Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2019 Державне підприємство «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» ( надалі ДП «ЦОТІЗ») звернулося у суд з позовом до [PERSON] , в якому просили: стягнути на свою користь з [PERSON] 40335,16 грн. основної заборгованості, 3% річних у розмірі 1916,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 3853,03 грн. та пеню у розмірі 22324,57 грн. за договором про надання безвідсоткової позики. В обґрунтування позовних вимог ДП «ЦОТІЗ» посилається на те, що 16.11.2016 між ДП «ЦОТІЗ» та [PERSON] , який на той час обіймав посаду провідного інженера ДП «ЦОТІЗ» , у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, зумовленим довгостроковим лікуванням дружини, було укладено зазначений вище договір. За умовами цього договору позивач передав відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 100000 грн., яку останній зобов`язався повернути 16.11.2019. Повернення згідно п.3.1 Договору мало здійснюватися у безготівковій формі шляхом утримання 30% заробітної плати позичальника, що не виключало можливості дострокового повернення суми позики шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. По закінченню трьох років з дня отримання позики, позичальник мав повернути позику протягом одного робочого дня. Кошти позивачем були перераховані 16.11.2016, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. [PERSON] отримання коштів на особистий банківський рахунок підтвердив розпискою. Протягом періоду з листопада 2016 по січень 2018 з [PERSON] утримано в рахунок погашення отриманої безвідсоткової позики 59664,84 грн. Заборгованість становить 40335,16 грн. 19.03.2018 [PERSON] звільнено з роботи. Тому, відповідно до п.3.6 Положення про надання безвідсоткових позик працівникам ДП «ЦОТІЗ», він мав протягом 10 днів з моменту звільнення повністю повернути отриману позику, тобто до 29.03.2018. 05.04.2018 ДП «ЦОТІЗ» надіслано [PERSON] лист № 14-06/455, який вручений йому особисто 07.04.2018, з вимогою про повернення коштів у розміру залишку неповернутої позики (40335,16 грн.) Проте, відповідач не нього жодним чином не зреагував. Відтак, починаючи з 29.03.2018 прострочив зобов`язання, тому повинен відповідати за завдані простроченням збитки: сплатити, крім неповернутої частини позики, пеню, 3% річних та інфляційні збитки відповідно до ст. 549-552, 625, 1048, 1050, ЦК України. За розрахунками позивача до сплати належить 68428,95 грн., з них: 40335,16 грн. - сума основного боргу, 22324,57 грн. - пеня за прострочення повернення позики, 1916,19 грн. - 3% річних нарахованих за прострочення позики, 3853,03 грн. - сума інфляційних збитків за прострочення повернення позики, які і просять стягнути з відповідача разом із сумою сплаченого судового збору. Рух справи 15.11.2019 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача. 15.11.2019 проведено авто розподіл судової справи між суддями та передано справу судді. 22.11.2019 на запит суду отримано інформацію про місце реєстрації і проживання відповідача. 22.11.2019 у справі відкрито провадження, вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.12.2019, яке, за клопотанням відповідача з метою отримання правової допомоги, відкладено на 20.01.2020, яке, в свою чергу, відкладено на 17.02.2020 за клопотанням адвоката відповідача, який вступив у справу. 10.02.2020 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він визнати заборгованість лише на суму заборгованості за отриманою позикою, і не визнав вимог по пені, інфляційних втратах та 3% річних, мотивуючи це безпідставністю їх нарахування. 17.02.2020 підготовче судове засідання було закрите, призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2020. 17.03.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи у письмовому провадженні: позов визнав лише на суму заборгованості за отриманою позикою ( 40335,16 грн. Судове засідання 17.03.2020 відкладено на 28.04.2020. 07.04.2020 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. 28.04.2020 адвокат відповідача подав до канцелярії суду клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з оголошеним в Україні карантином. Судове засідання 28.04.2020 відкладено на 21.05.2020. 20.05.2020 адвокат відповідача подав до канцелярії суду клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з оголошеним в Україні карантином. Судове засідання 21.05.2020 відкладено на 16.06.2020. Узагальнені доводи сторін у судовому засіданні У судове засідання представник позивача не з*явився, подавши 07.04.2020 заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Працюк В.Л. - у судове засідання не з*явились. Про день і час слухання справи повідомлені вчасно, належним чином. Відповідач подав до суду заяву, у якій свою позицію, викладені у відзиві на позов підтримує: позовні вимоги визнає частково (лише в частині неповернутої частини позики - 40335,16 грн.). Заперечує проти позовних вимог в частині нарахованих штрафних (компенсаційних) санкцій у зв`язку з їх, на його думку, безпідставністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Наказом № 14-ОС від 03.03.2015 року відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду провідного інженера з організації керування виробництвом відділу планування і аналізу виробничої діяльності, групи планування та аналізу виробничої діяльності у зоні відчуження ДП «ЦОТІЗ». Розділом 2 зазначеного Порядку передбачено надання безвідсоткових позик працівникам ДП «ЦОТІЗ» за рішенням директора підприємства на підставі звернення працівника для вирішення соціально-побутових та інших питань. Розділом 3 визначено умови надання позики: Позика видається штатному працівнику, що пропрацював у ДП не менше 1 року, на підставі договору позики, який вважається укладеним із моменту передання коштів ( п.3.1), позику у розмірі не більш як 100000 грн. можуть отримати працівники на термін не більше 3 років з внесенням щомісяця оплати у розмірі не більш як 50% місячної заробітної плати (п.3.2.); при звільненні працівника з ДП «ЦОТІЗ» неповернута ним сума позики виплачується повністю протягом 10 днів з моменту звільнення, або, за спільним рішенням директора Підприємства та відповідного працівника, її виплата продовжується про що укладається додаткова угода до договору позики (п.3.6). 10.11.2016 [PERSON] звернувся з відповідною заявою до директора ДП «ЦОТІЗ»., який в той же день наклав резолюцію «Розкошинська О. До виконання». На підставі зазначеного Положення, між ДП «ЦОТІЗ» та [PERSON] було укладено договір № 67 про надання безвідсоткової позики від 16.11.2016, за яким останньому надана безвідсоткова позика у розмірі 100000 грн. на строк з 16.11.2016 по 16.11.2019. Платіжним дорученням № 899 від 16.11.2016 ДП «ЦОТІЗ» перерахувало [PERSON] на зарплатну картку згідно відомості № 202 від 16.11.2016 поворотну фінансову допомогу згідно договору № 67 від 16.11.2016 у сумі 100000 грн. В той же день [PERSON] написав розписку про отримання зазначеної суми позики на свій особистий картковий рахунок. 19.03.2018 [PERSON] наказом директора ДП «ЦОТІЗ» був звільнений з посади на підставі п.7 ст. 36 КЗпП України. Наказом директора ДП «ЦОТІЗ» від 12.09.2016 № 103 було затверджене «Положення про надання безвідсоткових позик працівникам ДП «ЦОТІЗ». Трудова книжка [PERSON] була надіслана йому з його письмової згоди 01.06.2018 на зазначену ним же адресу. (лист вих. № 14-06/675. Згідно з довідкою № 1087-08/1-19 від 07.11.2019 з [PERSON] на підставі розділу 3 Договору від 16.11.2016 № 67 утримано в рахунок погашення безвідсоткової позики 59664,84 грн. за період з листопада 2016 по січень 2018. Борг перед підприємством 40335,16 грн. 05.04.2018 ДП «ЦОТІЗ» звернулось до [PERSON] з листом про повернення коштів № 14-06/455 від 05.04.2018, в якому просили протягом 10 робочих днів з моменту отримання зазначеного листа повернути на рахунок підприємства кошти, які не були сплачені на момент його звільнення у сумі 40335,16 грн. та надати підтвердження про повну сплату боргу. [PERSON] попереджено про те, що у разі несвоєчасного повернення коштів Підприємство буде змушене звернутися до суду. Згідно з відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення воно вручено адресату особисто 07.04.2018. Жодної відповіді на цей лист [PERSON] не надав, як і не повернув заборговані кошти у сумі 40335,12 грн. Суд погоджується з доводами позивача, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У п. 14.1.257 п.14.1 СТ. 14 Податкового кодексу України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення, щодо якої внаслідок врегулювання подібних за змістом правовідносин в порядку ч. 8 ст. 8 ЦПК України підлягають застосуванню (аналогія закону) вимоги норм ЦК України щодо договору позики (Глава 71, параграф 1 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором . Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ст. 1050 ЦК України визначає: «якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу». Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання: «1. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди». У ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статті 611 та 625 ЦК України розміщені у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) Як зазначено вище, платіжним дорученням № 899 від 16.11.2016 ДП «ЦОТІЗ» перерахувало [PERSON] на зарплатну картку згідно відомості № 202 від 16.11.2016 поворотну фінансову допомогу згідно договору № 67 від 16.11.2016 у сумі 100000 грн. В той же день [PERSON] написав розписку про отримання зазначеної суми позики на свій особистий картковий рахунок. Згідно з довідкою № 1087-08/1-19 від 07.11.2019 з [PERSON] на підставі розділу 3 Договору від 16.11.2016 № 67 утримано в рахунок погашення безвідсоткової позики 59664,84 грн. за період з листопада 2016 по січень 2018. Борг перед підприємством 40335,16 грн. Факт надання та отримання коштів сторонами не заперечується, як і розмір заборгованості за неповернутою сумою - 40335,16 грн. Оскільки зобов`язання за Договором № 67 про надання безвідсоткової позики від 16.11.2016 щодо повернення коштів не виконані, то має місце факт порушення зобов`язання, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 40335,16 грн. У випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені) (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України), сплата інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми ( ч.2 ст. 625 ЦК України). Згідно розрахунку, наданого позивачем, штрафні (компенсаційні) санкції становлять: 22324,57 грн. - пеня за прострочення повернення позики, 1916,19 грн. - 3% річних нарахованих за прострочення позики, 3853,03 грн. - сума інфляційних втрат за прострочення повернення позики. Відповідач, не визнаючи позивних вимог в цій частині, свого розрахунку цих цим не надав. Як не зазначив причин чи нормативних актів, які б підтверджували його позицію щодо безпідставності їх нарахування. У п.2.2 Договору № 67, який укладений між сторонами , зазначено, що «позика, що надається Позичкодавцем Позичальникові за даним Договором, не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами та є обов`язковою до повернення». Аналіз цього пункту та Договору в цілому свідчить про те, що сторони передбачили преференції в частині користування отриманими грошовими коштами, і не передбачали виключень щодо відповідальності за несвоєчасне виконання чи невиконання грошового зобов`язання. Тому, сторона, яка порушила зобов`язання, має нести відповідальність, яка встановлена нормами глави 51 розділу 1Книги 5 ЦПК України). З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором безвідсоткової позики № 67 від 16.11.2016 (основної неповернутої суми, нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат). Відповідно частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved