Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позовна\~заява мотивована\~тим,\~що \~вона \~є власником\~2/3\~ частини\~житлового будинку\~з надвірними\~будівлями,\~розташованого по\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~ свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~та договору\~дарування,\~ а\~інша 1/3\~частина вказаного\~будинку належить\~її рідному\~брату [PERSON] ..\~26\~вересня 2009\~року [PERSON] \~зареєструвалася у\~вказаному будинку,\~проте з\~травня 2019\~року \~відповідач у\~спірному будинку\~не проживає,\~не несе\~тягар фінансових\~витрат \~по утриманню\~ будинку\~у належному\~стані,\~не здійснює\~поточні та\~капітальні ремонти, не сплачує\~комунальні послуги,\~ її\~особисті \~речі \~ \~у будинку\~відсутні,\~на їх\~пропозицію знятись\~з реєстраційного\~обліку відповідач\~ жодних\~дій не\~вчиняє.\~Реєстрація відповідача\~ у\~даному будинку\~призводить до\~порушення їх\~з [PERSON] \~прав як\~власників, позбавляє можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 24\~грудня 2020\~року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 01 лютого 2021 року о 10.00 год. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Менська міська рада Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2021 року, з урахуванням думки представника позивача, третьої особи [PERSON] [PERSON] , постановлено провести заочний розгляд справи. Представник позивача та третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та додатково пояснив, що відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у зв`язку з чим була зареєстрована у спірному будинку. В травні 2019 року відповідач зібрала свої речі, покинула [PERSON] , виїхала проживати в інше місце, куди саме нікому невідомо. В серпні 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, відповідач більше року не проживає у спірному будинку, перешкод у користуванні їй будинком ніхто не чинив, витрати по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, на звернення позивача та третьої особи [PERSON] знятись з реєстрації ніяких дій не вчиняє. Реєстрація відповідача у спірному будинку призводить до нарахування зайвих коштів по його утриманню. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. На підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом,\~виданого 19\~грудня 2006\~року державним\~нотаріусом Менської\~районної державної\~нотаріальної контори\~Петрикей К.І.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№3788,\~та договору\~дарування,\~посвідченого 22\~грудня 2006\~року \~державним нотаріусом\~Менської районної\~державної нотаріальної\~контори Петрикей\~К.І.,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№3889, [PERSON] є власником 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] (арк.с.6 ,8). [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 грудня 2006 року державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І., зареєстрованого в реєстрі за №3786 (арк.с.13). Право власності на житловий будинок надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , у вищевказаних частках, належним чином зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12990516 від 21 грудня 2006 року, №13067047 від 26 грудня 206 року та №129900578 від 21 грудня 2006 року відповідно (арк.с.7, 9, 13). [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), який рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року було розірвано (арк.с.24, 25). Відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) зареєстрована по [ADDRESS] з 26 вересня 2009 року, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян (рак.с.18-22). З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 27 січня 2020 року вбачається, що відповідач [PERSON] ,. будучи зареєстрованою по [ADDRESS] , у вказаному будинку не проживає (арк.с.23). Відсутність відповідача за місцем реєстрації більше одного року підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона близько п`яти років проживає в будинку [ADDRESS] , що знаходиться по сусідству з будинком [PERSON] та [PERSON] , у якому періодично, зокрема влітку, проживали [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] . У 2019 році остання покинула свого чоловіка, зібрала речі і виїхала у невідомому напрямку, з тих пір її ніхто не бачив і в цьому будинку з тих пір ніхто не проживає. [PERSON] хворіє, а тому проживає у своєї сестри позивача по справі. За будинком доглядає [PERSON] . V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей та інших осіб. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Статтею 405 ЦК передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлений ст.405 ЦК України строк у жилому приміщенні без поважних причин. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду докази та доводи представника позивача та третьої особи - [PERSON] в сукупності з письмовими доказами у справі, суд дійшов висновку, що відповідач добровільно змінила своє місце проживання і є такою, що понад один рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає у спірному житловому будинку, належному на праві власності позивачу та третій особі, не бере участі в утриманні будинку, її тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що вона має інше проживання, а отже є законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved