Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 19.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ізмаїльської районної ради, про встановлення порядку участі у вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , та просить надати батькові право щороку забирати доньку для спілкування з нею за місцем проживання батька та повертати матері за адресою її мешкання, мотивуючи тим, що неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною, але безуспішно, тому змушений звернутися з даним позовом до суду. Заяви, клопотання 09.03.2021 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи відсутність позивача 06.01.2021 року від [PERSON] надійшла зава про розгляд справи у її відсутність. 09.03.2021 року від представника Служби у справах дітей Ізмаїльської райдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 09.03.2021 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви від 06.01.2021 року позов визнала в повному обсязі. В судове засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Ізмаїльської райдержадміністрації не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 09.03.2021 року позов проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фактичні обставини справи, встановлені судом 08.06.2003 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2017 року № 500/6480/16-ц (а.с.10). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 28.12.2016 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 856 (а.с. 7). Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2008 року № 2-4559-08, дитина проживає з матір`ю. З [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] стягуються щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частин усіх доходів до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , 23.11.2007 року № 01101-25/156 від 22.01.2021 року, надано батькові [PERSON] право щороку забирати доньку [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , для спілкування з дитиною за місцем проживання батька строком один місяць протягом літа за попередньою взаємною домовленістю між батьками дитини, по закінченню якого повертати дитину матері за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-55). Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи той факт, що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.

Outcome: approved