Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог зазначило, що відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], яка знаходиться на балансі позивача. Відповідач з травня 2017 року в квартирі не проживає, догляд за нею не здійснює, житлово-комунальні послуги за квартиру не сплачує. Повязуючи відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше шести місяців з неповажними причинами, позивач просить суд на підставі ст.ст.71,72 ЖК України визнати його втратившим право користування цією квартирою. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала і, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, просила суд позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач позов не визнав і суду пояснив, що в 2009році йому у звязку з тим, що будинок, у якому він проживав раніше, згорів під час пожежі, було видано ордер на однокімнатну квартиру №8 в будинку №24 по пров.Тітова в м.Димитров (Мирноград). Так як вказана квартира була непридатною для життя, він спочатку за власний рахунок здійснив в ній ремонт, а потім разом зі співмешканкою переїхав у цю квартиру. Потім в 2012 році його засудили, і він тривалий час відбував покарання в місцях позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі влітку 2016року. Повернувшись додому, він побачив, що в квартирі були виламані двері, не було опалювальних приладів і сантехніки, була відсутня вода. Тоді ж від мешканців будинку він дізнався, що будинок до того ж знаходиться в аварійному стані і підлягає зносу. Коли він звернувся до виконкому Мирноградської міської ради, йому підтвердили цю інформацію і сказали, що ремонтні роботи робити в квартирі не варто, так як будинок буде знесено, а мешканців буде розселено. Тоді ж йому було запропоновано написати заяву на отримання іншого житла. Восени 2017 він поїхав на заробітки в Москву, а, повернувшись додому в травні 2018, він знову звернувся в виконком, де йому пообіцяли протягом місяця надати іншу квартиру, але квартиру йому так і не надали, а пізніше він дізнався, що його через суд в заочному порядку було визнано втратившим право користування квартирою. Не погодившись з судовим рішенням, він звернувся до суду з заявою про скасування цього рішення, вказавши, що судових повісток він жодного разу не отримував, так як в квартирі через її непридатність для проживання та аварійність будинку він не жив. Вказуючи на зазначені обставини та відсутність у нього будь-якого іншого житла, просив суд у задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно ордеру №305 від 21.10.2009року є наймачем однокімнатної квартири,розташованої за адресою: [ADDRESS], житловою площею 15,4 кв.метри. Зареєстрований в даному приміщенні з 02.04.2010року (а.с.4,6). Квартира була надана йому згідно рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 21.10.2009року №630, в якому сказано, що зазначене житло він відновив за власні кошти (а.с.94). Згідно акту\~обєднання співвласників\~багатоквартирного будинку\~«Успіх» м.\~Мирноград від\~27.11.2017\~року,\~відповідач [PERSON]\~в спірній\~квартирі не\~проживає з\~травня 2017\~року (а.с.3). Як вбачається з акту технічного огляду квартири від 09.11.2017року, в квартирі відсутні прилади центрального опалення, пошкоджені вікна і металеві вхідні двері, а труби центрального опалення проходять через квартиру транзитом (а.с.7). В судовому засіданні відповідач суду пояснив, що саме такий стан квартири був, коли він повернувся додому з місць позбавлення волі. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні і показаннями його брата - свідка [PERSON], який суду пояснив, що коли брат знаходився у місцях позбавлення волі, він його попросив навідатися в квартиру, так як в той час в його квартирі ніхто не жив. Коли він прийшов в квартиру, то побачив, що двері квартири були виламані, сантехніка була розбита і від сусідів він дізнався, що вони забили двері братової квартири, щоб там не збирали люди, які ведуть антисоціальний спосіб життя. Йому відомо, що брат звертався за допомогою до міської ради, де йому пообіцяли надати інше житло, так як будинок, в якому знаходилася квартира брата, був в аварійному стані. Пізніше брат поїхав на заробітки до Росії, а коли повернувся, то його будинок було знесено, а житла йому так і не надали. \~ \~ \~ \~Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON]\~ суду\~пояснила,\~що вона\~працює головним\~спеціалістом комунального\~господарства Мирноградської\~міської ради. В березні 2016року будинок №24 по пров.Тітова в м.Мирноград, в якому знаходилася квартира відповідача, був визнаний таким, що не відповідає санітарним нормам, з огляду на що він підлягав зносу. Відповідача, як і інших мешканців цього будинку, було повідомлено про необхідність підшукання інших квартир для проживання. Коли зясовували мешканців будинку, яким слід було надати інше житло, встановили, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживав, так як на той час відбував покарання в місцях позбавлення волі. В жовтні 2017році на особистому прийомі відповідача було повідомлено про те, що коли він знайде варіанти рівноцінного житла, комісія їх розгляне, і міська рада за кошти державного бюджету придбає йому житло. Також його було попереджено, що житло не може бути дорожчим аніж 72000грн. без урахування додаткових витрат. Виконком мешканцям аварійного будинку власних варіантів житла не пропонував. В грудні 2017року усі мешканці, які самостійно знайшли собі житло, були переселені до інших будинків, а відповідач житла собі не знайшов. У листопаді 2018року він приходив на прийом до міського голови і йому обіцяли надати житло, проте до теперішнього часу житла йому не надано. Вислухавши доводи сторін і вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Частиною 4\~статті 9 Житлового Кодексу України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо буде встановлено, що вона не проживає у житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. \~ \~ \~ \~У справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Частина третя ст.71 ЖК встановлює виключення, при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем понад шість місяців. До них, зокрема, відноситься взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, відповідач з місць позбавлення волі звільнився 29.06.2016року. На той час квартира, в якій він проживав, була непридатна для проживання, а будинок, в якому вона розташована, згідно показань свідка [PERSON], вже був визнаний таким, що не відповідає санітарним нормам і підлягав знесенню. Таким чином, позивачем не доведено, що не проживання відповідача у квартирі №8 будинку №24 по пров.Тітова в м.Мирноград було викликано не поважними причинами, тому суд відхиляє доводи позивача в цій частині і не бере до уваги як докази акти ОСББ «Успіх» від 09.11. та 27.11.2017року про не проживання відповідача у вказаній квартирі з травня 2017року. При цьому суд зазначає, що параграфом 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене право на повагу до житла, яке охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла, що покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на її наймача (справа «Ларкос проти Кипру» від 18.02.1999). Параграфом другим ст.8 Конвенції чітко визначено підстави, за яких утручання держави ту використання особою прав, зазначених у параграфі 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. \~ \~ \~ \~Приймаючи рішення у даній справі, суд, як орган, якому при розгляді справи надані широкі межі для розсуду, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням згідно ст.ст.71,72 ЖК України, що тягне за собою відмову у задоволенні позову. На підставі ст.ст.71,72 ЖК України,

Outcome: dismissed