Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 13.01.2021 року, через систему «Електронний суд», позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 37784,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що засобами поштового зв`язку позивач на адресу відповідача направив запит про надання публічної інформації, а саме довідки про його безпосередню участь в антитерористичній операції та належним чином завірених копій документів щодо прибуття для виконання завдань антитерористичної операції та вибуття після їх виконання, що стосуються позивача, в період з 01.01.2018 року по 01.03.2018 року під час відрядження у Донецьку область. Належної інформації на запит відповідач не надав, у зв`язку з чим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі 240/10248/20 дії Військової частини [NUMBER] щодо ненадання інформації на запит визнано незаконними та зобов`язано надати зазначені у запиті документи. Однак, на даний час відповідачем рішення суду не виконане. Такими діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях і приниженнях, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Завдана шкода спричинила позивачу негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Позивач вказує, що йому довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило законні права позивача, сприймалось ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан його душевної рівноваги, для відновлення якого позивачу доводилось докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям та працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Позивач в позові зазначає, що це завдало йому страждань, як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Позивач також посилається на те, що ним витрачено значний час на захист своїх прав у суді. Тривала боротьба на захист своїх прав виснажує його та викликає психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності держави в особі військової частини [NUMBER] , що створює додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались. Розмір моральної шкоди розрахований позивачем виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на січень 2020 року у сумі 4 723 грн. Відповідач повинен був надати інформацію в червні 2020 року та станом на січень 2021 року минуло 8 місяців, однак відповідач не надав доступ до публічної інформації. Таким чином, розмір моральної шкоди позивачем визначено у сумі 37 784 грн (8 місяців х 4 723 грн). ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.02.2021 року командиром військової частини [NUMBER] подано суду відзив на позовну заяву, у якому вказано, що відповідач позов не визнає. Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №240/10248/20 станом на 08.02.2021 року до військової частини [NUMBER] не надходило. Позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди. На підтвердження доводів про погіршення здоров`я позивача не надано жодних доказів (медичних довідок, висновків тощо). Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано. Відповідач зазначає, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, Військова частина вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 37\~784,00 грн є необґрунтованими, тому у задоволенні позову просить відмовити. 09.03.2021 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що на час їх подання відповідачем рішення Житомирського окружного адміністративного суду не виконане. Внаслідок бездіяльності відповідача позивач в належні строки не зміг користуватися пільгами по оплаті комунальних послуг. Тільки через рік в іншій військовій установі за іншим відрядженням до Донецької області отримав статус учасника бойових дій. З військової частини [NUMBER] до Черкаського зонального відділу ВСП він перейшов 01.03.2018 року, а статус учасника бойових дій отримав у квітні 2019 року. 22.03.2021 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19.02.2020 року №36 у період з 19.02.2020 року по 19.08.2020 року місце тимчасової дислокації штабу військової частини [NUMBER] , враховуючи і діловодство (стройова частина відділення персоналу штабу), знаходилось в м. Чаплинка, Херсонської області, на виконанні бойового завдання. Запит від 26.05.2020 року позивач направляв на адресу військової частини [NUMBER] в м. Житомирі. Відповідно до наказу тимчасового виконувача обов`язків командира військової частини [NUMBER] №259 від 18.12.2020 року в період з 18.12.2020 року по 13.03.2021 року військова частина [NUMBER] перебувала на польовому виході для проведення занять з бойової та навчально-бойової підготовки (підготовки до виконання бойового завдання), місце тимчасової дислокації військової частини [NUMBER] було с. Перлявка, Житомирської області, а тому рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі № 240/10248/20 від 27.10.2020 року не було оскаржене військовою частиною [NUMBER] у зв`язку із пропуском строку подання апеляційної скарги. В поясненнях зазначено, що 01.03.2018 року [PERSON] наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 47 від 01.03.2018 року був переведений до [INFO] (по м. Києву і Київській області) та його особова справа разом з усіма витягами з наказів щодо позивача цього ж дня направлена до нового місця служби в м. Черкаси. [PERSON] у своєму запиті на отримання публічної інформації просив перелік документів, які військовою частиною йому вже надавалися саме в такому переліку, як і в запиті, з метою отримання посвідчення учасника бойових дій, яке він отримав 17.04.2019 року. До того ж, позивач просив надати витяги з наказів з Антитерористичного центру при СБУ, секторальні накази, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань), які не зберігаються і не виготовляються у військовій частині [NUMBER] , а лише замовляються в разі підготовки пакету документів для отримання військовослужбовцем посвідчення учасника бойових дій. В поясненнях зазначено, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/10248/20 від 27.10.2020 року відповідач 04.03.2021 року направив необхідний перелік документів на адресу [PERSON] , яка була вказана запиті на отримання публічної інформації, проте у подальшому було з`ясовано, що позивач за вказаною адресою документи не отримав. З метою виконання рішення суду військовою частиною [NUMBER] повторно було направлено пакет документів на адресу [PERSON] , яка вказана у позовній заяві у даній цивільній справі. Позивач в судові засідання не з`являвся, в позовній заяві містилось клопотання про проведення судового розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, неодноразово до суду з використанням системи «Електронний суд» надсилав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також вказував, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Додатково пояснювала, що вважає, що, беручи до уваги встановлені обставини, дії відповідача направлені на покращення власного матеріального становища за рахунок коштів державних органів. Так, представник відповідача вказувала, що документи, які запитував позивач, у Військовій частині [NUMBER] не перебували, оскільки позивач з 01.03.2018 року не проходить в ній військову службу, що йому було достовірно відомо, тому надати їх своєчасно не представлялось можливим. Представник позивача пояснювала, що 03.06.2020 року на адресу позивача була направлена довідка ТВН, яка перебувала в розпорядженні військової частини на час отримання запиту. Проте відомості, чи отримав позивач вказаний лист, у військової частини відсутні. Певна частина документів, які запитував позивач, витребовувалась з Антитерористичного центру, оскільки в розпорядженні військової частини не перебуває, про що позивачу також було достовірно відомо. З урахуванням викладеного, просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 56 Конституції України\~передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою\~статті 22 Цивільного кодексу України\~(далі-\~ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі\~статтею 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , яке видане 17 квітня 2019 року Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних Сил України, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 62). Судом встановлено, що 26.05.2020 року позивач засобами поштового зв`язку направив до Військової частини [NUMBER] запит про надання публічної інформації, в якому просив надати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та належно завірені копії наказів про вхід/вихід військової частини, справи з Антитерористичного центру при СБУ, секторальні накази, витяги із наказів командира військової частини (по стройовій частині) про вибуття для виконання завдань антитерористичної операції та прибуття після їх виконання; витяги із наказів по стройовій частині) керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції , що стосуються позивача в період з 01.01.2018 по 01.03.2018\~під час відрядження у Донецьку область; відповідь надіслати за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61). Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №240/10248/20 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненадання публічної інформації за запитом від 29.05.2020 року, визнано протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо недотримання встановленого\~законом п`ятиденного\~строку надання відповіді на запит на інформацію; зобов`язано Військову частину [NUMBER] розглянути запит від 29.05.2020 року про надання публічної інформації та надати документи зазначені в запиті (а.с. 15-20). Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 37784,00 гривень позивач пов`язує з тим, що йому завдано моральну шкоду, оскільки порушені його права як учасника бойових дій на першочергове відведення земельних ділянок (а.с. 3). Також, у зв`язку з ненаданням відповідачем запитуваних документів, позивач був позбавлений можливості скористатись пільгами з оплати комунальних послуг, які передбачені для учасників бойових дій. Позивач в позові вказує на те, що відповідач своєю бездіяльністю завдав йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, глибокому відчутті несправедливості, образі, погіршенні стану здоров`я. Позивач зазначив, що тривала боротьба за свої законні права призвела до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання, втрати його часу, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя та інших негативних наслідків. Відповідно до\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті\~5\~зазначеної вище\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України зазначено,\~що відповідно\~ до\~ \~ загальних\~ \~ \~підстав \~ \~ цивільно-правової\~відповідальності \~обов`язковому\~з`ясуванню\~при вирішенні\~спору про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди \~підлягають:\~ наявність\~такої \~шкоди,\~ протиправність\~ діяння\~ її\~ заподіювача,\~ наявність\~причинного зв`язку\~між шкодою\~і протиправним\~ діянням\~ заподіювача\~та \~ вини\~ останнього\~ в\~ її\~ заподіянні.\~ Суд,\~ зокрема,\~ повинен\~з`ясувати,\~ чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення). В межах розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що протиправність дій відповідача, яка полягає в ненаданні своєчасно відповіді на запит позивача, встановлена в рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №240/10248/20, яке набрало законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Разом з тим, доведення лише протиправності дій відповідача не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. В даній судовій справі встановлені суттєві обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди. Судом встановлено, що 03.06.2020 року відповідач направив на адресу позивача довідку ТВН, яка перебувала в розпорядженні військової частини, яка зареєстрована за №620 від 03.06.2020 року в журналі реєстрації вихідних документів війської частини [NUMBER] та направлена фельд`єгерським зв`язком згідно відомостей розносної книги (реєстру), що вбачається зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі №240/10248/20 та підтверджено матеріалами справи. Відповідно до наказів командира військової частини [NUMBER] №36 від 19.02.2020 року та №165 від 19.08.2020 року у період з 20.02.2020 року по 21.08.2020 року місце тимчасової дислокації штабу військової частини [NUMBER] знаходилось в м. Чаплинка, Херсонської області, на виконанні бойового завдання (а.с. 68,69), тобто військова частина не перебувала в місці постійної дислокації за адресою [ADDRESS] , куди був направлений запит позивача. Зі змісту наказу тимчасового виконувача обов`язків командира військової частини [NUMBER] №259 від 18.12.2020 року вбачається, що в період з 18.12.2020 року по 13.03.2021 року військова частина [NUMBER] перебувала на польовому виході для проведення занять з бойової та навчально-бойової підготовки (підготовки до виконання бойового завдання), місце тимчасової дислокації військової частини [NUMBER] було с. Перлявка, Житомирської області. Відсутність військової частини в місці постійної дислокації за адресою [ADDRESS] також могла слугувати об`єктивною обставиною, яка перешкоджала належному та своєчасному розгляду запиту позивача від 29.05.2020 року. Згідно копії листа командира військової частини [NUMBER] за №815/166 від 04.03.2021 року на виконання рішення суду у справі №240/10248/20 на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] , яка зазначена в запиті) надіслано відповідь на запит про надання публічної інформації №620 від 03.06.2020 року, а саме: довідку АТО від 12.02.2021 року №230; витяги з наказів командира військової частини про вибуття та прибуття (по стройовій частині) від 03.01.2018 року №93, від 22.02.2018 року №54; копію витягу з наказу Першого заступника Антитерористичного центру Служби безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 08.01.2018 року №4/дск; копії витяги з наказів по стройовій частині першого заступника Антитерористичного центру (керівника сектору) про прибуття для виконання завдань антитерористичної операції та вибуття до постійної дислокації від 07.02.2018 року №38дск, від 25.02.2018 року №56 дск (а.с. 63). Таким чином, як вбачається зі змісту даної відповіді позивачу, крім документів, які перебували у фактичному володінні відповідача, були направлені документи, видані не службовими особами Військової частини [NUMBER] . В судовому засіданні представник відповідача пояснювала, що для виконання рішення суду військовою частиною були скеровані відповідні запити до Антитерористичного центу, і лише після надходження відповіді направлені позивачу. Зі змісту витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.03.2018 року № 47 вбачається, що солдата військової служби за контрактом [PERSON] , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.02.2018 року № 22-РС на посаду стрільця-групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку [INFO] (по м. Києву і Київській області), вважати таким, що 01.03.2018 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Черкаси. Тобто, з 01.03.2018 року позивач взагалі не проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . З огляду на викладене вище, судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, а позивачем не доведено, що документи, які були видані посадовими особами Антитерористичного центру, перебували у володінні відповідача, звідки позивач був звільнений з 01.03.2018 року. Разом з тим, варто зазначити, що вказані документи містять гриф «дск» - «для службового користування», а відтак взагалі не належать до публічної інформації. Крім того, в судовому засіданні під час розгляду справи представник відповідача вказувала, що документи, направлені відповідачем на адресу позивача на виконання рішення суду у справі 240/10248/20 супровідним листом від 04.03.2021 року, не були отримані позивачем, а повернулись не врученими, у зв`язку з чим поштове відправлення на адресу позивача було направлено повторно. Судом встановлено, що не був отриманий позивачем і відзив на позовну заяву, направлений йому відповідачем засобами поштового зв`язку в межах даної цивільної справи (а.с. 80-81). З наведеного, на переконання суду, слідує, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надсилання відповіді на звернення не мала умисного характеру та відповідач не мав на меті порушити права позивача. Також позивач в позові посилається на те, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача було порушено його права як учасника бойових дій. Однак, суд критично розцінює таке твердження позивача з огляду на те, що в матеріалах справи міститься посвідчення серії [NUMBER] , яке посвідчує, що [PERSON] має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, яке видане 17 квітня 2019 року. Суд вважає за необхідне зазначити, що документи, які просив надати позивач, належать до переліку документів, які подаються особою для отримання статусу учасника бойових дій, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (із змінами) «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення». В той же час, зі змісту посвідчення учасника бойових дій, виданого 17.04.2019 року, і пояснень самого позивача вбачається, що останній отримав відповідний статус проходячи військову частину не у військовій частині [NUMBER] , а в іншій військовій частині, де і отримував відповідні документи, а тому відсутні підстави вважати і матеріалами справи не підтверджено, що документи, які просив надати позивач, перебували і знаходились у володінні безпосередньо відповідача. Отже, на момент звернення до відповідача із запитом про надання інформації від 29.05.2020 року [PERSON] вже мав посвідчення учасника бойових дій, що свідчить про те, що зволікання відповідача із наданням відповіді на його запит жодним чином не могло перешкодити позивачу у реалізації його прав як учасника бойових дій. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відсутність у відповідача документів, які зазначені в його запиті про надання публічної інформації, перешкоджали йому в отриманні пільг для оплати комунальних послуг або стали перешкодою для отримання земельної діялянки, про що позивач зазначав в позові і в додаткових поясненнях, що призвело до спричинення йому моральних страждань. Будь-яких інших доказів, які б вказували на те, що позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права як учасника бойових дій за умови наявності в нього офіційного документа, який підтверджує його статус, матеріали справи також не містять. Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався лише на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року. Однак, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням Житомирський окружний адміністративний суд, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду запиту позивача, зобов`язав Військову частину [NUMBER] розглянути запит позивача та надати зазначені у ньому документи. Отже, цим судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд його запиту. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено. Задовольняючи адміністративний позов [PERSON] , суд констатував факт порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді його запиту. При цьому, враховуючи характер спірних правовідносин, вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, вказаних обставин недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язаний довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№826/10460/16 від 03.10.2019 року, №804/6922/16 від 31.07.2019 року та інші). Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Зазначаючи про моральні страждання та нервові потрясіння, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач своєчасно не надав відповіді на його запит. Сама по собі позовна заява містить лише цитування процесуальних рішень судів різних інстанцій, які постановлені в інших справах, в яких заявлялись вимоги про відшкодування моральної шкоди, в той же час в ній абсолютно відсутній конкретний виклад фактичних обставин, які пов`язані безпосередньо із самим позивачем, і які входять до предмета доказування в межах заявлених позивачем позовних вимог. Суд вважає, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю. Крім того, суд враховує, що позивач є особою молодого віку, проходить військову службу за контрактом, що свідчить про достатньо високий рівень його психоемоційної рівноваги та впевненості в собі, а відтак суд вважає, що позивач не довів, що несвоєчасне надання відповіді на запит призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання, що досягнуло такого рівня страждання або приниження, які заподіяли позивачу моральну шкоду. Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи обставини, які зумовили несвоєчасне надання позивачу відповіді на його запит, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed