Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Позов обґрунтований такими обставинами. 04.03.2005 сторони уклали шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З 2013 р. сторони проживають окремо, син проживає з позивачем. Рішенням суду від 29.01.2013 шлюб сторін розірвано. Відповідач з сином не спілкується, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не телефонує, призначені рішенням суду аліменти не сплачує. Всі питання виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно. Позивач забезпечила дитині гідні умови проживання, піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, дбає про розширення світогляду, натомість відповідач не приймає участі у житті сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні. Повна відсутність відповідача у житті дитини та свідоме невиконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідач позов не визнав пославшись на такі обставини. Він має гарні стосунки з сином, спілкується з ним та проводить вільний час. Цікавиться його станом здоров`я та навчання. Вони разом відпочивають, подорожують та відвідують розважальні заклади. Так, на сьогоднішній день існує заборгованість по аліментам, проте такі обставини виникли через втрату роботи, що призвело до скрутного матеріального становища. В судовому засіданні позивач позов підтримала пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з вищенаведених підстав. Свою позицію відповідач аргументував тим, що розуміє свій батьківський обов`язок, любить свою дитину і попри те, що його відносини з позивачем не склались, має велике бажання спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні представник третьої особи висновок підтримав та пояснив, що за результатами повторного розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав таких підстав не було встановлено. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. 28.04.2020 судом (під головуванням судді Цимбал І.К.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до підготовчого засідання (а.с. 21). 20.07.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 30-52). 27.11.2020 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. та призначено до розгляду на 31.03.2021 (а.с 70,71). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого в них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). З пояснень сторін вбачається, що у 2013 р. шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинилися, вони стали проживати роздільно, при цьому дитина залишилась з позивачем. 29.01.2013 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його доходів (а.с. 7-8). Зі змісту цього рішення вбачається, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі. Позивач з дитиною мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач не оспорює той факт, що після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач зустрічається з сином, та сплачує аліменти і на даний час існує заборгованість по аліментам. З пояснень відповідача вбачається, що він постійно спілкується з сином, вони разом проводять час та дозвілля, на доказ чого надав фотокартки спільно проведеного часу. 31.07.2020 постановою Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Проте, з пояснень відповідача вбачається, що така заборгованість виникла з підстав втрати роботи та скрутного матеріального становища. На підтвердження доводів про те, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні дитини позивачем надано розрахунок заборгованості за аліментами, відповідно до якого станом на 01.03.2020 заборгованість відповідача становить 357809,15 грн. (а.с. 10-11). Вказану обставину відповідач не заперечує, проте на даний час він вживає всіх заходів для погашення заборгованості. ІV. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 164 Сімейного Кодексу України визначає підстави, при існуванні яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед яких законодавець передбачив таку підставу як ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з наведеної підстави є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. 05.10.2020 Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина взявши до уваги доводи неповнолітнього сина [PERSON] , про те, що батько не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вони спілкуються, рахом їздять на відпочинок, також батько надає йому кишенькові грошу, купує необхідні речі та одяг. Вказаний висновок суд приймає до уваги і покладає в обґрунтування рішення, оскільки переконливих даних, які б свідчили про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, судом не отримано, а сам по собі факт його не проживання разом із дитиною та наявність заборгованості по сплаті аліментів не можуть слугувати достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав. Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не сплачує аліменти та активне заперечення відповідачем вимог позову, дає підстави для висновку, що дитина йому не байдужа, а його намір брати участь у вихованні дитини є щирим. Однак визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є те, що основним завданням суду у даній справі є не покарання батька за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а захист інтересів дитини. Так, відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У низці інших своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») Європейський суд з прав людини наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на встановлені обставини та відсутність будь-яких негативних чи компрометуючих даних про особу відповідача, суд дійшов до переконання, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам малолітнього сина сторін, усвідомлення яким негативної інформації про батька може в майбутньому стати фактором, що травмує його психіку, і негативно вплинути на розвиток його як особистості. Зважаючи на вищенаведене, суд відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю вимог. V. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed