Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 30.01.2020 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів для утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, який ухвалою суду від 30.01.2020 року залишено без руху. У позовній заяві з виправленими недоліками [PERSON] просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення трирічного віку дочкою [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , починаючи з дня звернення до суду. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що з січня 2018 року проживала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного\~проживання вона\~та відповідач\~мають дитину\~ дочку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка проживає\~з нею\~та знаходиться\~на її\~утриманні,\~а відповідач залишив сім`ю, виїхав на роботу в м. Київ, не надає допомоги на утримання дитини та не повідомляє місця роботи та своїх доходів. Вона не має жодних доходів, ніде не працює, здійснює догляд за дочкою, тому вважає, що [PERSON] повинен та має можливість надавати їй аліменти на утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просить його задовольнити та стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач [PERSON] суду пояснила, що з 2017 року до кінця 2019 року проживала однією сім`єю із відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач на теперішній час із нею та донькою не проживає, але на утримання дитини з нього стягнуто аліменти за судовим наказом Шаргородського районного суду у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн. щомісячно на утримання дитини, але не має коштів на своє утримання, зокрема, на придбання продуктів, медикаментів, одягу. Відповідач добровільно коштів на її утримання не надає. У зв`язку із чим вона перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує допомоги від відповідача. Вважає, що відповідач, який повинен надавати їй допомогу на її утримання відповідно до сімейного законодавства, не позбавлений такої можливості, оскільки працює на роботі у м. Києві, отримує заробітну плату, тому має змогу сплачувати кошти на її утримання. 2. Виклад позиції відповідача. Правом на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався і відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.02.2020 року (а.с.19-20). У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що не визнає позовних вимог [PERSON] до нього, не згоден сплачувати аліментів на утримання позивача, у зв`язку із чим просить у позові відмовити. Відповідач суду пояснив, що дійсно проживав з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2017 року по 2019 рік. Від спільного проживання з позивачем у них народилася донька [PERSON] , яка проживає з матір`ю. На утримання доньки, згідно із судовим наказом Шаргородського районного суду, він повинен сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, він аліментів на утримання дитини у вказаному у судовому наказі розмірі ще не сплачував, оскільки не був працевлаштований, а також мав проблеми зі здоров`ям та здійснював погашення по виплаті кредиту, який на своє ім`я отримала позивач у банківській установі у період її спільного проживання. З 01.04.2020 року він працевлаштувався бетонярем у ТОВ «Смайл Констракшн», де йому призначено мінімальну заробітну плату, визначену законодавством. Так як власного житла він не має, зареєстрований у будинку своєї сестри, а фактично проживає у м. Києві, де винаймає житло, отримує мінімальну заробітну плату, має проблеми зі здоров`ям, то фінансово не спроможний сплачувати аліменти на утримання позивача, оскільки сплата на утримання останньої 2000 грн. в рахунок аліментів зашкодить його господарським та фінансовим інтересам. З позивачем він не проживав у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку із чим не вважає, що наявні правові підстави для сплати на її утримання аліментів. Згоден сплачувати аліменти лише на утримання дитини. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] , згідно з позовною заявою, просить про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.11). 2. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявила клопотання про приєднання до матеріалів цивільного позову її письмових пояснень. 3. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи довідок про його працевлаштування. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 30.01.2020 року залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів для утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та надано строк для виправлення недоліків (а.с.8-9) 2. Відповідно\~до ухвали\~судді від\~20.02.2020\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~аліментів для\~ утримання\~дружини до\~досягнення дитиною\~трирічного віку\~з виправленими\~недоліками \~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням сторін\~та призначено\~розгляд справи\~на 07.04.2020 року (а.с.19-20). 3. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання позивача та відповідача і приєднав до матеріалів цивільної справи письмове пояснення позивача та надані відповідачем довідки про його працевлаштування. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо права на утримання жінки, яка не перебуває в шлюбі з чоловіком, у разі проживання з нею їхньої дитини. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто у фактичних шлюбних відносинах, у період з 2017 року до кінця 2019 року. Вказана обставина визнається сторонами, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Від спільного проживання позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.14). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що визнає батьківство щодо [PERSON] . Сторони на теперішній час не проживають однією сім`єю. Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виконавчого комітету Івашковецької сільської ради від 20.01.2020 року за №25 (а.с.15). Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.91 СК України, позивач має право на звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач, на підставі судового наказу Шаргородського районного суду, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що визнається сторонами, у зв`язку із чим не потребує доказування, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України. Позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, здійснює догляд за дочкою, отримує соціальні виплати у розмірі 860 грн. щомісячно на утримання дитини, що визнається сторонами, у зв`язку із чим не потребує доказування, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України. Крім того,\~судом встановлено,\~що позивач,\~у зв`язку\~із народженням\~доньки та\~перебуванням у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною,\~не працює,\~ не має\~доходів, тому потребує утримання з боку батька дитини. Відповідач протягом часу, відколи проживає окремо від сім`ї, добровільно коштів на утримання [PERSON] не надає, що не заперечувалося ним у судовому засіданні. Також, судом встановлено, що [PERSON] станом на 24.03.2020 року на території Реутинського старостинського округу Кролевецької міської ради не працював (а.с.30). Станом на 01.04.2020 року відповідач [PERSON] працевлаштований, оскільки, відповідно до довідки ТОВ «СМАЙЛ КОНСТРАКШН» від 06.04.2020 року за №06/04-2020-3, з 01.01.2020 року працює бетонярем у ТОВ, на основному місці роботи (а.с.31). Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що має медичні протипоказання щодо працевлаштування, останній суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує заробітну плату у мінімальному розмірі, встановленому законодавством про Держбюджет України на 2020 рік, зокрема, у розмірі 4723 грн., тому може надавати допомогу на утримання позивача, з якою проживає їх дитина, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати [PERSON] . Встановлені судом обставини доводяться належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини. При цьому суд виходить із розрахунків, які не заперечуються сторонами. Зокрема, сторонами визнається обставина про те, що відповідач працевлаштований на основному місці роботи, де отримує мінімальну заробітну плату. Так, ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 4723 грн. Також, сторонами визнається обставина, що на утримання дитини відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, тобто у розмірі, що становить приблизно 900-1000 грн., враховуючи, що прожитковий мінімум на дитину до 6 років становить 1779 грн. (з 1 січня 2020 року), 1859 грн. (з 1 липня 2020 року), 1921 грн. (з 1 грудня 2020 року). Відтак, при відрахуванні аліментів на утримання дитини, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання позивача, що не суперечитиме його господарським та фінансовим правам та інтересам. При цьому, суд вважає, що аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі, але, на переконання суду, в розмірі 1500 грн., та враховує, що вказаний розмір аліментів буде достатнім як для утримання позивача, так і не порушуватиме прав відповідача на належне матеріальне утримання, оскільки сплата аліментів у вказаному розмірі в сукупності із сплатою аліментів на утримання дитини не становитиме більше половини його заробітку (доходу) та менше прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2020 рік. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо права на утримання жінки, яка не перебуває в шлюбі з чоловіком, у разі проживання з нею їхньої дитини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права\~та інтересу,\~зокрема,\~з позовом\~про стягнення\~аліментів. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до\~частин другої - четвертої статті 84\~та\~статей 86\~і\~88\~цього Кодексу (ч.2 ст.91 СК України). Так, за правилами ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частинами 1, 2 ст.75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).\~ \~ \~ \~ \~Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених\~пунктами 2\~і 4 статті 83,\~статтями 85,\~87\~і\~89\~цього Кодексу (ч. 3 ст. 91 СК України). Утримання одному\~із подружжя\~надається другим\~із подружжя\~у натуральній\~або грошовій\~формі за\~їхньою згодою.\~За рішенням\~суду аліменти\~присуджуються одному\~з подружжя,\~як правило,\~у грошовій\~формі (ч.ч.1,\~2\~ст.77\~СК України. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи, що позивачем наведено\~обставини щодо\~ухилення відповідача\~від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.2 ст.91, ч.ч.2, 4 ст.84, СК України, жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком та з якою проживає їхня дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального стану, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню на суму 1500 грн., так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Навпаки, судом встановлено, що відповідач працездатний, фізично здоровий, працює і отримує дохід. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивача. Таким чином, виходячи з аналізу доказів, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~ на\~ відповідача;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на \~позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial