Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, мотивуючи його тим, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.05.2018 року, який набув законної сили 06.06.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та звільнено від відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Вироком суду встановлено, що 30 квітня 2015 року приблизно о 22 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2105», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на 118 км прямого відрізку автодороги «Майдан Копищанський Котлярка» із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з смт. Яблунець в напрямку с. Неділище Ємільчинського району Житомирської області за межами населеного пункту, виїхав на праве узбіччя по напрямку свого руху, де здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода [PERSON], який рухався по правому узбіччю в попутному напрямку, після чого в порушення п. 2.10 Правил дорожнього руху залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійної рани в тім'яній області, забою м'яких тканин в області лівого плечового суглобу, підшкірної гематоми задньої поверхні середньої третини лівого стегна, на фоні якого рана та садна навколо неї, закритого перелому лівої стегнової кістки на межі середньої і верхньої третини, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою довготривалий розлад здоров'я та не являються небезпечними для життя. Наслідки травми такого характеру тягнуть за собою стійку втрату загальної працездатності в розмірі 40 відсотків, а оскільки наслідки травми, перенесеної [PERSON], потягли за собою втрату загальної працездатності більше 1/3 (однієї третьої), то тілесні ушкодження, виявлені у [PERSON], відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, зокрема: п. 2.3 «б», яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1, який визначає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Невідповідність дій водія автомобіля [NUMBER], [PERSON] вимогам пунктів 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Внаслідок злочинних дій [PERSON] потерпілий [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні в кістково-гнійному відділенні Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради з 05.05.2015 року по 22.06.2015 року протягом 48-ми ліжко-днів. Загальна сума бюджетних коштів, витрачених вказаним закладом охорони здоровя на лікування [PERSON], становить 14620,38 грн. Водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 2 ст.\~286\~КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Згідно довідки Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в кістково-гнійному відділенні з 05.05.2015 року по 22.06.2015 року. Вартість ліжко-дня за вказаний період становила 286,84 грн. та 325,57 грн. Тобто загальна вартість перебування в лікарні [PERSON] складає 14620,38 грн., які на даний час [PERSON] не відшкодовано. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов в порядку 128 КПК України прокурором не заявлявся. Отже, неповернення вказаних коштів, витрачених Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на лікування потерпілого від злочину, свідчить про порушення державних інтересів. Закладом охорони здоровя - Комунальною установою «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, фінансування якої здійснюється за рахунок місцевого, здійснено лікування потерпілого від злочину, а тому кошти витрачені на лікування [PERSON] підлягають відшкодуванню до місцевого бюджету, що зачіпає інтереси держави. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації в рахунок відшкодування на лікування [PERSON] - особи, яка потерпіла від злочину, кошти в сумі 14620,38 грн. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.07.2018 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, позивач та відповідач 10.07.2018 року отримали копії ухвали про відкриття провадження, відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надсилав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279\~ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини. Згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.05.2018 року у справі № 277/203/18, який набув законної сили 06.06.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та звільнено від відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». (а.с. 7-11). Згідно довідки Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради № 01/702 від 19.03.2018 року вартість лікування [PERSON] з 05.05.2015 року по 22.06.2015 року складає 14620,38 грн., вартість лікування закладу не відшкодовувалося. (а.с. 12-13). За ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206\~ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я (п.п. 3, 4 Порядку). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач проти позову не заперечив, відзиву на позовну заяву у визначені судом строки не подав, а тому суд вважає, що він повністю погодився із позовом і не заперечував викладені в ньому обставини та не наполягав на їх доведенні згідно вимог ст.81 ЦПК України. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.ст. 1166 ч.1, 1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України N 545 від 16.07.1993 року,

Outcome: approved