Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося в суд з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути із відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 3176,44 грн. заборгованості за послуги з центрального опалення за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року, 1259,99 грн. за послуги з гарячого водопостачання, 179,86 грн. інфляційних витрат та 99,84 грн. - три відсотки річних за період з 01.03.2015 року по 28.09.2016 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: [ADDRESS], якими вони користуються, проте належним чином не виконують своїх обовязків щодо їх оплати, що й спричинило виникнення заборгованості в зазначеному вище розмірі за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та зазначив, що нарахування відповідачам оплати за теплову енергію є правомірним. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, зазначила, що відповідачі сплатять заборгованість, яка виникла перед ЛКП «Залізничнетеплоенерго», однак щодо стягнення судового збору заперечила, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] є інвалідами ІІ та І групи відповідно, а відтак звільнені від сплати судового збору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі №39 на вул.Яворницького, 5а у м.Львові (а.с.42-45). Відповідно до Закону України № 1198 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено частиною 4 та визначено, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Вказаний закон набрав чинності з дня його опублікування 07.06.2014 року, а тому нарахування оплати за теплову енергію для населення та проведення розрахунків із виконавцем послуг почалось з 01.07.2014 року. Позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке відповідно до Закону України «Про теплопостачання» і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, надає такі послуги відповідачам до будинку, в якому вони проживають, на на вул.Яворницького, 5а/39 у м.Львові. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами про використання теплової енергії (а.с.11-18). Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. \~\~ Згідно ст.13 цього Закону до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, цетралізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. Частиною 1ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення; повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 29.02.2016 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відмовлено у видачі судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги (а.с.19). Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.53-62), відповідачі не оплачували ЛКП «Залізничнетеплоерего» за теплову енергію з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року, внаслідок чого в них утворилась заборгованість перед позивачем за цей період в розмірі 3176,44 грн. заборгованості за послуги з центрального опалення за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року та 1259,99 грн. за послуги з гарячого водопостачання, Позивач просить стягнути 179,86 грн. інфляційних витрат та 99,84 грн. три відсотки річних за прострочення сплати заборгованості за послуги за теплову енергію та центральне опалення за період з 01.03.2015 року по 28.09.2016 року. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що порушені права позивача підлягають судовому захисту, з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість за теплову енергію за період з 01.03.2015 року по 31.08.2016 року та 1259,99 грн. за послуги з гарячого водопостачання, 179,86 грн. інфляційних витрат та 99,84 грн. три відсотки річних за період з 01.03.2015 року по 28.09.2016 року Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 344,50 грн. судових витрат, сплачених позивачем, а 689 грн. судового збору, від сплати якого [PERSON], як інвалід ІІ групи, та [PERSON], як інвалід І групи, звільнені, слід компенсувати позивачу за рахунок держави (а.с.6).

Outcome: approved