Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У травні 2020 року [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про встановлення факту перебування його у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі за текстом - ФОП [PERSON] , відповідач) протягом лютого-квітня 2019 р.. Позов обґрунтований такими обставинами. У лютому 2019 р. позивач, погодившись на пропозицію ФОП [PERSON] щодо працевлаштування водієм таксі, надав останньому копії паспорта, ідентифікаційного номера та посвідчення водія для офіційного оформлення трудових правовідносин. Для виконання трудових функцій відповідач передав позивачу в користування автомобіль «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] , та забезпечив доступ до клієнтської бази UBER. Згідно домовленості розмір заробітної плати позивача становив не менше мінімального розміру, встановленого законом, із виплатою 4 рази на місяць. Через дорожньо-транспортну пригоду, в яку позивач потрапив на належному відповідачу автомобілі, відповідач подав до суду позов про стягнення грошових коштів за завдану шкоду. Вимоги відповідача позивач не визнає вважаючи, що між ними склались трудові правовідносини, а тому відшкодування шкоди має здійснюватися з урахуванням положень трудового законодавства. Відповідач позов не визнав пославшись на те, що відносини, які склались між ним та позивачем, не були трудовими, свої відносини вони документально не оформляли, заяви про прийняття на роботу та трудову книжку позивач йому не надавав, і роботу позивача він не контролював. Вказав, що будучи фізичною особою-підприємцем, він уклав угоду про партнерство з Приватною компанією з обмеженою відповідальністю UBER, на підставі якої надавав водіям, які працювали в таксі на своїх автомобілях, можливість доступу до клієнтської бази UBER. У позивача, який є його сусідом, свого автомобіля не було, а тому на його прохання він давав йому свій автомобіль. Згідно з усною домовленістю він передавав позивачу отримані від UBER кошти із вирахуванням узгодженої ними суми за користування автомобілем. На переконання відповідача, позивач подав даний позов з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Також відповідач заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Від третьої особи не надходили пояснення щодо заяв по суті справи, її представник в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 15.06.2020 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 19.11.2020. 14.08.2020 від представник відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування позовної давності. В судовому засіданні 19.11.2020 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для подання відповіді на відзив. Суд з урахуванням позиції сторін відклав розгляд справи на 15.02.2021. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідач та його представник відповідача проти позову заперечували з підстав, наведених у відзиві. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. В період з лютого по квітень 2019 р. [PERSON] надавав послуги перевезення пасажирів (таксі) на належному [PERSON] автомобілі «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] . Діючи в рамках угоди про партнерство, укладеної 24.04.2018 між Приватною компанією з обмеженою відповідальністю UBER та ФОП [PERSON] , останній надав позивачу можливість доступу до клієнтської бази UBER шляхом встановлення на його на телефоні відповідної програми. Як пояснив позивач в судовому засіданні, згідно досягнутої з відповідачем домовленості отримані від клієнтів готівкові кошти він залишав собі, а відповідач перераховував на його картковий рахунок половину отриманих від UBER коштів, решту коштів відповідач залишав собі як плату за користування автомобілем. Згідно з виписками з карткового рахунку позивача за період з лютого по квітень 2019 р. на його рахунок від відповідача надійшли кошти в загальній сумі 11 415,11 грн. 14.04.2019 [PERSON] потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі відповідача «MAZDA 3», д.н.з. [NUMBER] . Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2019 у справі № 755/8923/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною1 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. У листопаді 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів за завдану майнову шкоду, а саме: матеріального збитку в сумі 158 388 грн., витрат за експертне дослідження та упущеної вигоди в сумі 193 260 грн., однак в подальшому від вимог про відшкодування упущеної вигоди [PERSON] відмовився (цивільна справа № 753/21641/19). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2020 позов [PERSON] задоволено частково: стягнуто з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 158 838,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., судовий збір в розмірі 1 588,38 грн. та після відшкодування шкоди зобов`язано [PERSON] передати [PERSON] залишки автомобіля. ІV. Норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що трудові відносини характеризуються низкою ознак, наявність яких є підставою для поширення на такі відносини положень трудового законодавства. Такими ознаками зокрема є: виконання особою роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою за дорученням та під контролем особи, в інтересах якої виконуються роботи; здійснення регулювання процесу праці, що має постійний характер та не передбачає встановлення особі конкретного визначеного результату за певний період; встановлення особою, в інтересах якої виконуються роботи, тривалості робочого часу та часу відпочинку; виконання роботи на визначеному або погодженому з особою, в інтересах якої виконуються роботи, робочому місці з дотриманням встановлених нею правил внутрішнього трудового розпорядку; організація умов праці, зокрема, надання обладнання, інструментів, матеріалів, робочого місця, особою, в інтересах якої виконуються роботи; систематична виплата особі, яка виконує роботу, винагороди. Водночас у цивільному законодавстві визначене загальне поняття цивільно-правового договору. Згідно зі статтею626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини 1, 2, 3 статті 6 ЦК України). Даючи оцінку поясненням сторін та наданим ним доказам, суд дійшов висновку про відсутність ознак наявності між ними трудових відносин. За обставинами справи установлено, що позивач здійснював діяльність з перевезення пасажирів автомобільним транспортом на власний розсуд, сам організовував свою роботу і виконував її на власний ризик, самостійно визначав режим роботи та відпочинку та згідно домовленості з відповідачем розпоряджався отриманими від клієнтів готівковими коштами. Дії відповідача щодо надання позивачу в користування транспортного засобу та виплати грошових коштів вказують лише на наявність між ними певних договірних відносин, які за своїм змістом та суттю не є трудовими. З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON] про встановлення факту перебування його у трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] та відмовляє у їх задоволенні. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на позивача. Судом установлено, що у зв`язку з розглядом цієї справи відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 500 грн., що підтверджується наданими ним доказами, а саме: ордером, договором про надання правової допомоги від 07.08.2020, актом наданих послуг від 12.08.2020 та квитанцією до прибуткового касового ордера № 19 від 12.08.2020 на вказану суму. Клопотання про зменшення розміру судових витрат позивачем не заявлялось, на неспівмірність витрат позивач не посилався. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача витрати відповідача на правничу допомогу в повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved