Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28.11.2017 [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 24.04.1999, який рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20.12.2016 розірвано. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем. Відповідач з дитиною не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання і утримання дитини, з дитиною вільний час не проводить, здоров'ям сина не цікавиться, матеріально не утримує. Неповнолітній [PERSON] не заперечує з приводу позбавлення своєї матері батьківських прав відносно нього, надавши відповідну заяву до служби у справах дітей. На підставі викладеного, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Представник третьої особи: Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької областів судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, врахувавши при винесенні рішення висновок від 27.10.2017 №176-02/15 року. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 26.02.2018 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначення підготовчого засідання (а.с.22). Ухвалою суду від 05.04.2018 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 34). 18.05.2018 після повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв'язку з відставкою судді Андреєва В.В., справу прийнято до провадження судді Ткач Г.В. та призначено судове засідання (а.с.46). Беручи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками вказані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2001 року (а.с.7). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20.12.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; рішення набрало законної сили 01.01.2017 (а.с.17). З характеристики на [PERSON], складеної директором Торецького професійного ліцею від 13.09.2017 №145/08 вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з 01.09.2016 по 30.06.2019 за професією «Слюсар з ремонту автомобілів, газозварник, рихтувальник кузовів», мати учня жодного разу не відвідувала ліцей, на зв'язок не виходила. При відвідуванні учня майстром в/н та класним керівником за місцем проживання спілкуванням з сусідами встановлено, що [PERSON] проживає з батьком, мати належної уваги вихованню сина не приділяє. Натомість, батько ліцей відвідує, турбується за поведінку та успішність сина (а.с.9). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] головою будинкового комітету від 31.08.2017, зазначено, що умови для проживання дітей задовільні (а.с.13). Відповідно до громадської характеристики на [PERSON], останній характеризується позитивно, працює, спиртними напитками не зловживає, відповідальний батько (а.с.14). 06.10.2017 комісією служби у справах дітей відвідано родину неповнолітнього [PERSON], про що складено відповідний акт, за результатами якого вирішено розглянути питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с.16). Судом досліджено заяву [PERSON], на адресу керівника служби у справах дітей, в якій він просить розглянути питання доцільності позбавлення батьківських прав його мати [PERSON] (а.с.18). З Висновку органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області № 176-02/15 від 27.10.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що зазначений орган вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. З долучених пояснень сусідів вбачається, що [PERSON] працьовитий, турбується про своїх дітей, мати дітей не бучили. (а.с.19). V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу (більше півтора року) та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, в числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В силу положень Закону і роз'яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. За положеннями ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач працездатна, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до її доходу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи матір'ю ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того, відповідач відповідно до закону повинна нести обов'язок по утриманню дитини. Проаналізував надані сторонами в силу ст.81 ЦПК України докази, оцінив їх у сукупності, суд доходить висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні своєї неповнолітньої дитини. Тому суд, визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні [PERSON] VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved