Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

І. Суть спору Представник позивачки адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, покликаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області). Вказує, що [PERSON] була дружиною спадкодавця [PERSON] .. Шлюб між ними було укладено у 1939 році в с.Поповичі, Мостиського району Львівської області, однак документи, які б підтверджували факт шлюбу було втрачено внаслідок воєнних дій на цих територіях під час другої світової війни. У поновлені актового запису відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт шлюбу, а також у зв`язку з тим, що спадкодавці вже померли на час подання звернення в РАЦС. Зазначає, що спадкове майно, в тому числі і вищевказану земельну частку площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] фактично прийняла у спадщину його дружина - [PERSON] , оскільки вступила в управління спадковим майном після його смерті. Стверджує, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) та право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), яке вона, у свою чергу, успадкувала після смерті чоловіка. Крім цього, вказує, що спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, згідно з яким все своє майно вона заповіла позивачці [PERSON] , яка є дочкою спадкодавців [PERSON] та [PERSON] . Наголошує, що позивачка спадкує вищевказане спадкове майно за заповітом, та фактично прийняла спадщину, так як вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, немає. З огляду на наведене, просить суд встановити факт родинних відносин між спадкодавцями, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачкою право власності на вищевказані спірні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] . ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте позивачка подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В.Шаравара у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 04.06.2020року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.08.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи 10.06.1997 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.06.1997 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, що належав спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифіката на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №5909 від 20.05.1997року (зареєстрований за №526). Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою не розпорядився. [PERSON] була дружиною спадкодавця [PERSON] . Шлюб між ними було укладено у 1939 році в с.Поповичі, Мостиського району Львівської області, однак документи, які б підтверджували факт шлюбу було втрачено внаслідок воєнних дій на цих територіях під час другої світової війни. Згідно висновку про поновлення актового запису про укладення шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Мостиського районного управління юстиції у Львівській області від 21.10.2009 року, у поновлені актового запису про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували факт шлюбу, а також у зв`язку з тим, що спадкодавці вже померли на час подання звернення в РАЦС. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , спадкове майно, що залишилося після його смерті, згідно ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, фактично прийняла у спадщину його дружина - [PERSON] , так як вступила в управління спадковим майном після смерті чоловіка, що підтверджується довідкою №1408, виданою виконавчим комітетом Поповицької сільської ради. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] має юридичне значення, так як надає позивачці підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , яка померла [INFO] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2000 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), що належав спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифіката на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №5908 від 20.05.1997року (зареєстрований за №525) та право власності на землю (середню земельну частку) площею 2,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), яке вона, у свою чергу, успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] . Судом встановлено, що за життя, 24.11.1997 року, спадкодавець [PERSON] склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (позивачці у справі), яка у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] , що підтверджується довідкою №1409, виданою виконавчим комітетом Поповицької сільської ради 12.12.2016 року. В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копіями свідоцтва про народження та одруження позивачки; копією висновку про поновлення актового запису про укладення шлюбу від 21.10.2009 року; копіями довідок, виданими виконкомом Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області від 12.12.2016р. за №1409, №1408, від 02.04.2020 року за №185; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією паспорта позивачки по справі; іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно положень ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять зазначені земельні ділянки (середні земельні частки); право власності [PERSON] на спірні середні земельні частки були посвідчені Сертифікатами на право на земельні ділянки, виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. VII. Судові витрати Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Outcome: approved