Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

КЖРЕП № 1 звернулися до суду із згаданим позовом, в якому прохає визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідачі тривалий час у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживають без поважних причин, помешканням не користуються, їх особисті речі у кімнаті відсутні. З 2015 року у вказаній кімнаті з дозволу виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради проживає [PERSON] . Ухвалою суду від 06.12.2019 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою чуду від 18.12.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області. Ухвалою суду від 14.08.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернулася з клопотанням про розгляд справи за її відсутності у заочному порядку, заявлені позовні вимоги нею підтримані у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову не скористалися. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, звернувся на адресу суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. У наданому суду висновку № 03-26/1705 від 20.07.2020 позов в частині визнання неповнолітнього [PERSON] вважають необґрунтованим (а.с.112-113). Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. На підставі розпорядження Комсомольської міської ради Полтавської області № 563 від 04.12.2008, [PERSON] було видано ордер на жилу площу в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] для зайняття з сім`єю з 4 чоловік (а.с.5). За наданою КЖРЕП № 1 довідкою № 656 від 10.09.2019, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Відповідно до актів дотримання правил проживання від 10.10.2018, 26.11.2018, 14.06.2019, [PERSON] та члени її родини в кімнаті [ADDRESS] не проживають. З 2015 року у вказаній кімнаті проживає [PERSON] (а.с.7-9). Згідно договору позички житла у будинках комунального житлового фонду для тимчасового проживання від 15.02.2016, на підставі рішення комісії з житлових питань виконкому Комсомольської міської ради від 10.02.2016, кімнату [ADDRESS] передано у строкове безоплатне користування [PERSON] , на строк по 31.12.2016 (а.с.10). Надалі термін дії вказаного договору щороку продовжувався (а.с.11-16). Встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених письмових доказів, суд вважає пред`явлений позов обґрунтованим, з огляду на наступне. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч. 2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житловим приміщенням вважається розірваним з дня вибуття. Згідно ч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Підстави для зберігання зазначеного жилого приміщення за відповідачами строком понад шість місяців, що передбачені ч. 3 ст.71 ЖК України відсутні. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 у справі №6-57цс11. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійсняється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ст.12 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад встановлені ст.71 ЖК України строки без поважної причини, з огляду на що пред`явлений позов підлягає до задоволення. Що стосується неповнолітньої дитини [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 2 статті 18 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч. 1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин. Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. З огляду на це, позовні вимоги в частині визнання неповнолітнього [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими і також підлягають задоволенню. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Тому, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КЖРЕП № 1 підлягають документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved