Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Державна іпотечна\~установа звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 18.10.2006 між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] був укладений договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 1550рv17-06 У відповідності до п. 2.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, повернення, терміновості, платності, у розмірі 9700,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних. Пунктом 2.2. кредитного договору встановлено, що для обліку виданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, одержані за даною угодою, до 18.10.2021. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Відповідно до п.п. 3.3.1. п. 3.1. кредитного договору починаючи з квітня 2008 року позичальник зобов`язаний щомісячно погашати суму основного боргу в сумі 59,87 дол. США. Згідно з п. 4.3. кредитного договору позичальник сплачує відсотки щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються відсотки, нараховані за попередній календарний місяць. Відсотки сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок відсотків № [NUMBER] . Додатковою угодою № 1 від 01.09.2008 до кредитного договору процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 встановлена в розмірі 16 процентів річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме відкрив позичальнику кредитну лінію в розмірі 9700,00 дол. США та надав позичальнику в рахунок відкритої кредитної лінії грошові кошти в сумі 5500,00 дол. США, що підтверджується заявою на відкриття кредитної лінії від 17.10.2006, заявою на видачу коштів в рахунок кредитної лінії від 18.10.2006. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, на виконання п. 5.1. кредитного договору, 18.10.2006 між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, нотаріально посвідчений 18.10.2006 Вірстюком Т.В., приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № Д-796, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 11.02.2015 між банком та позивачем був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 616. 17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 на офіційному сайті Національного банку України. Таким чином згідно п. 2.1. договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015 чинності договору відступлення в частині відступлення банком та набуття позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором та Договорами іпотеки. Позивач надіслав позичальнику повідомлення про відступлення прав вимоги (лист від 15.10.2015 № 7357/11/2), в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих 16.10.2016, списком № 3847 згрупованих відправлень листів рекомендованих, фіскальним чеком. За таких обставин позивач набув всі права за кредитним договором та договором іпотеки, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування процентів за користування кредитними коштами. Листом від 23.11.2015 № 3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська О.С. надала довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015. Так згідно із п. 649 Додатку 2 до вказаного листа, залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 становить 95650,20 грн. 30.11.2018 відповідач частково сплатила позивачу заборгованість за кредитним договором в сумі 5000 грн. Вказана обставина відображена в довідці позивача про стан заборгованості відповідача. Таким чином, вчинивши вище вказані фактичні дії на користь позивача, відповідач підтвердила наявність у позивача прав кредитора за кредитним договором. На даний час позичальником порушено умови п.п. 3.3., 4.3 Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Станом на 10.07.2019 сума заборгованості позичальника перед позивачем складає 233917,77 грн., з яких: 95650,20 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 54218,10 грн. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 34819,84 грн. - сума пені; 49229,63 грн. - інфляційні втрати. Короткий зміст відзиву на позов: 20.08.2019 від представника відповідача-адвоката: Гуменюка Б.С. поступив письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач частково не погоджується з позовними вимогами позивача. Так, 18.10.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 1550рv17-06. Згідно п. 2.1. даного договору відповідачу надано кредит в розмірі 9700 дол. США. Кінцевий термін погашення 18.10.2021, позиковий рахунок № [NUMBER] (п. 3.2. кредитного договору). Згідно норм ЦК України одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Сторони даного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань (п. 7.3. договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (пп. 3.3.1. договору). Таким чином графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Як випливає із руху коштів та розрахунку пені станом на 10.07.2019, який долучений до позовної заяви позивачем, заборгованість за кредитним договором від 18.10.2006 № 1550рv17-06 виникла у відповідача перед позивачем на суму 1306,52 грн. з 11.10.2015, і в подальшому така заборгованість щомісячно зростала. Відповідач дану заборгованість не погашала. Тобто враховуючи вище наведене право позивача на звенення до суду для отримання погашення кредиту порушено починаючи з 11.10.2015 та закінчилося 11.10.2018. Аналогічно зазначеному закінчився трирічний строк позовної давності для звернення до суду по платежах за період з 11.11.2015 по 10.07.2016. Всього сума коштів, по яким закінчився строк позовної давності, складає 11758,68 грн. Як вказує сам позивач в своїй позовній заяві, 11.02.2015 між позивачем та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» відступив позивачу право вимоги за вище зазначеним кредитним договором. На підставі постанови НБУ від 17.09.2015 № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В подальшому, оскільки відповідач дізналася про ліквідацію ПАТ «Банк Фінанси та кредит», то неодноразово приїжджала у м. Надвірна та м. Івано-Франківськ, де приходила до приміщення банку, щоб дізнатись номери рахунків куди необхідно сплачувати заборгованість за кредитом. Однак приміщення банку було весь час зачиненим. На дверях висіли номери телефонів, за якими необхідно було звертатись. Відповідач неодноразово дзвонила за згаданими вище номерами телефонів, однак відповідачу ніхто так і не відповідав. У зв`язку з тим, що ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» перебував в ліквідаційній процедурі, то в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач не мала правових підстав погашати кредит та відсотки на рахунки, що вказані в кредитному договорі від 18.10.2006 №1550рv17-06. ПАТ «Банк Фінанси та кредит» про нові рахунки погашення кредиту банк відповідача не повідомляв. 30.11.2018 відповідачу подзвонили представники позивача та повідомили номер рахунку, куди необхідно сплатити кошти. 30.11.2018 відповідачем сплачено 5000 грн. Відповідач вважає, що прострочення по сплаті кредитних коштів за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року сталося з вини ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який своєчасно відповідача не повідомив про рахунки, на які необхідно погашати кредит та відсотки, а тому відповідачу неправомірно нараховано відсотки за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року в розмірі 44780,60 грн., та пені в розмірі 12393,08 грн. за період з 11.07.2018 по 30.11.2018. Також зазначає, що позивач нарахував відповідачу проценти в період з 17.09.2015 по 31.07.2016 в розмірі 13561,10 грн., тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того відповідно до п. 8 кредитного договору адреса відповідача є [ADDRESS] . Аналогічна адреса відповідача зазначена і в договорі іпотеки від 18.10.2006 № Д-796, заяві на відкриття кредитної лінії та копії паспорта відповідача, який наявний в матеріалах справи. Зазначає, що повідомлення позивача про відступлення права вимоги відповідач не отримувала, так як воно було відправлено за адресою: [ADDRESS] , за якою відповідач не проживає. Як вбачається із доказів, що долучені позивачем до позовної заяви, адресою проживання відповідача є [ADDRESS] . Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 49229,63 грн. інфляційних втрат зазначає, що за змістом ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України -гривня. Тому іноземна валюта, яка була предметом кредитного договору від 18.10.2006 № 1550рv17-06, індексації не підлягає. Норми частини 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадку прострочення грошового зобов`язання визначеного у гривнях. Аналогічну правову позицію займає і Верховний Суд України в своїй постанові від 16.01.2016 у справі № 6-771цс15. Тобто позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 49229,63 грн. є неправомірними. Також 20.08.2019 від представника відповідача-адвоката: Гуменюка Б.С. поступила письмова заява про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як випливає із руху коштів та розрахунку пені станом на 10.07.2019, який долучений до позовної заяви позивачем, заборгованість за кредитним договором від 18.10.2006 № 1550рv17-06 виникла у відповідача перед позивачем на суму 1306,52 грн. з 11.10.2015, і в подальшому така заборгованість щомісячно зростала. Відповідач дану заборгованість не погашала. Тобто враховуючи вище наведене право позивача на звенення до суду для отримання погашення кредиту порушено починаючи з 11.10.2015 та закінчилося 11.10.2018. Аналогічно зазначеному закінчився трирічний строк позовної давності для звернення до суду по платежах за період з 11.11.2015 по 10.07.2016. Всього сума коштів, по яким закінчився строк позовної давності, складає 11758,68 грн. Також зазначає, що позивач нарахував відповідачу проценти в період з 17.09.2015 по 31.07.2016 в розмірі 13561,10 грн., тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Враховуючи наведене просить застосувати строк позовної давності до вимог Державної іпотечної установи про стягнення з відповідача 25319,78 грн., та в цій частині відмовити в задоволенні позовної заяви на суму 25319,78 грн. Крім того 20.08.2019 від представника відповідача-адвоката Гуменюка Б.С. поступила письмова заява про зменшення неустойки, в якій зазначено, що позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії №1550рv17-06 від 18.10.2006 в сумі 233917,77 грн. з яких: 95 650,20 грн. заборгованість по сумі основного боргу, 54 218 ,10 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом, 34819,84 грн. сума пені, 49229,63 грн. інфляційних втрат. На думку відповідача, під час визначення розміру неустойки, яку слід стягнути з останньої, слід врахувати і ряд факторів, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем та відбулося неналежне виконання зобов`язань зі сторони відповідача. Так, договірні відносини між відповідачем та позивачем почалися ще у 2006 році. В межах цих договірних відносин банком видавалися позичальнику кредити. В наслідок тяжкого фінансового стану, який напряму пов`язаний з фінансовою кризою в Україні та в усьому світі і зі всіма її негативними факторами, зокрема, девальвацією національної валюти України, великий рівень інфляції, знецінення нерухомості та транспорту, зменшення рівня заробітних плат; та інших доходів громадян тощо, відповідач допустила прострочення сплати за кредитом. До сьогоднішнього дня єдиним джерелом погашення кредитних коштів була ізалишається заробітна плата відповідача. Чоловік відповіда ніде не працює, не зареєстрований як фізична особа-підприємець. На утриманні відповідача перебуває одна неповнолітня дитина, яка проживає разом з відповідачем. Також крім кредитного навантаження є ще ряд і інших життєво необхідних статей, а саме: виховування неповнолітньої дитини, харчування, одяг, тощо, які забезпечують не тільки можливість оплачувати кредит, а забезпечують і інші життєві функції. При цьому стягнення «надмірних» сум пені, які вимагає позивач, жодним чином не виправить ситуації та не буде сприяти поверненню основної заборгованості, а навпаки унеможливить її. Також зазначає, що поряд із заборгованістю за кредитом позивач також просить стягнути і 54218 грн. заборгованості за процентами за користуванні кредитом, тобто жодних збитків позивач не отримає. Враховуючи наведене просить зменшити розмір неустойки. Короткий зміст відповіді на відзив: 03.10.2019 від представника позивача поступила письмова відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві. Зокрема у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на ту обставину, що відповідач дізналась про факт відступлення прав вимоги лише 30.11.2018, а тому позивач вважається, на думку представника відповідача, таким, що прострочив, оскільки останній не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. З таким твердженням представника відповідача позивач не погоджується, оскільки як вже зазначалося, відповідач була повідомлена про факт відступлення прав вимоги, що підтверджується належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до абз. 2 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Таким чином, надіславши відповідачу відповідне повідомлення, позивач вчинив всі належні дії щодо повідомлення відповідача про факт відступлення прав вимоги, а відтак твердження представника відповідача про те, що в даному випадку прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення позивача, є необгрунтованим. В зв`язку з викладеним твердження представника відповідача про те, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року в розмірі 44780,60 грн. та пені за період з 11.07.2018 по 30.11.2018, є безпідставними. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 49229,63 гривень є неправомірними. Таке твердження представника відповідача є безпідставним, оскільки аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (чинного на момент відступлення прав вимоги) дає підстави для висновку, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України - гривня - у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України. Вказаний правовий висновок також вказаний у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 308/3824/16-ц. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Крім того відповідно до договору відступлення позивач отримав право вимоги до відповідача за грошовим зобов`язанням, визначеним в гривнях. Таким чином, враховуючи відсутність у позивача генеральної чи індивідуальних ліцензій Національного банку України на здійснення валютних операцій, а також ту обставину, що вартість прав вимоги відповідно до договору відступлення виражена в гривнях, позивач обгрунтовано здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором в національній валюті України - гривні, а тому правомірно просить стягнути інфляційні втрати за весь період прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Таким чином позивач вважає, що заява представника відповідача від 19.08.2019 про зменшення неустойки у справі № 348/1544/19 задоволенню не підлягає. Короткий зміст письмових пояснень по справі: 21.11.2019 від представника відповідача-адвоката Гуменюка Б.С. поступили письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що в матеріалах справи наявна копія договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 1550рv17-06, в преамбулі якого зазначено, що позичальник проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5.3. цього ж договору позичальник зобов`язувалась протягом 3-х днів повідомити банк про зміну своєї фактичної та поштової адреси. А в останньому абзаці п. 3.4. цього ж договору зазначено, що банк зобов`язувався вимагати у боржника достроково повернути борг шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням чи шляхом доставки нарочним по зазначеній адресі, тобто [ADDRESS] . В заяві на відкриття кредитної ліній, та в додатковій угоді № 1 від 01.09.2008 до договору про відкриття відновлюваної кредитної лінії №1550рv17-06 від 18.10.2006 місце проживання позичальника зазначено: [ADDRESS] . Аналогічно згідно копії іпотечного договору від 18.10.2006, в преамбулі договору зазначено місце проживання іпотекодавця: [ADDRESS] . Також у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 12.10.2015 № 45515776 місце проживання іпотекодавця, тобто [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Однак у повідомленні про відступлення прав вимоги від 15.10.2015 № 7357/11/2 зазначена адреса боржника: [ADDRESS] . Тобто зазначена адреса, за якою відповідач не проживала. При цьому позивачем долучено до матеріалів справи копії реєстру згрупованих поштових відправлень від 16.10.2015, список № 3847, згідно якої лист відправлявся не за адресою проживання відповідача. Крім того з даної реєстру не видно, що саме повідомлення про відступлення прав вимоги від 15.10.2015 відправлялося. Поряд з цим з даного реєстру випливає, що відправлявся рекомендований лист з повідомленням про вручення, однак позивач не надав суду копії такого повідомлення про вручення. Тобто позивачем не доведено, що відповідач отримала повідомлення про відступлення прав вимоги від 15.10.2015. Навпаки із долучених до матеріали справи доказів випливає, що позивач надіслав якогось рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу відповідача, за якою остання не проживала, а отже не могла цього листа отримати. Щодо посилання позивача на абз. 2 п. 1.7 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначає, що вказана постанова немає значення до даної справи, оскільки відповідач не є фізичною особою-підприємцем. Крім того в п. 1.7 зазначеної постанови йде мова про застосування ст. 530 ЦК України «Строк (термін) виконання зобов`язання», а в даній справі мова йде про застосування ст.ст. 516, 612 ЦК України. Також в абз. 2 п. 1.7 вказаної постанови зазначено, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. У даній же справі мова йде не про вимогу, а про повідомлення про відступлення прав вимоги, яке надсилається у відповідності до вимог ст. 516 ЦК України. Окрім цього в матеріалах справи наявна копія вимоги позивача від 23.07.2019 № 5490/15/3, яка адресована за місцем проживання відповідача, однак до матеріалів справи не долучено доказів про її відправку відповідачу. Відтак посилання позивача на абз. 2 п. 1.7 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» є безпідставні. Щодо твердження позивача про правомірність нарахування ним інфляційних втрат у зв`язку з тим, що йому передавався борг в гривнях зазначає, що 18.10.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 1550рv17-06. Згідно п. 2.1. даного договору відповідачу надано кредит в розмірі 9700 дол. США. При цьому жодних змін до даного кредитного договору в частині зміни валюти кредитування не укладалось. А отже кредит станом на сьогоднішній день є валютним і нарахування інфляційних втрат на валютну заборгованість чинним законодавством не передбачено. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 49229,63 грн. є неправомірним. Також зазначає, що згідно договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до позивача перейшло право первісного кредитора на суму 95650,20 грн. При цьому за вказаним договором до нового кредитора не переходило право нараховувати відсотки, пені та штрафи за кредитним договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 1550рv17-06. Більше того у своєму відповіді на відзив позивач вказує, що в нього немає генеральної чи індивідуальної Ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій, а це на думку відповідача є додатковим доказом про те, що позивач не має права нараховувати відсотки в розмірі 54218,10 грн., пені в розмірі 34819,84 за валютним кредитним договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 1550рv17-06. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просить стягнути в користь Державної іпотечної установи з відповідача заборгованість в сумі 233917 грн. 77 коп. та стягнути сплачені судові витрати по справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених, у відзиві на позовом та додаткових поясненнях. Не заперечив проти стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, однак просив зменшити розмір заборгованості, визначений позивачем. Судові витрати просив стягнути пропорційно задоволених позовних вимог. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.07.2019 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2020 по даній справі витребувано від позивача Державної іпотечної установи інформацію про структуру переданого їй первісним кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу відповідача [PERSON] згідно договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 № 17/4-В в розмірі 95650,20 грн., в якій вказати непогашену суму основного боргу, суму нарахованих процентів, суму розрахованих пені і штрафів. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2020 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 18.10.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 1550рv17-06, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, повернення, терміновості, платності, у розмірі 9700,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних (а.с. 7-10). Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, одержані за даною угодою, до 18.10.2021. Відповідно до п.п. 3.3.1. п. 3.1. кредитного договору починаючи з квітня 2008 року позичальник зобов`язаний щомісячно погашати суму основного боргу в сумі 59,87 дол. США. Згідно з п. 4.3. кредитного договору позичальник сплачує відсотки щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються відсотки, нараховані за попередній календарний місяць. 01.09.2008 між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 01.09.2008 до кредитного договору, згідно якої процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 встановлена в розмірі 16 процентів річних (а.с. 11). На виконання зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» відкрив відповідачу кредитну лінію в розмірі 9700,00 дол. США, та надав відповідачу в рахунок відкритої кредитної лінії грошові кошти в сумі 5500,00 дол. США, що підтверджується заявою на відкриття кредитної лінії від 17.10.2006, заявою на видачу коштів в рахунок кредитної лінії від 18.10.2006 (а.с. 12-13). В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, на виконання п. 5.1. кредитного договору, 18.10.2006 між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладений договір іпотеки, нотаріально посвідчений 18.10.2006 Вірстюком Т.В., приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № Д-796, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 14-17). 11.02.2015 між ТОВ «Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 616 (а.с. 18-22). Відповідно до п. 1.2. договору відступлення первісний кредитор (банк) відступає, а новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними в додатках до цього договору. Пунктом 2.1. договору відступлення встановлено, що пункт 1.2. цього договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п. 2.1.1. Договору, та однієї з обставин, визначеної п.п. 2.1.2. цього договору або 2.1.3. цього договору або 2.1.4 цього договору. 17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 на офіційному сайті Національного банку України. Таким чином згідно п. 2.1. договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015 чинності договору відступлення в частині відступлення банком та набуття позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором та Договорами іпотеки. Згідно листа від 15.10.2015 № 7357/11/2, реєстру згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів), поданих 16.10.2016, списку № 3847 згрупованих відправлень листів рекомендованих, фіскального чеку вбачається, що позивач Державна іпотечна установа надіслала відповідачу [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги, в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-28). Листом від 23.11.2015 № 3-242100/22658 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надано Державній іпотечній установі довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015. Згідно із п. 649 Додатку 2 до вказаного листа, залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015 становить 95650,20 грн. (а.с. 29-30). 30.11.2018 відповідач [PERSON] частково сплатила позивачу Державній іпотечній установі заборгованість за кредитним договором в сумі 5000 грн. (а.с. 51). Згідно наданих позивачем довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит, розрахунку основної суми боргу та процентів, розрахунку пені, розрахунку інфляційних втрат, станом на 10.07.2019 сума заборгованості складає 233917,77 грн., з яких: 95650,20 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 54218,10 грн. - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 34819,84 грн. - сума пені; 49229,63 грн. - інфляційні втрати (а.с. 50-53). 23.07.2019 Держаною іпотечною установою направлено відповідачу [PERSON] вимогу протягом 10 банківських днів з моменту одержання вимоги повернути достроково кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами, інші нарахування на загальну суму 233917,77 грн. (а.с. 31-33). Як вбачається з копії довідки про отримані доходи, наданої представником відповідача, відповідач [PERSON] працює в КП «Делятинська міська некомерційна лікарня планового лікування та реабілітації на посаді головної медсестри лікарні (а.с. 73). Як вбачається з заяви представника позивача від 01.07.2020, направленої на виконання ухвали суду від 04.06.2020, листом від 23.11.2015 року № 3-242100/22658 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надала довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015. Згідно із п. 649 Додатку 2 до вказаного листа залишок основних зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на 17.09.2015, тобто на дату відступлення права вимоги від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до позивача, становить 95650,20 грн. Отже сума в розмірі 95650,20 грн. є заборгованістю за основним боргом без врахування нарахованих процентів, пені і штрафів. Саме вказана сума і стала базою для нарахування позивачем процентів та інших платежів. Крім цього зазначає, що сума в розмірі 61406,44 грн., яка зазначена в ухвалі суду про витребування доказів, є сумою заборгованості відповідача перед позивачем за період з 11.10.2015 по 10.07.2019, тобто за період з моменту переходу до позивача права вимоги за кредитним договором, до моменту подання позову, про що зазначено в додатку 2 «Рух коштів та розрахунок пені станом на 10.07.2019 (позичальник [PERSON] )» до довідки про стан заборгованості, оригінал якої долучено до позовної заяви. Отже, сума заборгованості в розмірі 61406,44 грн. є лише частиною заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати основного боргу за період з 11.10.2015 по 10.07.2019 із загальної суми саме основного боргу в розмірі 95 650,20 грн., право вимоги за яким перейшло до позивача (а.с. 157-159). Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права: Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань (п. 7.3. договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (п. 3.3.1.3. договору). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності щодо основного боргу та процентів (а.с. 71). Як випливає із руху коштів та розрахунку пені станом на 10.07.2019, заборгованость за Кредитним договором від 18.10.2006 року №1550рv17-06 виникла у відповідача перед позивачем на суму 1306,52 грн. з 11.10.2015, і в подальшому така заборгованість щомісячно зростала. Відповідач дану заборгованість не погашала. Отже право позивача на звернення до суду для отримання погашення кредиту порушено починаючи з 11.10.2015 та закінчилося 11.10.2018. Також закінчився трирічний строк позовної давності для звернення до суду по платежах за період з 11.11.2015 по 10.07.2016. Всього сума коштів, по яким закінчився строк позовної давності, складає 11758,68 грн. Таким чином заборгованість по сумі основного боргу, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, складає 95650,20 грн.-11758,68 грн.=83891,32 грн. Крім того суд дійшов висновку, що позивач нарахував відповідачу проценти за період з 17.09.2015 по 31.07.2016 в розмірі 13561 грн. 10 поза межами трирічного строку позовної давності. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по сплаті процентів, яка складає 54218,10 грн.13561,10 грн.=40656,50 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Розділом 6.6. Відповідальність позичальника передбачено наслідки прострочення повернення кредитних ресурсів/ чи сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню. Згідно розрахунку руху коштів та розрахунку пені станом на 10.07.2019 сума пені складає 34819 грн. 84. (а.с. 52). Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд вважає необґрунтованим та непідтвердженим об`єктивними доказами. Оскільки сторони обумовили у письмовому вигляді сплату штрафів за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, правових підстав для відмови в позові про стягнення штрафів судом не встановлено, тому позовні вимоги про стягнення 34819,84 грн. необхідно задовільнити повністю. Доводи відповідача про неправомірність нарахування відсотків за період вересень 2015 листопад 2018 в розмірі 44780,60 грн. та пені в розмірі 12393,08 грн. за період з 11.07.2018 по 30.11.2018 з огляду на прострочення по сплаті кредитних коштів за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року, яке сталося з вини ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який своєчасно відповідача не повідомив про рахунки, на які необхідно погашати кредит та відсотки суд вважає безпідставними, оскільки не містить жодного доказу у спростування здійсненого розрахунку. Щодо нарахування інфляційних витрат суд виходить з наступного. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначаєтьсяв гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Отже, суд враховує, що предметом укладеного між сторонами кредитного договору 18.10.2006, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.09.2008, є грошові кошти, виражені в іноземній валюті 9700,00 дол. США з визначенням еквіваленту в гривнях, тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таким чином суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 49229 грн. 63 коп. Посилання позивача у відповіді на відзиві на те, що відповідно до договору відступлення позивач отримав право вимоги до відповідача за грошовим зобов`язанням, визначеним у гривні, а тому він має право на інфляційні втрати, є необґрунтованими, оскільки можливість стягнення інфляційних втрат залежить від вираження валюти у самому договорі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: З урахуванням наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору на загальну суму: 159367 грн. 86 коп., з яких: 83891,52 грн. заборгованість по сумі основного боргу; 40656,50 грн. прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 34819,84 грн. сума пені. В задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на суму 74549 грн. 91 коп. необхідно відмовити. Позивачем при подачі до суду позову про стягнення з відповідача заборгованості на суму 233917,77 грн. сплачено судовий збір в розмірі 3508,77 грн. згідно платіжного доручення № 13246 від 22.07.2019. Однак враховуючи, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню - 159367,86 гривень заборгованості за Договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії на користь Державної іпотечної установи, та враховуючи, що позовна заява підлягає до задоволення на 68,13%, за розгляд справи судом з [PERSON] на користь Державної іпотечної\~установи підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2390,53 гривень. На підставі ст. 99 Конституції України, ст. 192, 193, 267, 524, 526, 530, 533, 549, 610- 612, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст.\~1\~ЗУ «Про\~індексацію грошових\~доходів населення»,

Outcome: approved