Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

із позовною заявою про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу у суд звернувся [PERSON] до Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ. За наказом № 62 від 04 грудня 2019 року начальника Остерського ВУЖКГ звільнений із посади оператора диспетчерської служби (поза штатом) у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) із 04 грудня 2019 року. Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним. Позивач [PERSON] ставить позовні вимоги про: поновлення на посаді оператора диспетчерської служби у Остерському ВУЖКГ, внесення відповідних записів до трудової книжки; стягнення з Остерського ВУЖКГ заборгованості із заробітної плати за листопад і грудень 2019 року у розмірі 4795.19 гривень; стягнення з Остерського ВУЖКГ середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. За ухвалою від 26 грудня 2019 року судді Козелецького районного суду Чернігівської області відкрите провадження у цивільній справі, позовна заява прийнята до розгляду. За ухвалою від 27 травня 2020 року Козелецького районного суду Чернігівської області закрите підготовче провадження у цивільній справі та призначена справа до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала. Третя особа [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню. При судовому розгляді цивільної справи встановлені такі факти і відповідні трудові правовідносини: позивач [PERSON] із 2004 року працював на посаді оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ; за рішенням від 13 серпня 2019 року Козелецького районного суду Чернігівської області (справа № 734/856/19), що набрало законної сили, [PERSON] поновлено на посаді, яку займав до звільнення, - оператора диспетчерської служби у Остерському ВУЖКГ. Стягнуті з Остерського ВУЖКГ на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 795.19 гривень, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 40610.97 гривень, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою із січня 2018 року до січня 2019 року в сумі 1781.11 гривня; працівник [PERSON] 16 серпня 2019 року поновлений на посаді оператора диспетчерської служби за ст. 235 КЗпП України на виконання рішення від 13 серпня 2019 року Козелецького районного суду Чернігівської області (наказ № 43/1 від 16 серпня 2019 року); за наказом № 62 «Про звільнення [PERSON] », що виданий 04 грудня 2019 року начальником Остерського ВУЖКГ [PERSON] , працівник [PERSON] звільнений із 04 грудня 2019 року з посади оператора диспетчерської служби (поза штатом) у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Із вказаним наказом працівник [PERSON] ознайомлений 04 грудня 2019 року; зі змісту листа № 44 від 20 серпня 2019 року Остерського ВУЖКГ виходить, що в штатному розписі підприємства відсутня посада оператора диспетчерської служби і запропоновано [PERSON] рівнозначну посаду слюсаря-ремонтника з оплатою праці згідно штатного розпису; зі змісту актів, складених 13 вересня 2019 року, 18 вересня 2019 року, 20 вересня 2019 року, 25 вересня 2019 року, 11 жовтня 2019 року, 18 жовтня 2019 року, 22 жовтня 2019 року, 25 жовтня 2019 року, 31 жовтня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 08 листопада 2019 року, 15 листопада 2019 року, 22 листопада 2019 року, 29 листопада 2019 року і 04 грудня 2019 року, майстрами, інспектором із кадрів і економістом Остерського ВУЖКГ, виходить, що [PERSON] відмовився надавати письмові пояснення з приводу своєї відсутності на робочому місці, вказаному в наказі № 49 від 09 вересня 2019 року; зі змісту листа від 02 жовтня 2019 року Остерського ВУЖКГ, адресованого [PERSON] , виходить, що у зв`язку з відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання обов`язків оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ, що викликане відсутністю в штатному розписі підприємства на 2019 рік вказаної посади, з 30 листопада 2019 року [PERSON] буде переведено на посаду слюсаря АВР (ІІ р.) із оплатою праці згідно штатного розпису. В разі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці [PERSON] буде звільнено 30 листопада 2019 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України; начальник Остерського ВУЖКГ [PERSON] звернувся 02 жовтня 2020 року до голови профспілкового комітету Остерського ВУЖКГ із поданням про надання згоди на переведення [PERSON] із 30 листопада 2019 року на посаду слюсаря АВР (ІІ р.) із оплатою праці згідно штатного розпису, а також про розгляд питання про звільнення [PERSON] у разі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, з 30 листопада 2019 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України; згідно відповіді від 21 листопада 2019 року Первинної профспілкової організації Остерського ВУЖКГ профспілковий комітет не надав згоди на переведення [PERSON] на посаду слюсаря АВР (ІІ р.) і його звільнення, оскільки істотно змінюються умови праці працівника, режим роботи та посада слюсаря АВР (ІІ р.) не є рівнозначною посаді оператора диспетчерської служби. Згода на звільнення працівника [PERSON] профспілковим комітетом не надана; зі змісту заяви від 04 грудня 2019 року виходить, що [PERSON] відмовився від переведення на посаду слюсаря АВР (ІІ р.) із 04 грудня 2019 року; згідно розрахунку [PERSON] виплачена компенсація при звільненні в сумі 4814.33 гривень. Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з ч.ч. 3 і 4 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Вислухавши позиції позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , третьої особи [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства м. Остер Козелецького району Чернігівської області, третьої особи - [PERSON] , який є начальником Остерського виробничого управління житлово-комунального господарства м. Остер Козелецького району Чернігівської області, про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. У справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю України. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. За наказом № 62 від 04 грудня 2019 року начальника Остерського ВУЖКГ працівник [PERSON] звільнений із посади оператора диспетчерської служби (поза штатом) у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Зі змісту листа від 02 жовтня 2019 року Остерського ВУЖКГ, адресованого [PERSON] , виходить, що у зв`язку з відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання обов`язків оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ, що викликане відсутністю в штатному розписі підприємства на 2019 рік вказаної посади, з 30 листопада 2019 року [PERSON] буде переведено на посаду слюсаря АВР (ІІ р.) із оплатою праці згідно штатного розпису. В разі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці [PERSON] буде звільнено 30 листопада 2019 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно із штатним розписом по Остерському ВУЖКГ, затвердженому 14 лютого 2019 року начальником Остерського ВУЖКГ [PERSON] , передбачені, зокрема, посади інженера з виробництва (1 штатна одинця) та контролера водного господарства (2 штатні одиниці). На день звільнення 04 грудня 2019 року працівника [PERSON] вказані посади були вакантними у Остерському ВУЖКГ та йому не пропонувалися, про що підтвердив у судовому засіданні тертя особа [PERSON] . При цьому позивач [PERSON] пояснив, що з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду міг виконувати роботу на посаді інженера з виробництва. Посада слюсаря АВР (ІІ р.), що пропонувалася працівникові [PERSON] , не значиться у вказаному штатному розписі. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Представником відповідача [PERSON] не надані докази для підтвердження правомірності підстав звільнення позивача [PERSON] на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Тому необхідно визнати незаконним і скасувати наказ № 62 «Про звільнення [PERSON] », що виданий 04 грудня 2019 року начальником Остерського ВУЖКГ [PERSON] , про звільнення з роботи на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України [PERSON] . У зв`язку з чим працівник [PERSON] підлягає поновленню із 04 грудня 2019 року на посаді оператора диспетчерської служби Остерського ВУЖКГ. Виходячи із того, що заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці становить 9199.17 гривень (у грудні 2018 року і січні 2019 року - 41 фактично відпрацьованих днів), то його середньоденний заробіток складатиме 224.37 гривень. Виходячи із правових норм ст. 235 КЗпП України із Остерського ВУЖКГ на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 04 грудня 2019 року до 25 червня 2020 року включно в розмірі 30738.69 гривень (224.37 гривень середньоденної заробітної плати х 137 робочих днів) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 04 грудня 2019 року і до 25 червня 2020 року включно із утриманням податків та обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Докази про відсутність у листопаді і грудні 2019 року на робочому місці у Остерському ВУЖКГ працівника [PERSON] відповідачем не надані. За вказаний період працівникові [PERSON] заробітна плата, що становить 4795.19 гривень, Остерським ВУЖКГ не виплачена. Отже, із Остерського ВУЖКГ на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі за листопад і грудень 2019 року у вказаному розмірі із утриманням податків та обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі підлягає негайному виконанню. Із Остерського ВУЖКГ у дохід держави необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 768.40 гривень судового збору.

Outcome: approved