Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом, в якому зазначають, що відповідач укладала договір № SAMDN50000038932862 від 08.12.2010 р. та отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в звязку з чим станом на 30.06.2017 рік утворилась заборгованість в розмірі 37127,46 грн., заборгованість складається з 1763,02 грн. заборгованість за кредитом; 31664,44 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.\~\~\~ 21 листопада 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 17 квітня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не зявився, надав відповідь на відзив на позов, в якому зазначив, що строк звернення до суду ними не пропущений, так як звернулись в строк дії картки. Умови зміни відсоткової ставки повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.\~ В судове засіданні відповідач [PERSON] не зявилась надала заяву про застосування позовної давності, останній платіж нею був здійснений 28 травня 2014 року, а позивач до суду звернувся в жовтня 2017 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Також відповідачем надано відзив на позову в якому вона зазначає наступне, що позивач не надав до суду доказів правомірності розрахунку щодо ставок відсотків, пені та комісії, таким чином нарахування позивачем суми її заборгованості в розмірі 37 127,46 грн. є безпідставними. Відповідачем до суду надане заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що позивачем було долучено до позовної заяви «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 36 % на рік, вказано розмір комісії та штрафів тощо, але в дійсності до матеріалів справи дану довідку не долучено. Позивач зазначає, що ним було в односторонньому порядку підвищено розміри процентної ставки, про що було повідомлено їй 15.08.2014 р., 15.03.2015 р. однак будь яких повідомлень вона не отримувала. Також позивач зазначає, що ним не пропущений строк позовної давності, посилаючись на звернення до суду із позовом 11.10.2017 р. в межах строку дії кредитної карти, при цьому зазначає строк дії кредитної карти закінчується останнім днем вересня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що 08 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № SAMDN50000038932862\~ та відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік (а.с.6). Відповідно до умов договору, боржник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу; а в разі повернення всієї суми кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Як вбачається з розрахунку заборгованості датою останнього чергового платежу сплаченого відповідачем [PERSON] по кредитному договору є 28.05.2014 р. (а.с.5), тобто з 30.06.2014 року почався перебіг строку позовної давності. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду лише 12.12.2017 р., та з урахуванням строку дії карти до вересня 2014 року, позивачем було пропущено встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, на що посилається відповідач, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37 127 грн. 46 коп. слід - відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня\~\~ 2006 року).

Outcome: dismissed