Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення, який згодом уточнили. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] .Відповідачам з 1 липня 2014 року для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості даної послуг з метою її оплати. Стверджує, що між сторонами встановилися договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання. Однак, відповідачі в період з 01.12.2016 року по 31.05.2019 року не сплачують витрат за надання послуг з централізованого опалення в добровільному порядку, не виконують своїх зобов`язань щодо оплати послуг, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2019 року становить 60 542,69 грн. 14.11.2018 року позивач уже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, з приводу заборгованості за період з 01.12.2016 року по 30.09.2018 року, однак ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2018 року такий судовий наказ було скасовано за заявою [PERSON] , оскільки вбачався спір про право. 08.07.2019 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, з приводу даної заборгованості за період з 01.10.2018 року по 31.05.2019 року, однак ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.08.2019 року такий судовий наказ також було скасовано. Окрім того, представник зазначила, що неправомірні дії боржників призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. У зв`язку із цим просить суд стягнути з боржників на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 56 991,42 грн., інфляційних втрат 2 500,74 грн. та 3% річних 1 050,53 грн., всього - 60 542,69 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.11.2019 року відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.12.2019 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачемне надано доказів надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вважає, що роздруківки заборгованості, на які покликається позивач не є належним доказом суми заборгованості, а також зазначив, що договір приєднання «Про надання послуг зцентралізованого опалення» був надісланий лише одному із відповідачів. Окрім того, [PERSON] зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про те, що позов заявлено не до усіх відповідачів. Відтак просив відмовити у задоволенні позову. 20.01.2020 року через канцелярію Галицького районного суду м.Львова представником позивача подано заяву про залучення співвідповідачів та ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2020 року залучено до участі у якості співвідповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачам надіслані судові повістки за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням. Крім цього, згідно з ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідачів до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова), однак такі в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача Козак О.В. в судове засідання не з`явилася, однак на електронну адресу суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки знаходиться у Дніпропетровській області, транспортне сполучення між областями відсутнє, відтак це створює неможливість з`явитися в судове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.03.2020 року у зв`язку із поширенням гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СOVID-19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛMKП «Львівтеплоенерго» №5 від 10.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані і проживають в квартирі [ADDRESS] , відповідно користуються послугами з централізованого опалення /а.с.9/. Окрім того, судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності №16317 /а.с.46/. Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом №5-579 від 14.05.2005 року [PERSON] успадкував після смерті матері 1/2 від 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.47/. Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом №5-577 від 14.05.2005 року [PERSON] успадкував після смерті дружини 1/2 від 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.48/. Як вбачається із копії заповіту, зареєстрованого за №6-688 від 04.07.2016 року [PERSON] заповів своїй дружині [PERSON] усю належну йому на праві власності частину квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с.49/.На підтвердження того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , відповідач надав суду копію журналу судового засідання від 07.02.2017 року та заяву [PERSON] у цивільній справі № 461/6051/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виділення частки у майні, що знаходиться у спільній власності, з яких вбачається, що [PERSON] вступила в справу як правонаступник [PERSON] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Із матеріалів справи вбачається, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи вищевикладене, діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений не лише на осіб, які зареєстровані у вказаній квартирі, але й на кожного з співвласників. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначений законом. Відповідно до п.2 ч.2. ст.8 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.13 даного Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Відповідно до даного закону ЛМКП «Львівтеплоенерго» підготовлено та направлено на адресу відповідачів для підписання договір приєднання, що підтверджується супровідним листом № 09-5523 від 10.05.2016 року, повідомленням про отримання рекомендованого листа та фіскальним чеком ВПЗ Львів-40 про направлення /а.с.10-12/. Також з тестом даного договору приєднання можна ознайомитися на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго», який разом з усіма чинними додатками та тарифом був опублікований в засобах масової інформації. Проте, станом на сьогоднішній день, як зазначає позивач, договір приєднання відповідачами не підписаний. Відповідно до вимог ч.5 ст.13 Закону України «Про житло-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Крій того, згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями оплати житлово-комунальних послуг (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року в справі №302/1315/14-ц, та в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі №6-2864цс15). Факт надання послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується актами про включення системи теплопостачання від 22.10.2014 року, 09.10.2015 року, 11.10.2016 року, 10.10.2017 року, 29.10.2019 року. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15. Внаслідок неналежного виконання споживачами зобов`язання по оплаті наданих послуг станом на 11.06.2019 року складає: централізоване опалення - 56 991,42 грн., інфляційних втрат - 2 500,74 грн. та 3% річних - 1 050,53 грн., всього - 60 542,69 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги з централізованого опалення, розрахунком інфляційних витрат та річної процентної ставки /а.с.13-16/. Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості чи про неналежне наданням послуг з теплопостачання судом не встановлено. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з [PERSON] , суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, [PERSON] , у встановленому законом порядку, оформила право власності на майно, яке заповів їй [PERSON] . Покликання відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , судом до уваги не беруться, оскільки підтвердженням того, що особа прийняла спадщину являється свідоцтво про право власності за заповітом, копію якого суду надано не було, відтак, немає належних та допустимих доказів, що [PERSON] є співвласником квартири за [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи та встановленими в ході розгляду справи обставинами, відповідачами такі доводи позивача спростовані не були, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved