Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 18.12.2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги мотивує тим, що 30.09.2019 року вона разом зі своїм братом [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина складається з домоволодіння по [ADDRESS] , до складу входить житловий будинок загальною площею 84, 7 кв.м., жилою площею 45, 6 кв.м., та побутові споруди. Будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Охтирським відділом комунального господарства 27.04.1966 року, зареєстрованого в Охтирському бюро технічної інвентаризації 29.04.1996 року за №8875 в реєстровій книзі за №4803. Приватизацію земельної ділянки її батьком було розпочато, але не завершено з огляду на наявність можливого спору з співвласниками суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , так як суміжна межа між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , що зазначена в плані зовнішніх меж земельної ділянки державних актів на право власності на земельну ділянку відповідачів від 22.04.2011 року серії ЯЛ№350151 та ЯЛ№350152, що належить їм на праві спільної часткової власності, проходить по сараю, який позначений літерою «Б» та погрібу «Г», які на праві власності належали [PERSON] і не відповідає порядку фактичного користування земельними ділянками, що склався протягом тривалого часу. Зазначений спір був предметом судового розгляду, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2012 року, державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів [PERSON] та [PERSON] визнані недійсними, на підставі чого державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідачів скасовано 30.12.2015 року. 29.11.2019 року стало відомо про повторну реєстрацію за відповідачами права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] :12:007:0004 за адресою [ADDRESS] . Співставлення часу державної реєстрації права власності на ѕ частини земельної ділянки [ADDRESS] на ім`я [PERSON] від 07.02.2017 року та на ј частину на ім`я [PERSON] від 07.02.2017 року, дати державної реєстрації земельної ділянки, а також виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, свідчить про збереження підстав, що унеможливлюють безперешкодне користування і оформлення прав на земельну ділянку під домоволодінням [ADDRESS] спадкоємцями [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на викладене, просить визнати незаконними та скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] :12:007:0004, а саме на ѕ частини земельної ділянки по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , номер запису про право власності 18984858 від 07.02.2017 року та на ј частину на ім`я [PERSON] , номер запису про право власності 18984937 від 07.02.2017 року. Процесуальні дії у справі. 08.01.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а. с. 49). 14.01.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду на 24.02.2020 року (а. с. 58). 24.02.2020 року розгляд справи відкладено на 22.04.2020 року. Короткий зміст відзиву відповідачів. 11.03.2020 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, пославшись на те, що позивачка та її батько [PERSON] , який на даний час помер, неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовними вимогами, в задоволенні яких було відмовлено. [PERSON] не мав права власності на земельну ділянку, на якій розташоване її домоволодіння, хоча мав можливість скористатися правом на її приватизацію, починаючи з 1993 року. Вони вважають, що стороною позивача обрано невірний спосіб захисту свого права. Замість того, щоб приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться їх домоволодіння, позивачка намагається скасувати право власності на їхні земельні ділянки та позбавити їх права власності. Після набрання чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про державний земельний кадастр» за новими правилами відповідачі в межах чинного законодавства здійснили перереєстрацію земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що належить їм (починаючи з 1993 та 1998 років) на підставі чинних цивільно-правових актів у відповідності до нового законодавства. Враховуючи те, що на підставі скасованих судових рішень державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] скасовано незаконно, відповідачі звернулись до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно для відновлення реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.09. 2015 року у цивільній справі №583/1786/15-ц 2/583/768/15, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.09. 2015 року залишено без змін позовні вимоги [PERSON] щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] , на підставі раніше скасованих державних актів на неї, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] задоволені частково. Буди обізнаною, що відповідачами подано касаційну скаргою, [PERSON] звернулась із заявою до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки. 27.04.2016 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.09. 2015 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 24.11.2015 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд, а тому 07.02.2017 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно було відновлено запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідачів на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 5910200000:12:007:0004, а не проведено її повторну реєстрацію. Відповідачі зазначали, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку жодним чином не впливає на приватизацію суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] , та не завдає ніяких перешкод для набуття позивачем свого права. Посилаючись на те, що у позові відсутні обґрунтування та належні докази порушення відповідачами права позивача на приватизацію земельної ділянки, на якій розташоване успадковане після смерті батька [PERSON] та [PERSON] домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідачі просили вирішити питання щодо стягнення з позивачки на їх користь судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в сумі 5000,00 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.03.2020 року у зв`язку із звільненням головуючого судді у відставку вказану справу передано для розгляду судді Ярошенко Т. О. (а. с. 104). 01.04.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області вказану справу прийнято до провадження, призначено справу до розгляду на 22.04.2020 року без виклику сторін (а. с. 105). 22.04.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області вказаний позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а. с.118). 30.04.2020 року на виконання вказаної ухвали суду представником позивачки надано заяви про усунення недоліків (а. с. 126-132). 04.05.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області вказану справу призначено до розгляду на 19.05.2020 року без виклику сторін (а. с. 133). Позивачка про розгляд справи повідомлена, про що в справі мається розписка (а. с. 154). Відповідачка [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги не визнає, просить справу розглядати без її участі (а. с. 112). Представники відповідачів виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області та Охтирської міської ради Сумської області надали заяви, в яких вказують, що позовні вимоги залишають на розсуд суду. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, а ухвалою про прийняття справи до провадження, судом вирішено справу розглядати без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом . Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2012 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] , виданий 22.04.2011 року на ім`я [PERSON] серія ЯЛ № 350152 , та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, розташовану по [ADDRESS] , виданий 22.04.2011 року на ім`я [PERSON] серія ЯЛ № 350151 (а. с. 29-35). Крім того, як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 27.04.2016 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 12 грудня 2013 року № 8962468 про державну реєстрацію права власності на 75/100 частини земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, за [PERSON] . Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 12 грудня 2013 року № 8966000 про державну реєстрацію права власності на 25/100 частини земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, за [PERSON] . Скасовано реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, розташованої по [ADDRESS] (а. с.88-90). На підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.09. 2015 року №583/1786/15-ц, яке ухвалою апеляційного суду Сумської області залишено без змін, скасовано державним реєстратором рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 12 грудня 2013 року № 8966000 та №8962468 про державну реєстрацію права власності на 25/100 частини земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, за [PERSON] [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51293972 від 30.12.2015 року (а. с. 36). Вищевказане рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2015 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 24.11.2015 року скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27.04.2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 88-90). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2016 року по справі № 583/1786/15-ц, провадження № 2/583/627/16 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про скасування реєстрації державних актів (а.с. 91-92). В зв`язку з чим, як вказують у відзиві відповідачі [PERSON] , [PERSON] за їх зверненням (а.с. 86) 07.02.2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області Гула В. В. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, ѕ частини за [PERSON] та ј частину за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , номери запису про право власності 18984858 та 18984937, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №190804288 від 29.11.2019 року (а. с.37-38). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.09. 2012 року встановлено, що план зовнішніх меж земельної ділянки, який зазначений в технічній документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, розробленій Охтирським відділенням Сумської філії ПП «Бюро землевпорядного проектування», та відповідно в державних актах на право власності на земельну ділянку від 22.04.2011 року серії ЯЛ №350151 та ЯЛ № 350152, що належать [PERSON] та [PERSON] не відповідають фактичному використанню земельних ділянок, оскільки зазначена на плані суміжна межа між земельними ділянками по [ADDRESS] по господарським будівлям [PERSON] Встановлена межа між земельними ділянками по [ADDRESS] при видачі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку від 22.04.2011 року серії ЯЛ №350151 та ЯЛ № 350152, [PERSON] та [PERSON] порушує право [PERSON] , оскільки проходить по належним йому господарським будівлям літера Б, Г і [PERSON] позбавлений можливості користуватися тією частиною земельної ділянки, на якій розташовані дані господарські будівлі. А тому державні акти на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] від 22.04.2011 року серії ЯЛ № 350151 та ЯЛ № 350152, [PERSON] та [PERSON] є незаконними та були скасовані (а.с .29-35). Вказана обставина встановлена судовим рішенням в іншій цивільній справі № 2-67/2012, яке набрало законної сили, зокрема, рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11 вересня 2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 жовтня 2012 року залишене без змін (а.с.29-35). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 918, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті батька [PERSON] спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться [ADDRESS] , розташованого на земельній, що у приватну власність не передавалась. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, житловою площею 45,6 кв.м., загальною площею 84,7 кв.м., зазначений під літерою А-1Ж, та побутові споруди: житлова прибудова А1-1Ж, прибудова а, погріб а1, ганок а2, сарай Б, літня кухня б, прибудова б1, погріб Г, огорожа № 1-2, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Охтирським відділом комунального господарства 27.04.1966 року, зареєстровано в Охтирському бюро технічної інвентаризації 29.04.1966 року в реєстровій книзі за № 4803, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9). Мотиви суду. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч.4 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Згідно п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема щодо наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Аналогічне положення міститься у пункті 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок №1127). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В пункті 5.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі № 915/127/18, провадження № 12-184гс18, зазначено, що якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Тому за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності відповідачем є не суб`єкт держаної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з нормами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом ст. ст. 216, 236 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконними та скасування записів державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що запис про право власності №18984858 від 07.02.2017 року на 3/4 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та запис №18984937 від 07.02.2017 року на ј частину вказаної земельної ділянки здійснений на ім`я [PERSON] , здійснений за зверненням вказаних осіб суб`єктом державної реєстрації прав правомірно з урахуванням вищевикладеного, але вказаний запис порушує права та інтереси позивачки [PERSON] , так як здійснений на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, які рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.09.2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Сумської області 11.10.2012 року залишено без змін, визнані судом недійсними, а тому вказані записи підлягають скасуванню. При цьому суд зазначає, що право позивача буде в достатній мірі відновлено шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію права, оскільки наявність такого запису порушує інтереси та права позивача. В даному випадку належними відповідачами є особи, щодо прав яких здійснено такий запис, а саме [PERSON] та [PERSON] . Аналогічна правова позиція зазначена у п.5.18 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04 вересня 2018 року, про що зазначено вище. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано заяву про закриття провадження у зв`язку з тим, що набрали законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, однак, суд вказану заяву не приймає до уваги, оскільки відповідачами у підтвердження вказаної заяви не додано судового рішення, що набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а додані копії позовних заяв, які не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у підтвердження вказаної заяви; рішення Охтирського міськрайонного суду від 25.10.2016 року, постанова Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2017 року та ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року не впливають на вирішення вказаної справи (а. с. 91-96). Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи зібрані у справі докази в цілому, так і кожний доказ окремо, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручання у права сторін з урахуванням наданих доказів, оскільки державні акти [PERSON] та [PERSON] визнані рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11.09.2012 року недійсними і дане рішення набрало законної сили, а тому запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5910200000:12:007:0004, що знаходиться по [ADDRESS] , власниками якої ѕ частини земельної ділянки є [PERSON] та ј частини вказаної земельної ділянки належить [PERSON] , які були здійснені державним реєстратором 07.02.2017 року підлягає скасуванню. В іншій частині позову відмовити. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що відповідно до Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України, згідно з якою витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги. В постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 301/1894/17 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на зазначене, суд, з урахуванням наданих доказів, відповідності понесених позивачкою витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також тривалості розгляду даної справи, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачкою всупереч зазначеним вимогам не надано суду договору про правничу допомогу та квитанції про сплату нею коштів адвокату в сумі 5000 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів, а саме [PERSON] та [PERSON] , як зазначено судом вище, в дольовому порядку з кожного підлягають стягненню судові витрати за сплачений позивачкою судовий збір за вимогу про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Понесені відповідачами судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв`язку із задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial