Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» надає населенню житлово-комунальні послуги, в тому числі відповідачам по справі, які зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира є приватизованою та має особовий рахунок № [NUMBER] . Плата повинна здійснюватися щомісячно за затвердженими у встановленому порядку тарифами. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті спожитих житлово-комунальних послуг, за особовим рахунком Боржників, станом на 01 лютого 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 42986,44 грн. Таким чином у Відповідачів виникли зобов`язання сплатити гроші за спожиту послугу, а Позивача право вимагати від Відповідачів виконання обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг. Боржникам нараховані індекс інфляції у сумі 21833,28 грн., 3% річних 3918,90 грн. Отже, загальний розмір заборгованості складає 68727,62 грн. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» просить суд стягнути з відповідачів на свою користь суму основного боргу станом на 01 лютого 2020 року в розмірі 42986,44 грн., індекс інфляції у розмірі 21822,28 грн. та три відсотки річних у розмірі 3918,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] 13 травня 2020 року до суду надали Відзив на позовну заву, в якому зазначили, що визнають позовні вимоги частково, та зазначають, що за комунальні послуги не сплачували, оскільки фактично їх не отримували, квартиру постійно заливало через неполагоджений дах, під`їзд ніколи не прибирався, як і прибудинкова територія, ремонт не проводився, труби в занедбаному стані. [PERSON] , неодноразово зверталася з даних питань до відповідача, однак жодних позитивних змін не відбувалося, та в неї немає доказів про такі звернення, оскільки вони були усні під час особистого прийому. Відповідно до ч. 2 ст. 68 ЖУ України, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Аналогічна норма викладена в ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилається суд в своєму рішенні, а саме відповідно до частини першої зазначеної статті, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами першою та п`ятою ст. 261 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Позивач просить стягнути заборгованість з січня 2012 року, та звернувся до суду в березні 2020 року, тобто після спливу позовної давності до позовних вимог за період з січня 2012 року до березня 2017 року. Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Просять застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності до вимог за період з січня 2012 року до березня 2017 року та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Зазначають, що визнають заборгованість у розмірі 24681,26 грн. за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року. Таким чином, відповідно до ст. 625 ЦК України нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних повинні бути саме за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Враховуючи, що сплата житлово-комунальних послуг нараховується щомісяця, то індекс інфляції нараховується до кожного чергового платежу. Зазначають, що позивачем здійснено правильний розрахунок, і індекс інфляції за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року складає 2203,03 грн., тому в цій частині позовні вимоги визнають. Також три відсотки річних складають за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року 976,66 грн. Підсумкова заборгованість, яку вони визнають складає 24681,26 грн. за житлово-комунальні послуги, 2203,03 грн., індекс інфляції та 976,66 грн. три відсотки річних. Просять суд, задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 24681,26 грн. за житлово-комунальні послуги, 2203,03 грн. - індекс інфляції та 976,66 грн. - три відсотки річних, у задоволенні іншої частини позовних вимог просять суд відмовити (а.с.61-63, 64). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають частковому задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» є постачальником житлово-комунальних послуг. Договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, але з метою належного обліку вказаних правовідносин було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відсутність договору не звільняє відповідача від оплати за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Положеннями ЦК України, ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачені випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору між сторонами не свідчить про відсутність між сторонами договірних правовідносин щодо надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідачем несвоєчасно сплачуються кошти за спожиті житлово-комунальні послуги. З Розрахунку, наданого КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго», заборгованість за надані позивачем послуги тягнеться з 2012 року, та станом на 01 лютого 2020 року складає 42986,44 грн. (а.с.5-7). Відповідно до вимог ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, судом встановлено, що позивачем надавались відповідачам житлово-комунальні послуги на підставі відкритого особового рахунку, відповідачем використовувались дані послуги для задоволення власних потреб, проте порушувались умови оплати наданих послуг, внаслідок чого за особовим рахунком № [NUMBER] утворилася заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за період з січня 2012 року по 01 лютого 2020 року. Отже позивач має право вимагати від відповідачів оплату заборгованості за надані комунальних послуг з нарахуванням індексу інфляції у сумі 21822,28 грн. та 3% річних у сумі 3918,90 грн. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було заявлено Клопотання про застосування строків позовної давності. Вирішуючи дане питання суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 68 ЖУ України, квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Аналогічна норма викладена в ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на яку посилається суд в своєму рішенні, а саме відповідно до частини першої зазначеної статті, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Стосовно доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова ВСУ від 22.03.2017 року № 6-43цс17). Із розрахунку заборгованості судом було встановлено, що оплата за житлово - комунальні послуги самим позивачем зазначалася періодичними платежами (протягом відповідних місяців року, а відповідач частково сплачував за отримані послуги лише у грудні 2012 року, при цьому суд вважає, що з урахуванням вищевикладеної правової позиції позовна давність не переривалася у зв`язку з частковою сплатою заборгованості, а тому з урахуванням дати звернення позивача до суду, суд приходить до переконання, що з відповідачів слід стягнути заборгованість за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року, з урахуванням строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду у березні 2020 року, однак не в сумі 24681,26 грн., як зазначають позивачі, а в сумі 25550,71 грн., оскільки відповідно до розрахунку нарахованої заборгованості, наданому позивачем вбачається, що заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з березня 2017 року по 01 лютого 2020 року складає 25550,71 грн (а.с.5-7). Отже, у зв`язку з не виконанням обов`язків щодо сплати спожитих послуг, боржнику нараховані, за період з 01 березня 2017 року по 01 лютого 2020 року, індекс інфляції у сумі 2230,03 грн., та 3% річних у сумі 976,66 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 01 січня 2012 року до 01 березня 2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даними вимогами. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп. (а.с.1)., ціна позову була зазначена у сумі 68727,62 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 28757,40 грн. (заборгованість за житлово - комунальні послуги 25550,71 грн. + інфляційні втрати 2230,03 грн.+3% річних 976,66 грн.). Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 41,85 % (( 28757,40 грн. -задоволені вимоги) / (68727,62 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 879,69 грн. (2102,00 грн. - сплачений судовий збір * 41,85 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, у розмірі по 439,85 грн з кожного відповідача (879,69 грн. / 2), оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі наведеного,

Outcome: partial