Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся із вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 8 грудня 2017 року було укладено договір міни, згідно з яким відповідач [PERSON] передала у власність, а [PERSON] , діючий на підставі доручення від його імені, прийняв у власність земельну ділянку площею 0,01 гектарів, кадастровий номер 3222988800:08:003:0005, вартістю 576,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Юхнівська сільська рада, яка належала [PERSON] на праві власності, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23806579, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1431049432229, взамін на земельну ділянку площею 3,1019 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0005, вартістю 88093,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, яка належала йому згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія КВ №035166. Позивач [PERSON] звернулася із вказаними позовними вимогами, посилаючись на ті обставини, що 8 грудня 2017 року було укладено договір міни, згідно з яким [PERSON] передала у власність, а [PERSON] , діючий напідставі доручення від її імені прийняв у власність земельну ділянку площею 0,01гектарів, кадастровий номер 3222988800:08:003:0009, вартістю 576,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Юхнівська сільська рада, яка належала [PERSON] на праві власності, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23819345, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1431744332229, взамін на земельну ділянку площею 3,2289 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0010, вартістю 91701, 00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, яка належала їй згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія КВ №035165. Вказані договори міни 8 грудня 2017 року були посвідчені приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. та зареєстровані в реєстрі відповідно за номерами 3747 та 3748. Відповідно до пунків 10 вказаних договорів міни, обмін земельних ділянок проводився без грошової доплати, хоча вартість земельних ділянок, переданих позивачами відповдачу, значно вища вартості земельних ділянок, що були передані відповідачем позивачам. Вважають укладені між ними та [PERSON] договори міни земельних ділянок недійсними з підстав укладення вказаних договорів під час дії законодавчої заборони на здійснення купівлі-продажу або відчуження іншим способом земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних пасток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних пасток (паїв). Зазначили, що оборотоздатність земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), є обмеженою. Обмін (міна) таких земельних ділянок має здійснюватися відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)», відповідно до статті 14 якого, допускається обмін земельної ділянки, яка знаходиться всередині масиву на земельну ділянку ділянку на межі цього або іншого масиву для використання самостійно. Зазначеною нормою право на обмін земельних часток (паїв) можна реалізувати в період між проведенням зборів власників земельних часток (паїв) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю. При обміні земельних ділянок за схемою «пай на пай» кожна із сторін договору відчужує на користь один одного свій пай та отримує взамін пай другої сторони, тобто паї мають обмінюватися в цілому, а не їх частини, як це мало місце у випадку позивачів. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-464цс16, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року, стверджують, що обмін, що відбувся між ними та відповідачем не можна вважати таким, що відбувся за схемою «пай на пай», оскільки паї в цьому випадку повинні обмінюватися в цілому, а не частинами. Отримані ними земельні ділянки знаходяться всередині масиву і не можуть використовуватися самостійно. Міна земельних ділянок відбулася після видачі їм державних актів на право власності на земельні ділянки. Внаслідок укладення договору міни вони позбулися права власності на свої, виділені у натурі, земельні паї в обмін на право власності на незначну частку колишнього земельного паю відповідача. Натомість, відповідач [PERSON] зберегла своє право власності на 99,25% земельного паю, отриманого внаслідок договору міни з [PERSON] та поділеного в подальшому на менші земельні ділянки, та набула право власності на колишні земельні паї позивачів. Крім того, зазначили, що договори міни земельних ділянок від їхнього імені укладав [PERSON] , який діяв на підставі відповідних довіреностей, виданих 22 листопада 2017 року. Вказані довіреності були видані під впливом обману наближеної до відповідача особи - [PERSON] , який обіцяв їм надавати матеріальну допомогу. Крім того, на видачу даних довіреностей вплинуло зловживання ними спиртними напоями, дійсного наміру на відчуження земельних ділянок вони не мали. Просили визнати недійсними: Посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 3747 договір міни земельних ділянок від 8 грудня 2017 року, та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 3,1019 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0005 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникла на підставі договору міни номер 3747 від 8 грудня 2017 року; Псвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 3748 договір міни земельних ділянок від 8 грудня 2017 року, та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 3,2289 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0010, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникла на підставі договору міни номер 3748 від 8 грудня 2017 року. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 371/842/18 між суддями від 05 листопада 2018 року визначено склад суду у складі головуючого судді Капшук Л.О. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 15 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Аргументи учасників справи 4 вересня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначила, що позивачі скористалися своїм правом та уповноважили [PERSON] на представництво їх інтересів щодо обміну належних їм земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилання позивачів на те, що довіреності на ім?я [PERSON] були видані під впливом алкогольного сп?яніння є безпідставними, оскільки між часом видачі довіреностей та часом укладання договорів пройшов значний час і позивачі могли відкликати довіреності. Крім того, приватний нотаріус, під час посвідчення договорів міни, перевірила повноваження представника позивачів. З приводу шахрайських дій при посвідченні вказаних довіреностей позивачі до правоохоронних органів не зверталися. Не дивлячись на умову договору про відсутність доплати насправді [PERSON] нею передано кошти по 100 000 грн. для кожного з позивачів. Вважає, що є безпідставними посилання позивачів на те, що укладеними договорами міни земельних ділянок було допущено порушення пункту 15 «Перехідних положень» ЗК України (в редакції на момент укладення спірних договорів міни). Права позивачів порушені не були, тоді як, відповідно до положень статті 15 ЦК України, захисту підлягає саме порушене право. Крім того, позов про невідповідність укладених договорів міни положенням пункту 15 «Перехідних положень» ЗК України (в редакції на момент укладення спірних договорів міни) може бути пред?явлений в інтересах держави компетентним органом згідно наданих йому повноважень. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явилися, представник позивачів адвокат Ящук Л.А. подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та відсутності позивачів, заявлені вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Одноволик І.В. в судове засідання не з?явилися, від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Шепітко Валентина Василівна про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а тому за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. Позивачу [PERSON] , на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ №035166, виданого Миронівською районною державною адміністрацією 28 листопада 2004 року, належала земельна ділянка площею 3,1019 гектарів з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3222986300:03:211:0005, що розташована за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада (а.с. 68). Позивачу [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія КВ №035165, виданого Миронівською районною державною адміністрацією 28 липня 2004 року, належала земельна ділянка площею 3,2289 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0010, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада (а.с. 71). Позивачі [PERSON] та [PERSON] набули права на вказані земельні ділянки внаслідок розпаювання, оскільки були включені до списків громадян, на видачу сертифікатів на земельну частку (пай), виготовлення технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю, на відведення земельних ділянок в натурі та на видачу вказаних державних актів на правовласності на землю. Розмір земельної частки (паю) по КСП «Перше травня» (в подаьшому СТОВ «Пустовіти»), в умовних кадастрових гектарах, становить 2,95, вартість земельної частки (паю) становить 14441 грн. Вказані обставини підтверджуються даними розпорядження Миронівської районної державної адміністрації № 325 від 26 грудня 1996 року про затвердження вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах і видачу сертифікатів членам КСП «Перше травня», рішення Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області № 80-16-ХХІІІ від 27 вересня 2001 року, розпорядження Миронівської районної державної адміністрації № 35 від 30 січня 2002 року про виготовлення державних актів на право приватної власності на землю взамін сертифікатів на право на земельні частки (паї) (а.с. 124-131). 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. було посвідчено довіреність, видану [PERSON] на ім?я [PERSON] (реєстровий № 3475). Відповідно до змісту довіреності, останньому надані повноваження на здійсненя відповідних дій щодо належної [PERSON] , на підставі державного акту серії КВ № 035166 від 28 листопада 2004 року, земельної ділянки, в тому числі укладення договору міни (а.с. 67) 22 листопада 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. було посвідчено довіреність, видану [PERSON] на ім?я [PERSON] (реєстровий № 3476). Відповідно до змісту довіреності, останньому надані повноваження на здійсненя відповідних дій щодо належної [PERSON] , на підставі державного акту серії № 035165 від 28 липня 2004 року, земельної ділянки, в тому числі укладення договору міни. (а.с. 70). 8 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , укладено договір міни. Відповідно до вказаного договору, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] від імені [PERSON] , прийняв у власність земельну ділянку площею 0,01 гектара, кадастровий номер 3222988800:08:003:0005, вартістю 576,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Юхнівська сільська рада, яка належала [PERSON] на праві власності, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23806579, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1431049432229, взамін на земельну ділянку площею 3,1019 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0005, вартістю 88093,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, яка належала позивачу згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія КВ №035166. Договір міни посвідчений 8 грудня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного державного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. (реєстровий номер № 3747) (а.с. 64). 8 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір міни, згідно з яким [PERSON] передала у власність, а [PERSON] , від імені [PERSON] , прийняв у власність земельну ділянку площею 0,01 гектарів, кадастровий номер 3222988800:08:003:0009, вартістю 576,00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Юхнівська сільська рада, яка належала [PERSON] на праві власності, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23819345, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1431744332229, взамін на земельну ділянку площею 3,2289 гектарів, кадастровий номер 3222986300:03:211:0010, вартістю 91701, 00 грн., розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, яка належала їй згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія КВ №035165. Договір міни посвідчений 8 грудня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного державного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. (реєстровий номер № 3748) (а.с. 65). Внаслідок укладення договору міни № 3747 від 8 грудня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., як державним реєстратором, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 грудня 2017 року (індексний номер 38776935) та зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3222986300:03:211:0005 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1440181932229), розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] (дата державної реєстрації 08 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23980578) (а.с.72-73). Внаслідок укладення договору міни № 3748 від 8 грудня 2017 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., як державним реєстратором, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 грудня 2017 року (індексний номер 38776862) та зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222986300:03:211:0010 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1440179332229), розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Пустовітська сільська рада, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] (дата державної реєстрації 08 грудня 2017 року, номер запису про право власності 23980514) (а.с.74-75). Відповідно до даних інформації відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області від 19 червня 2018 року та технічної документації, наявної у відділі, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222988800:08:003:0005, 3222988800:08:003:0009, 3222986300:03:211:0005, 3222986300:03:211:0010, які були предметом договору міни, відносяться до земельних часток (паїв). Інформація щодо виділення меж вказаних земельних ділянок в натурі (на місцевості) у відділі відсутня (а.с. 29-39). Відповідно до умов пункту 10 оспорюваних договорів міни від 08 грудня 2017 року, обмін земельних ділянок між позивачами та відповідачем проводився без грошової доплати. Разом з тим, за даними розписок від 8 грудня 2017 року, складених [PERSON] , як представником [PERSON] та [PERSON] , ним отримано від [PERSON] кошти у сумі 100000 грн. кожному, як доплату згідно договорів міни від 8 грудня 2017 року (реєстрові номери 3747та 3748) для передачі довірителям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 173,174). За даними довідки Юхнівської сілської ради Миронівського району Київської області від 26 червня 2018 року № 324, земельні ділянки площею 0,01 га з кадастровими номерами 3222988800:08:003:0005, 3222988800:08:003:0009 знаходяться на території Юхнівської сільської ради за межами села в полі № 5/2. На момент огляду були засіяні горохом, а тому використовуються за призначенням. Інформацією про те, ким використовуються вказані земельні сільська рада не володіє (а.с.40). Відповідно до даних характеристики № 6, виданої на сім?ю [PERSON] 31 травня 2018 року та акту обстеження умов проживання від 31 травня 2018 року, виконавчим комітетом Пустовітської сільської ради Миронівського району проведено обстеження умов проживання сім?ї [PERSON] , до складу якої входять дружина [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] . Крім вказаної доньки, сім?я має ще чотирьох дорослих дітей та п?ять онуків. Сім?я є соціально нестійкою, має невисокий матеріальний достаток, проживає у трикімнатному будинку, який донедавна (близько трьох місяців назад) був захаращений і брудний. [PERSON] та [PERSON] мали алкогольну залежність. В період із вересня 2017 року по січень 2018 року від жителів села до сільської ради надходили скарги на [PERSON] та [PERSON] про зловживання спиртними напоями, останній через це вже не міг піднятися з ліжка і потребував сторонньої допомоги. (а.с. 41, 42). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Обґрунтовуючи підстави позову про визнання недійсними оспорюваних договорів міни, позивачі посилалась на те, що договори міни від 8 грудня 2017 року укладені з порушенням вимог пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо заборони відчуження земельних ділянок (паїв) та статті 14 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV). За договором міни (бартеру), кожна із сторін зобов?язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України). Відповідно до підпункту «а» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни. Встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, передбачала винятки, одним з яких була можливість обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону, а не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай). У разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву (частина перша статті 14 Закону № 899-IV). Частина перша статті 14 цього Закону визначає один з випадків можливого обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не регулює обмін земельними частками (паями), права на які підтверджені сертифікатом, і розподіленими та визначеними у натурі земельними ділянками, які ще не зареєстровані за власниками земельних часток (паїв). Стаття 14 Закону № 899-IV не забороняє можливість обміну земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не забороняє можливість обміну іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення. Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, визначена у підпункті «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2019 року, та виключення з неї можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наявність у сільських, селищних, міських рад і районних державних адміністрацій передбаченого в абзаці одинадцятому частини першої статті 5 Закону № 899-IV повноваження оформляти матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку (з 01 січня 2019 року - до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку), не виключає можливість обміну згідно з чинним законодавством земельними ділянками, на які вже були видані державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18 (провадження № 14-66цс19), відступила від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-72цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-5цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-464цс16 (на яку посилаються позивачі в позовній заяві) щодо можливості обміну земельних ділянок сільськогосподарського призначення лише «за схемою «пай на пай» у випадку, передбаченому статтею 14 Закону № 899-IV. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що «підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України гарантує можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не обмежує випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначає одну із можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також, зазначено те, що у відповідності до частини третьої статті 715 ЦК України передбачається можливість встановлення у договорі міни доплати». Вказаний висновок, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин. При цьому, суд виходить із висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, відповідно до якого суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, між сторонами відбулася міна сформованими земельними ділянками з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які зареєстровані, а тому на спірні правовідносини не поширюються положення Закону № 899-IV, дія якого поширюється на обмін розподілених між власниками, визначених у натурі земельних ділянок, але які ще не зареєстровані відповідно до закону за власниками, тобто таких, які не можуть виступати об?єктом цивільних прав. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на той факт, що видача довіреностей на ім?я [PERSON] мала місце під впливом обману та внаслідок зловживання позивачами в той час спиртними напоями з огляду на наступне. Відповідно до правил частини 3 статті 12 та статі 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За частинами 2-3 статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин 1,2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 77,79 ЦПК України). Судом встановлено, що довіреності на ім?я [PERSON] були видані позивачами та посвідчені нотаріусом 22 листопада 2017 року. Позивачами не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про те, що видача довіреностей [PERSON] відбулася внаслідок помилки чи обману зі сторони повіреного чи третіх осіб, а також доказів того, що в момент вчинення одностороннього правочину позивачі не усвідомлювали значення своїх дій та (або) не могли керувати ними. Наявні в матеріалах справи характеристика та акт обстеження умов проживання сім?ї [PERSON] не можуть вважатися достовірним та достатнім доказом того, що саме у момент видачі довіреностей позивачі не розуміли значення своїх дій чи не могли керувати ними. Крім того, оспорювані договора міни укладені 8 грудня 2017 року, що майже через рік після посвідчення довіреностей на ім?я [PERSON] . Матеріали справи не містять відомостей про перебування позивачів протягом всього цього часу безперервно у стані, в якому б вони не усвідомлювали своїх дій та не могли керувати ними. А тому позивачі могли б скористатися своїм правом на відкликання виданих на ім?я [PERSON] довіреностей, звернутися до правоохоронних органів з приводу введення їх в оману чи вчинення шахрайських дій. В постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 204/5127/16-ц (провадження № 61-35824св18) зазначено, що підставою для визнання одностороннього правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Обов`язок доказування у справах про визнання довіреності недійсною на підставі статті 230 ЦК України, покладається на позивача як сторону, яка діяла під впливом обману. Позивач повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі № 537/4201/16-ц (провадження № 61-6222св18). Доказів того, що видані довіреності визнані недійсними, оскаржувалися в судовому порядку суду не надавалися. Суд зазначає, що довіреність являється одностороннім правочином і якщо вона не оскаржена в судовому порядку або не визнана недійсною, а сторони при розгляді питання щодо їх позовних вимог не надали доказів суду, що вона є недійсною, то в такому випадку діє презумпція правомірності правочину яку й застосовує суд. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами внаслідок укладення договору міни, не суперечать підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору міни, та відповідають положенням статей 203, 715, 716 ЦК України. Щодо вимог позивачів про скасування державної реєстрації права власності на набуті внаслідок укладення договору міни [PERSON] земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то вказані вимоги є похідними від вимог про визнання оспорюваних договорів міни недісними, а тому задоволенню не підлягають, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договорів міни недійними. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом, саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивачі мали довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо видачі позивачами довіреностей на ім?я [PERSON] , на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а посилання позивачів на те, що договори міни від 8 грудня 2017 року укладені з порушенням вимог пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо заборони відчуження земельних ділянок (паїв) та статті 14 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є необґрунтованими. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договорів міни недійсними, скасування державної реєстрації права не доведені позивачи. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір в сумі 704,80 грн. кожен згідно з квитанціями. Крім того, позивачами понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. кожним, згідно з квитанціями про надання правничої допомоги від 17 квітня 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами частини 2 та частини 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За положеннями частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно вказаних правил, судовий збір, сплачений позивачами, та понесені ними витрати на правничу допомогу, стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed