Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Керівник Мелітопольської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 24.10.2017 №8-4511/15-17-СГ, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером: 2323081500:01:036:0016, що розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту); зобов`язати [PERSON] повернути на користь Головного управління Держгеокадостру в Запорізькій області (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095, код ЄДРПОУ 39820689) земельну ділянку загальною площею 2,0 га з кадастровим номером: 2323081500:01:036:0016 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1437196923230), що розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту); стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та [PERSON] на користь прокуратури Запорізької області кошти, витрачені на сплату судового збору по 2627, 50 грн.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.10.2016 Головним управлінням Держгеокадастру в області (далі - Відповідач-1, Управління) зареєстровано клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, розташованої на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Також, у клопотанні [PERSON] заявив, що не приймав участі у безоплатній приватизації земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За результатами розгляду вказаного клопотання, наказом Управління від 24.01.2017 №8-230/15-17-СГ [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району (за межами населених пунктів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Наказом Відповідача-1 від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 2323081500 :01:036:0016, яка розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту). На підставі зазначеного наказу, 12.12.2017 за № 23923320 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1437196923230). Разом з цим, місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Вознесенської сільської ради №7 тридцять третьої сесії четвертого скликання від 24.03.2006 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 6140,06м2 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (рілля) Вознесенської сільської ради, розташованої за адресою: [ADDRESS] (продовження городу). Надано [PERSON] земельну ділянку площею 6140,06м2 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] (продовження городу) у приватну власність. Видано [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю. Отже,вищевказаний наказ Управління від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка поверненню на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Спірна земельна ділянка вибула з державної власності внаслідок протиправного використання [PERSON] два рази права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. [PERSON] при зверненні до відповідного органу влади не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ прийнятий з порушенням норм ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, а отже є таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню. У разі визнання незаконним та скасування наказу Відповідача-1, фактично у [PERSON] відпаде право власності на землю, тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області через механізм ст. 1212 Цивільного кодексу України. 17.03.2020 на адресу суду від представника Відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що розглядаючи подане клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, у Головного управління були відсутні підстави для відмови у задоволенні зазначеного клопотання у зв`язку з наступним. Так, згідно норм ст.118 ЗК України, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. В клопотанні заявником було вказано, що ним не було використано права на безоплатну приватизацію земельної ділянки за відповідним цільовим призначенням. Виходячи із вищезазначених обставин, у Головного управління були відсутні підстави для відмови у задоволенні вказаного клопотання. Також, положенням ЗК України не передбачені підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою. Тому, вважають, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» не підлягає скасуванню. Просили повністю відмовити у задоволені позовних вимог керівника місцевої прокуратури Запорізької області. 15.04.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Так, земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 2323081500:01:036:0016, що знаходиться на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту вибула з державної власності внаслідок протиправного використання [PERSON] два рази права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд заяви [PERSON] про передачу спірної земельної ділянки у власність, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відповідно до вимог ч. 8 ст. 118, ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій» мало відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити [PERSON] у передачі спірної земельної ділянки у власність. Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ прийнятий з порушенням норм ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, а отже є таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню. З огляду на вказане, позовні вимоги місцевої прокуратури є обґрунтованими, просили задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в межах доводів позовної заяви та просив про їх задоволення. У судовому засіданні представник Відповідача-1 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність для цього законних підстав, зазначав, що платив гроші за приватизацію земельної ділянки. Стосовно того, що ним два рази використано право на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання не заперечував. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2016 Відповідачем-1 зареєстровано клопотання [PERSON] про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, розташованої на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (а.с.29). Також, у клопотанні [PERSON] заявив, що не приймав участі у безоплатній приватизації земельних ділянок з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За результатами розгляду вказаного клопотання, наказом Управління від 24.01.2017 №8-230/15-17-СГ [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району (за межами населених пунктів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.28). Наказом Відповідача-1 від 24.10.2017 № 8-4511/15-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 2323081500:01:036:0016, яка розташована на території Мордвинівської с:пьської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту)(а.с.30). На підставі зазначеного наказу, 12.12.2017 за № 23923320 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1437196923230)(а.с.25-27). Приписами ст. 14 Конституції України гарантується право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Частинами 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116). Частиною 4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. У ст. 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектарів. Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у ст. 118 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ст. 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Системний аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення кінцевого результату у вигляді отримання земельної ділянки у приватну власність. Разом з тим, відповідач [PERSON] раніше вже скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме: рішенням №6 Вознесенської сільської ради двадцять шостої сесії четвертого скликання від 17.10.2005 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у приватну власність, площею 6140,06м2, розташованої в [ADDRESS] , для ведення селянського господарства (продовження городу) (а.с.32). Рішенням Вознесенської сільської ради №7 тридцять третьої сесії четвертого скликання від 24.03.2006 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 6140,06м2 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (рілля) Вознесенської сільської ради, розташованої за адресою: [ADDRESS] (продовження городу). Надано [PERSON] земельну ділянку площею 6140,06м2 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] (продовження городу) у приватну власність(а.с.34). 12.07.2006 [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 6140,06м2 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Тобто, громадянин [PERSON] , подаючи вперше заяву до органу виконавчої влади про отримання землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого господарства та оформивши всі необхідні документи, достовірно усвідомлював та бажав завершення процедури безоплатної приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення, подав відповідний пакет документів до Вознесенської сільської ради для його затвердження та очікував на кінцеве рішення, яке є необхідним для остаточного набуття права власності на землю даного цільового призначення. У зв`язку з цим, саме з 17.10.2005 у [PERSON] відповідно виникли правомірні очікування набуття і оформлення права приватної власності на земельну ділянку в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області для ведення особистого селянського господарства. За Конституційним принципом верховенства права (ст. 8 Конституції України) - громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом». Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Частиною 4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Отже, станом на момент подання [PERSON] вдруге аналогічної заяви, але вже до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства вже існували обґрунтовані перешкоди у повторній реалізації ідентичних прав на землю. Ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Але, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено не вичерпний перелік підстав для відмови громадянам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а звертає увагу на те, що «подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (п. 68). За таких обставин, розглядаючи заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області формально вирішило таку заяву, не перевіривши її змісту щодо реалізації заявником раніше права на отримання безкоштовно землі для ведення особистого селянського господарства у порядку безоплатної приватизації. У той же час, пп. 4, 8 п. 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 308 від 17.11.2016, передбачено, що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства; одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань. Так, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний та якомога послідовніший спосіб, зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок, сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України»). З огляду на викладене, на момент прийняття 24.10.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області наказу №8-4511/15-17-СГ у цього суб`єкта владних повноважень мали б бути обґрунтовані сумніви стосовно правомірності дій фізичної особи, спрямованих на повторне безоплатне отримання землі всупереч ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, що слугувало самостійною окремою підставою для відмови у затвердженні поданого проекту землеустрою та відмови у наданні спірної ділянки у приватну власність безкоштовно. Як зазначалося вище, Верховний Суд акцентує увагу на тому, що у разі відмови у прийнятті будь-яких рішень у сфері земельних відносин на користь громадян, то відповідний орган, встановивши таку самостійну підставу, яка не визначена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, повинен навести усі підстави правомірної відмови, що свідчитиме про дотримання приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, за якими «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». В світлі повторного отримання фізичними особами рішень, на підставі яких надається право розробити певну документацію із землеустрою на земельні ділянки, необхідно застосовувати наступне правило: «Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність» (постанова Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Жодна зі сторін даного спору в судових засіданнях не заперечувала факту отримання спірної землі на підставі саме наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №8-4511/15-17-СГ від 24.10.2017. Як зазначалося вище, процедура оформлення права приватної власності на земельні ділянки включає в себе певний порядок та послідовність дій та рішень, який складається із дотримання строків подання документів, їх розгляду, затвердження документів та здійснення державної реєстрації прав на нерухомість. Отримання рішення (наказу) органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою та надання у приватну власність громадянину земельної ділянки є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок та є передумовою для звернення такого громадянина до суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень про надання у приватну власність громадянину земельної ділянки (кінцевий етап) надає безперешкодне право реалізувати його через офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття речового права на земельну ділянку шляхом реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким визначаються умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі - Порядок). Пунктами 6, 8 Розділу «Загальний порядок проведення державної реєстрації прав» Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис. Під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви (п. 10 Розділу «Загальний порядок проведення державної реєстрації прав» Порядку). Згідно з п. 11 Розділу «Загальний порядок проведення державної реєстрації прав» Порядку визначено, що формування та реєстрація заяв проводиться в порядку черговості звернення заявників до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Так, [PERSON] , достовірно знаючи що він вдруге по одному виду використання землі (для ведення особистого селянського господарства) отримав наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 24.10.2017 №8-4511/15-17-СГ, яким затверджено проект землеустрою та передано у його власність земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером: 2323081500:01:036:0016, що розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту), подав державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав на вищевказану земельну ділянку. Судом не залишено поза увагою вищевказаний факт недобросовісності дій [PERSON] , який був направлений на повторне набуття права приватної власності на земельну ділянку по одному виду використання землі. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Під час первинного формування та проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі визначалися координати такої землі та її місцерозташування. Згідно з ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Тому, у відповідній технічній документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок містяться кадастрові плани із координатами ділянок, які існували до їх об`єднання, та кадастрові плани, на яких зображено місце розташування ділянок, з яких сформувалася нова ділянка. З указаного очевидним є те, що під час повернення спірної земельної ділянки цілком можливо встановити територію і місцезнаходження ділянки, яка незаконно передана у приватну власність фізичній особі - [PERSON] . Витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Отже, оскільки всупереч вимог ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] при отриманні у власність земельної ділянки не врахував, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 2,0 га з кадастровим номером: 2323081500:01:036:0016, що розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту), вибула із земель запасу державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизації земельної ділянки площею 6140,06м2, розташованої в [ADDRESS] , для ведення селянського господарства (продовження городу), а ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відповідно до вимог ч. 8 ст. 118, ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій» належним чином не перевірило та не відмовило у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону. З огляду на викладене, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 24.10.2017 №8-4511/15-17-СГ, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером: 2323081500:01:036:0016, що розташована на території Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (за межами населеного пункту) підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а земельна ділянка поверненню у державну власність. Щодо підстав для представництва саме прокурором інтересів держави суд зазначає наступне. Неодноразово Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц). Тобто, фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Суд враховує, що в силу вимог ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 2, 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, прокурор звертається до суду з позовами в інтересах держави, у випадках порушення прав та законних інтересів держави. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення закону не лише набувачем земельної ділянки, а й органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією земельною ділянкою- ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, яке реалізує повноваження розпорядника земель державної власності на території Запорізької області. Фактично у даному випадку в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області поєднується і розпорядник земельної ділянки, і орган контролю який одночасно не може виступати і позивачем, і відповідачем. У постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 вказано, що надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Крім того, Європейський суд з прав людини, із урахуванням фактичних обставин справи, рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави - відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування ст. 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна. За замістом усталеної практики Верховного Суду, прокурор не може замінювати лише належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів. У свою чергу, повторна приватизація ділянок та вибуття таких земель з володіння держави з порушенням вимог закону, ставить їх, відповідачів і третіх осіб, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Враховуючи положення ст. ст. 13, 14, 19 Конституції України, можна дійти висновку, що правовідносини, пов`язані з вибуттям-земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Зобов`язання повернення спірної земельної ділянки відповідачем [PERSON] відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Вирішуючи питання про судові витрати, суд відповідно до вимог ст. 133, 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову та заяви про забезпечення позову з обох відповідачів, а саме із Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та [PERSON] по 2627,50 гривень з кожного.

Outcome: approved