Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 10.10.2017 р. по 23.12.2020 р. він перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», які були припинені на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільнені йому не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20 412,27 грн. В рамках виконання відкритого виконавчого провадження повний розрахунок з ним був проведений 31.05.2021 р. Згідно виписки з карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанк» від 01.07.2021 р. середньомісячна заробітна плата за дві останні календарні місяці роботи за жовтень та листопад 2020 р., в сумі склала 22 231,05 грн. за таких обставин, його середньомісячна заробітна плата складає 1058,62 грн. В зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту розрахунку з ним в рамках виконання відкритого виконавчого провадження Заводським ВДВС, а саме з 23.12.2020 р. по 31.05.2021 р. минуло 104 робочих днів, а відтак з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за вказаний період затримки в розрахунку, який складає 110 096,48 грн. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, в сумі 110 096,48 грн. та виплати по оплаті судового збору в розмірі 1 110,00 грн. Процесуальні дії у справі. 21 липня 2021 р. винесена ухвала про відкриття провадження по справі. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовних вимогах, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» в судове засідання не з`явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надавали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», та був прийнятий на роботу на підставі наказу № 146-к від 09.10.2017 року на посаду водія легкового автотранспорту в службу механізації, про що в трудовій книзі 10.10.2017 року було зроблено відповідний запис. 23.12.2020 р. Наказом № 658-к від 23.12.2020 вона була звільнена зі згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи в Комунальному підприємстві Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати. Відповідачем у добровільному порядку не було проведено розрахунку заборгованості, в зв`язку з чим виданий судовий наказ, який було направлено на виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 26.04.2021 року Заводським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі судового наказу № 208/659/21 від 01.04.2021 р. про стягнення з КП КМР «УКОЖФ» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 20 412,17 грн. В рамках відкритого виконавчого провадження повний розрахунок проведений 31.05.2021 р., що підтверджується випискою з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 01.07.2021 р. З моменту звільнення до моменту розрахунку з ним в рамках виконання відкритого виконавчого провадження Заводським ВДВС, а саме з 23.12.2020 р. по 31.05.2021 р. минуло 104 робочих днів, середній заробіток за вказаний період затримки в розрахунку, який складає 110 096,48 грн. Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Аналізуючи фактичні обставини та правовідносини сторін, суд при вирішенні даної справи керується наступними нормами права. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 . Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 43 Конституції України - Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Судом встановлено, що за період роботи позивача у Комунальному підприємстві Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», виникла заборгованість із заробітної плати, яка на час звільнення позивача, останньому не виплачена. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 20 412,27 грн. З моменту звільнення до моменту розрахунку з [PERSON] в рамках виконання відкритого виконавчого провадження Заводським ВДВС, а саме з 23.12.2020 р. по 31.05.2021 р. минуло 104 робочих днів, середній заробіток за вказаний період затримки в розрахунку, який складає 110 096,48 грн. Доказів того, що на час звільнення позивача, йому виплачена відповідачем заборгованість суду не надано. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. За обставин справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. З огляду на вказані обставини, зокрема наведені дії позивача, заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати є очевидно неспівмірною з розміром заборгованості по заробітній платі, тому суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 20 412,27 грн., тобто зменшивши до розміру заробітної плати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих її втрат, які розумно можна було би передбачити. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Обов`язок власника або уповноваженого ним органом, передбачений ст.117 Кодексу законів про працю України, щодо виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є саме випадком збереження середньої заробітної плати. Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1 100 грн.

Outcome: partial