРЛ. З телефонної розмови із сином [PERSON] їм стало відомо про те, що його мати поводила себе агресивно, погрожувала сусідам та розбила їм вікно. [PERSON] у встановленому законом порядку не визнана недієздатною, раніше на стаціонарному лікуванні не перебувала, у відділенні вона відмовлялась від прийому їжі. Прокурор у судовому засіданні заперечував проти примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу з підстав відсутності достатніх даних, які б вказували на наявність у неї тяжкого психічного розладу, який би обумовлював небезпеку для себе та оточуючих. Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги заперечувала, пояснила, що жодних протиправний дій по відношенню до сусідів не вчиняла, агресії не проявляла, вікно не розбивала. Всі інші пояснення [PERSON] не мають логічного обґрунтування, є непослідовними та носять маячний характер. Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Як вбачається зі змісту висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеного заступником директора з медичної частини лікарем-психіатром вищої категорії Піддубко О.М., завідувачем 3 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії Вовк І.Л. та лікарем-психіатром Задорожньою Л.О. 28 травня 2021 року о 09 годині 30 хвилин, [PERSON] страждає психічним розладом у формі гострого психотичного розладу з симптомами шизофренії та потребує надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару. Зі змісту заяви комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» про примусову госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги вбачається, що необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування зумовлена наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, а також суттєву шкоди її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Отже, виходячи з вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», підставою для госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди,комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» зазначає встановлення у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, а також суттєву шкоди її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Однак, проаналізувавши надані заявником докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження вчинення [PERSON] внаслідок її психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії. Як вбачається з доданих комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» до заяви доказів, підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про поведінку [PERSON] які надійшли від сина останньої - [PERSON] та направлення лікаря Комунального некомерційного підприємства «Зміївська центральна районна лікарня» Зміївської міської ради Харківської області Боброва О.С.. Зі змісту Висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару та виписки з історії хвороби №1308/2021 від 27 травня 2021 року вбачається, що [PERSON] госпіталізована до КНП ХОР «ОПЛ №1» вперше, раніше в психіатричних лікарнях не лікувалась, проявляла агресію на адресу оточуючих: розбила сусідське вікно, погрожувала сусідам, на зауваження не реагувала. Разом з тим, всі зазначені обставини були встановлені виключно зі слів сина [PERSON] , з яким представники закладу спілкувались лише в телефонному режимі, про що зазначив і представник лікувального закладу в судовому засіданні. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення особи, з якою представник закладу спілкувався по телефону, як і відомості щодо встановлення родинного зв`язку такої особи з [PERSON] .Також матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо перевірки відомостей, які були повідомлені в телефонному режимі [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON] , яка виразилась у висловлюваннях погроз сусідам та розбитті вікна, зокрема, з матеріалів, доданих до заяви не можливо ідентифікувати особи останніх, відсутні їх пояснення, а також відомості щодо звернення будь-яких осіб до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] . Самі по собі заяви, які [PERSON] висловлювала під час огляду комісією лікарів та в судовому засіданні, хоча і можуть свідчити про наявність у неї психічного розладу, однак не є безумовною підставою для застосування до неї примусової госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Такі заяви жодним чином не свідчать про вчинення нею будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії. При цьому суд враховує той факт, що [PERSON] госпіталізована до КНП ХОР «ОПЛ №1» вперше, раніше в психіатричних лікарнях не лікувалась. Отже, матеріали справи не місять належних, допустимих та достатніх доказів того, що [PERSON] вчиняла будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а також виявляла реальні наміри вчинити такі дії. Отже, саме по собі встановлення діагнозу [PERSON] - психічний розлад у формі гострого психотичного розладу з симпотмами шизофренії, посилання заявника на необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, а також суттєву шкоди її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану в разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, без перевірки цієї інформації, наявності медичних даних, аналізу та оцінки на предмет наявності підстав для припущення про наявність у неї психічного розладу, є недостатнім. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у тому числі щодо примусової госпіталізації до психіатричного закладу, можливий лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення [PERSON] чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. За таких обставин, оскільки заявником в ході судового розгляду, окрім медичних даних щодо наявності психічного захворювання, не надано достатніх даних, в тому числі медичних, на підтвердження вчинення [PERSON] внаслідок її психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії, а також враховуючи той факт, що [PERSON] госпіталізована до КНП ХОР «ОПЛ №1» вперше, раніше в психіатричних лікарнях не лікувалась, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed