Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е., Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованому за адресою [ADDRESS] , укладений 04.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., та вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачу [PERSON] належало право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.08.1999 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Курочкіним О.О. Позивач [PERSON] , [INFO] , з 2001 року має зареєстроване місце постійного проживання в зазначеному будинку, як донька власника [PERSON] . Позивач [PERSON] постійно проживає у вказаному будинку, несе тягар його утримання, ставши повнолітньою, а саме: здійснює поточні ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Відповідач [PERSON] чинив перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком позивачу [PERSON] , намагався зняти її з реєстрації та виселити. В Крюківському районному суді м. Кременчука розглядалися численні спори щодо вказаного нерухомого майна. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.02.2017 року, яке набрало законної сили, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та її матері [PERSON] у вільному та безперешкодному користуванні та проживанні у вказаному будинку. У березні 2019 року [PERSON] вкотре звернувся до суду з позовом до [PERSON] та її матері [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні вказаним будинком. Але 04.06.2019 року [PERSON] подав суду заяву про залишення вказаного позову без розгляду та в той же день уклав фіктивний договір купівлі-продажу належної йому частини житлового будинку, з метою перешкоджання [PERSON] користуватися на законних підставах вказаним будинком та її виселення. Так, [PERSON] без повідомлення користувача [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності 1/2 частину будинку, уклавши відповідний договір купівлі-продажу, посвідчений 04.06.2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. При укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] подав нотаріусу технічний паспорт, виготовлений КП «МБТІ» 10.08.2011 року, де не було зазначено наявність самочинного будівництва на території домоволодіння, чим ввів в оману нотаріуса, що посвідчував договір, та покупця [PERSON] про відсутність в об`єкті продажу самочинних перебудов, прибудов, перепланувань, переобладнань. Крім того при укладенні Договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] ввів в оману нотаріуса та нового покупця про відсутність у третіх осіб права користування об`єктом продажу. В договорі купівлі-продажу житлового будинку від 04.06.2019 року суттєво занижена вартість проданої [PERSON] частини житлового будинку з господарськими будівлями. При укладенні договору [PERSON] не передав ключі від будинку новому власнику майна, не підтверджено і передачу грошових коштів від покупця продавцю. Наведені обставини вказують, що [PERSON] та [PERSON] уклали фіктивний договір купівлі-продажу, який укладено без створення настання зазначених у ньому правових наслідків, а був укладений з метою виселити позивача [PERSON] з будинку, позбавивши її права користування, шляхом відчуження її батьком житлового будинку іншій особі. Також [PERSON] при укладенні договору ввів в оману нотаріуса та покупця, зазначивши, що предмет договору купівлі-продажу у спорі не перебуває, щодо нього не ведуться судові спори, в ньому не проживають (не зареєстровані) неповнолітні та малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи, прав користування у них чи третіх осіб немає, в об`єкті продажу не здійснювались самочинно будь-які перебудови, прибудови, перепланування та переобладнання. Таким чином відповідач [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу житлового приміщення порушив права своєї доньки [PERSON] , яка має постійне зареєстроване місце проживання в цьому приміщенні та не має права власності чи права користування на інше житло. Оскільки [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку її батька [PERSON] на законних підставах, виконувала свої обов`язки по проживанню в будинку, зазначені в ст. 156 ЖК України, дбайливо ставилась до житлового приміщення та господарських будівель, належно оплачувала комунальні послуги, тому оспорюваний нею правочин порушує її права на користування вказаним житловим будинком. Оскільки на території домоволодіння є самочинне будівництво, що суттєво змінює предмет відчуження та не дає цілісного поняття про його родові ознаки, чим вводить в оману покупця та інших заінтересованих осіб, що є підставою для визнання цього договору купівлі-продажу недійсним. За таких обставин [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] , укладений 04.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., та вилучити відповідний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, просила стягнути з відповідача судові витрати на судовий збір. Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.08.2019 року повернуто представнику позивача [PERSON] адвокату Єрмоленко О.В. заяву про забезпечення позову. (а.с. 78-79). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Єрмоленко О.В. про забезпечення позову. (а.с. 93-95). Зазначена ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2019 року була оскаржена в апеляційному порядку позивачем [PERSON] . Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2019 року залишено без змін ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.08.2019 року. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.09.2019 року відкрито провадження у справі №537/3429/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е., Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, з дотриманням правил виключної підсудності, визначених ст.30 ЦПК України. Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. (а.с. 100-101). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.06.2020 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , якому також належить право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Позиції учасників в судовому засіданні. 17.12.2019 року в судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Єрмоленко О.В. підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити з наведених підстав. В подальшому адвокат Єрмоленко О.В. подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Позивач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Лукій В.В., представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсними договору купівлі-продажу житлового будинку. Зазначили, що [PERSON] з дотриманням положень закону розпорядився майном, що належало йому на праві власності. Укладення оспорюваного договору мало настання реальних правових наслідків. Проте позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] чинили перешкоди попередньому власнику [PERSON] та новому власнику [PERSON] у володінні та користуванні житловим будинком. Не відповідають дійсності твердження позивача [PERSON] про те, що покупець [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу житлового будинку в частині сплати грошових коштів за придбаний житловий будинок з господарськими будівлями, а продавець [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором в частині передачі новому власнику ключів від будинку. Також безпідставними є твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] ввів в оману покупця [PERSON] та нотаріуса щодо відсутності у об`єкта продажу самочинних перепланувань, прибудов тощо, про відсутність у третіх осіб права користування вказаним житловим будинком. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі, а також письмові пояснення щодо суті спору. [PERSON] стверджував, що він, як власник частини житлового будинку з господарськими будівлями, за згодою іншого співвласника, розпорядився належним йому майном на власний розсуд, що відповідає положенням ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України, ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, 04.06.2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу належної йому частини житлового будинку з господарськими будівлями. Вартість на момент продажу 1/2 частини житлового будинку, належного [PERSON] , була визначена в розмірі 132817 грн. на підставі попередньо проведеної оцінювачем оцінки. При укладенні договору купівлі-продажу частини житлового будинку з господарськими будівлями не було враховано вартість будівельних матеріалів в розмірі 122271 грн., які були використані для прибудови, оскільки вони не були предметом укладеного договору. При укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] скористався технічним паспортом на житловий будинок, наданий другим співвласником [PERSON] , оскільки після розірвання шлюбу його колишня дружина [PERSON] з неприязних відносин викрала належний йому технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями. Відповідно до п.6 договору на час здійснення правочину неповнолітні, малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не були зареєстровані в належній [PERSON] частині житлового будинку. Позивач [PERSON] на момент укладення договору не відносилася до вказаної категорії осіб. На момент укладення договору не велося спорів щодо предмету договору. Предметом цивільної справи №537/1271/19 було усунення перешкод у користуванні житловим будинком, а отже не має відношення до укладення правочину про купівлю-продаж нерухомого майна. За таких обставин відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ним та [PERSON] 04.06.2019 року. Відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, подала заяву про розгляд справи без її участі, а також письмові пояснення щодо суті спору за змістом аналогічні наведеним вище поясненням відповідача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Савічев О.О. не з`явився в судове засідання, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] підтримала позов своєї доньки [PERSON] , просила його задовольнити з наведених в ньому підстав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е. та Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не з`явилися в судове засідання, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не з`явився в судове засідання, подав письмові пояснення, в яких просив позов [PERSON] розглянути без його участі, відмовити в його задоволенні. [PERSON] повідомив, що йому належить право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина домоволодіння належить [PERSON] . Попереднім співвласником цієї частини домоволодіння був [PERSON] . Проте в червні 2019 року [PERSON] продав належну йому частину домоволодіння [PERSON] . Так, [PERSON] був присутній у нотаріуса при оформленні між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу частини домоволодіння, надав свою згоду на укладення договору. [PERSON] при оформленні договору надав нотаріусу належний йому технічний паспорт домоволодіння, оскільки у [PERSON] не було свого технічного паспорту, бо його викрала колишня дружина [PERSON] . Після розірвання шлюбу у [PERSON] склалися неприязні відносини з колишньою дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Після розірвання шлюбу в будинку не проживали ані [PERSON] , ані [PERSON] з [PERSON] . Тому на теперішній час частина будинку, яка перебувала у них в користуванні стала занедбаною. Фактичні обставини справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. За умовами договору купівлі-продажу, посвідченого 04.06.2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.06.2019 року реєстраційний номер 1844770153104, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. А, А1, а, а1, ап1, ап2, аг, загальною площею 71,9 м2, житловою площею 47,9 м2, сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, літньої кухні літ Е, гаража літ. Ж, гаража літ. З, вбиральні літ. Л, колодязя літ. К1, колодязя літ. К2, огорожі №1, 2, 3, вимощення №4, та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0479 га, кадастровий номер - 5310436500:09:003:1099. Згідно з п.2 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, документом, що підтверджує право власності продавця [PERSON] на об`єкт продажу є договір купівлі-продажу, посвідчений Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області 03.08.1999 року за реєстровим №2-1382, право власності зареєстровано в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 05.08.1999 року. Згідно з п.3 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, продаж вчинено за узгодженою між Покупцем і Продавцем ціною, що становить 132817,00 грн. На підтвердження факту передачі Об`єкта продажу у власність Покупця передано оригінальний примірник цього договору. Покупець прийняла вказаний об`єкт продажу і сплатила Продавцю вищезазначену суму договору в повному обсязі, а Продавець отримав вищезазначену суму та не має жодних претензій щодо оплати. Згідно з п.4 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, загальна вартість житлового будинку з господарськими будівлями, відповідно до звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем, становить 265634,00 грн., відповідно вартість 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що відчужується, становить 132817,00 грн. Згідно з п.6 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, Продавець свідчить, що Об`єкт продажу є його особистою приватною власністю, що набута ним не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах, до цього часу нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений (не переданий в іпотеку), в спорі, під забороною та у податковій заставі не перебуває, щодо нього не ведуться судові спори, відносно нього не укладено будь-яких договорів щодо відчуження чи щодо користування з іншими особами, в тому числі попередні договори купівлі-продажу, договори найму (оренди); як внесок до статутного капіталу юридичних осіб та як місцезнаходження юридичної особи (юридична адреса) не використовується; в житловому будинку з господарськими будівлями, частка якого відчужується, неповнолітні, малолітні діти, недієздатні та обмежено дієздатні особи не проживають (не зареєстровані), прав користування вказаним житловим будинком у них та у третіх осіб немає; в Об`єкті продажу не здійснювались самочинно будь-які перебудови, прибудови, перепланування чи переобладнання. Згідно з п.7 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, Покупець стверджує, що відмовилася від обстеження Об`єкта продажу відповідними спеціалістами, у зв`язку з чим усвідомлює можливість наявності схованих недоліків нерухомого майна та бере на себе зобов`язання та відповідальність за шкідливі наслідки, які можуть виникнути в майбутньому. Згідно з п.9, п.17 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, сторони за цим договором підтверджують, що цей правочин відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п.10 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, Сторони договору домовились про те, що Об`єкт продажу буде повністю звільнений Продавцем для безперешкодного користування ним з боку Покупця. Продавець зобов`язується на момент звільнення Об`єкту продажу передати ключі Покупцю. При цьому Продавець гарантує на момент звільнення Об`єкту продажу, відсутність заборгованості по сплаті комунальних послуг, послуг за користування електроенергією, інших послуг, пов`язаних з користуванням вищевказаним житловим будинком і господарськими будівлями. Згідно з п.13 договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, Покупець стверджує, що Об`єкт продажу набувається нею за особисті кошти у особисту приватну власність. (т.1 а.с.18-20). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.10.2018 року, що залишено без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 14.01.2019 року, розглянуто цивільну справу №537/4502/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на будівельні матеріали. Розподілено спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 25.08.2000 року по 18.10.2016 року. Так, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, що використані при будівництві самочинно побудованої нежитлової прибудови літ. а3, нежитлову прибудову літ. а4 (незавершеного будівництва), що розташовані у [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів у сумі 61135,50 грн. У задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. (т.1 а.с.49-51). Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації Міжрегіональне» 10.10.2017 року на замовлення [PERSON] , садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. А, А1, а, а1, а3, а4, ап1, ап2, ан, загальною площею 82,4 м2, житловою площею 47,9 м2, сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, літньої кухні літ Е, гаража літ. Ж, гаража літ. З, вбиральні літ. Л, колодязя літ. К1, колодязя літ. К2, огорожі №1, 2, 3, вимощення №4, та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0479 га. Забудовано самочинно нежитлова прибудова літ. а3, нежитлова прибудова (незавершене будівництво) літ. а4, гараж літ. Н. (т.1 а.с. 21-23). Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське Бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» 10.08.2010 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. А, прибудови А1, а, веранда а1, а2, погріб під частиною будівлі ап1, ап2, загальною площею 76,4 м2, житловою площею 47,9 м2, сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, М, літньої кухні літ Е, гаража літ. Ж, гаража літ. Н, вбиральні літ. Л, колодязя літ. К1, колодязя літ. К, огорожі №1, 2, 3, вимощення №4, та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0479 га. Відсутні відмітки про самочинні забудови. (т.1 а.с. 24-27). Проте вказана копія, подана позивачем, не містить печаток КП «Кременчуцьке міжміське Бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», не завірена позивачем. Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого КП «Кременчуцьке міжміське Бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» 10.08.2010 року, садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. А, прибудови А1, а, веранда а1, а2, погріб під частиною будівлі ап1, ап2, загальною площею 76,4 м2, житловою площею 47,9 м2, сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, М, літньої кухні літ Е, гаража літ. Ж, гаража літ. Н, вбиральні літ. Л, колодязя літ. К1, колодязя літ. К, огорожі №1, 2, 3, вимощення №4, та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0479 га. Забудовано самочинно веранда літ. а2. (т.1 а.с. 24-27). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.02.2017 року у справі №537/3921/16-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у вільному користуванні [PERSON] та [PERSON] житловими приміщеннями в будинку [ADDRESS] . Вселено [PERSON] та [PERSON] у житлове приміщення в будинку [ADDRESS] . (т.1 а.с.34-40). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі №537/1271/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації. (т.1 а.с.42). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019 року залишено без розгляду цивільну справу №537/1271/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, за заявою позивача [PERSON] від 04.06.2019 року. Згідно з рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 03.09.2019 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду громадянам в м. Кременчуці», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . [PERSON] в частці 1/2 та [PERSON] в частці 1/2 передано в оренду, за умови виконання п.1.3 цього Рішення, строком на сорок дев`ять років земельну ділянку площею 479 м2 (кадастровий №5310436500:09:003:1099) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Вказане право на оренду земельної ділянки кадастровий №5310436500:09:003:1099 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджено копією відповідного Витягу з реєстру від 12.11.2019 року №188431135. (т.1 а.с.226-228). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.11.2019 року у справі №537/2572/19 задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в особі Відділу ведення реєстру територіальної громади про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення. Виселено [PERSON] з будинку [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.02.2020 року було скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.11.2019 року у справі №537/2572/19 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та в частині стягнення судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та у задоволенні стягнення судових витрат. (т.2 а.с. 100-103). Позиція суду першої інстанції. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. В ст.13 ЦК України встановлено межі здійснення цивільних прав. Так, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] належало право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. А, А1, а, а1, ап1, ап2, аг, загальною площею 71,9 м2, житловою площею 47,9 м2, сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, літньої кухні літ Е, гаража літ. Ж, гаража літ. З, вбиральні літ. Л, колодязя літ. К1, колодязя літ. К2, огорожі №1, 2, 3, вимощення №4, та розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 0,0479 га, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою Полтавської області 03.08.1999 року за реєстровим №2-1382, право власності зареєстровано в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 05.08.1999 року. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений в ст. 317 ЦК України. Так, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ст.321 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ст.356 ЦК України). Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. В ст. 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. (ст.361 ЦК України). Відповідно до ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. В ст. 363 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу. З дотриманням наведених положень ст.316-ст.319, ст.355, ст.357-ст.358, ст.362, ст.363 ЦК України, [PERSON] вільно розпорядився належною йому на праві спільної часткової власності 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в [ADDRESS] . А саме з врахуванням відмови іншого співвласника від здійснення переважного права купівлі, [PERSON] продав [PERSON] належну йому 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташовані в [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу, посвідчений 04.06.2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04.06.2019 року реєстраційний номер 1844770153104. Відповідно до ст. 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. ЦК України не містить визначення поняття «заінтересована особа» в контексті вимог про визнання правочину недійсними, а тому питання належного позивача у кожному конкретному випадку є оціночним, у зв`язку з чим слід враховувати те, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що в результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації. Оцінивши подані докази, пояснення сторін, з огляду на положення ст.203, ст.215, ст.230, ст.234 ЦК України суд вважає, що договір купівлі-продажу жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений 04.06.2019 року приватним нотаріусом Прокопом О.Е., був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Разом з тим зі змісту п.6 договору купівлі-продажу жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , укладеному між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого 04.06.2019 року приватним нотаріусом Прокопом О.Е., вбачається, що жодні треті особи не мають прав користування на вказане домоволодіння, що не відповідає дійсності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як донька співвласника [PERSON] , була зареєстрована з 2001 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно [PERSON] на законних підставах набула право користування вказаним житловим будинком, право на мирне володіння майном як член сім`ї власника. В ст. 379 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В ст. 395 ЦК України встановлено види речових прав на чуже майно, якими є в тому числі право володіння; право користування (сервітут). Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.402 ЦК України). В ст. 403 ЦК України дано визначення змісту сервітуту. Так, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Відповідно до ч. 5 ст.403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. В ст. 659 ЦК України встановлено обов`язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар. Так, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. В ст. 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання правочину недійсним. Враховуючи, що позивач [PERSON] з 2001 року зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] , як донька співвласника [PERSON] , тому набула право користування спірним житлом згідно із законом, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння вказаним житловим будинком як член сім`ї свого батька. Відповідно до вимог ч.6 ст.403 ЦК України, при зміні власника нерухомого майна зберігається сервітут у відношенні членів сім`ї колишнього власника цього майна. Суду не надано відомостей про наявність обставин, визначених в ст.406 ЦК України, для припинення сервітуту [PERSON] на користування чужим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Тому суд вважає, що укладення договору від 04.06.2019 року про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , а саме п.6 цього Договору, стосується інтересів [PERSON] як законного користувача вказаного житлового приміщення, за якою зберігається сервітут як члена сім`ї колишнього власника цього майна. За таких обставин суд вважає [PERSON] належним позивачем у справі за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , укладеним 04.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , в частині визначення умов Договору, щодо права інших осіб користуватися цим житловим будинком. Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19), а також узгоджується з практикою ЄСПЛ, викладеною у рішеннях по справах «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] як новий власник 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] обізнана про наявність у [PERSON] права користування вказаним житловим будинком. Оскільки відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений, тому постановою Полтавського апеляційного суду від 19.02.2020 року було скасовано рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.11.2019 року у справі №537/2572/19 в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та в частині стягнення судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та у задоволенні стягнення судових витрат. За таких обставин, суд вважає, що зазначенні в п.6 Договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , укладеному між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченому 04.06.2019 року приватним нотаріусом Прокопом О.Е., відомості про те, що жодні треті особи не мають права користування на вказане домоволодіння, які не відповідають дійсності, порушують охоронюване законом право [PERSON] користуватися вказаним житлом. Таким чином в цій частині зміст укладеного між [PERSON] та покупцем [PERSON] правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки порушує охоронюване законом право [PERSON] користуватися вказаним житлом. Тому відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 203 цього Кодексу, а саме зазначення в п.6 оскаржуваного Договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року відомостей про те, що жодні треті особи не мають права користування на вказане домоволодіння, що не відповідає фактичним обставинам, суд вважає за необхідне з дотриманням положень ст. 217 ЦК України визнати недійсною вказану окрему частину правочину. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до положень ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, оскільки судом встановлено, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] неправомірно продав належне йому на праві спільної часткової власності нерухоме майно без повідомлення її про продаж майна як законного користувача цього житлового будинку, за ціною, яку вона вважала низькою, без врахування самочинної прибудови та самочинного незакінченого будівництва, незважаючи на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна в суді ще розглядалась справа за його позовом про усунення перешкод у користуванні вказаним житловим будинком - не стосуються інтересів позивача [PERSON] , більш того не ґрунтуються на положеннях Закону. Такі твердження позивача [PERSON] протирічать загальним засадам цивільного процесуального законодавства, а саме ст.4, ст.5, ст.12, ст.13 ЦПК України, де зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ціна договору купівлі-продажу нерухомого майна, відображення в договорі про купівлю-продаж нерухомого майна інформації про наявність чи відсутність самочинного чи недобудованого будівництва, про наявність спору про вказане майно - не стосується інтересів користувача цього нерухомого майна, який не є стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна. Такі твердження позивача [PERSON] протирічать загальним засадам цивільного законодавства, якими є в тому числі принцип свободи договору, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (ч.1 ст.3 ЦК України), основним принципам регулювання цивільного законодавства, згідно з яким цивільним законодавством регулюються майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст.1 ЦК України), а також основному принципу виконання цивільних обов`язків, згідно з яким особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Так, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В ст. 627 ЦК України встановлено принцив свободи договору. Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст.655 ЦК України). Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. В ст. 381 ЦК України дано визначеня садиби як об`єкта права власності. Так, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимоги до форми окремих видів договорів купівлі-продажу встановлені в ст. 657 ЦК України. Так, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. (ст. 658 ЦК України). Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. (ст. 210 ЦК України). Так, [PERSON] продав належну йому на праві спільної часткової власності 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в [ADDRESS] , після повідомлення іншого співвласника нерухомого майна та отримання його відмови від переважного права перед іншими особами на купівлю майна за ціною, оголошеною для продажу. Законом не встановлено обов`язку власника житлового будинку повідомляти користувачів цього будинку про намір розпорядитися своїм майном. А тому позивач не був зобов`язаний попереджати користувача про намір продати своє майно. Слід зазначити, що за умовами оскаржуваного договору [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про купівлю-продаж нерухомого майна за ціною, яка була встановлена під час оцінки майна. Покупець [PERSON] не оскаржувала договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.06.2019 року з підстав порушення її прав на придбане нерухоме майно за наявності в суді спору про усунення попередньому власнику [PERSON] перешкод у користуванні належним йому майном, який доречі ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.06.2019 року був залишений без розгляду. Також покупець [PERSON] чи Кременчуцька міська рада Полтавської області не оскаржували договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.06.2019 року з підстав наявності будівельних матеріалів, які використовувались для самочинного будівництва та незакінченого самочинного будівництва, на території земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності та відведена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Суд враховує, що в укладеному між [PERSON] та [PERSON] договорі від 04.06.2019 року про купівлю-продаж частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованими в [ADDRESS] , не було вказано об`єктом продажу забудовані самочинно нежитлова прибудова літ. а3, нежитлова прибудова (незавершене будівництво) літ. а4, гараж літ. Н, про які зазначено в копії технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації Міжрегіональне» 10.10.2017 року на замовлення [PERSON] . А тому будівельні матеріали, які використані для нежитлової прибудови літ. а3, нежитлової прибудови (незавершене будівництво) літ. а4, гаражу літ. Н - не є предметом оскаржуваного договору від 04.06.2019 року про купівлю-продаж частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованими в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З досліджених матеріалів справи та пояснень сторін оскаржуваного договору вбачається, що сторони договору від 04.06.2019 року про купівлю-продаж частини житлового будинку з господарськими будівлями розташованими в [ADDRESS] , продавець [PERSON] та покупець [PERSON] вказували в письмових поясненнях, що наявність вище вказаних обставин була їм відома на момент укладення договору, а тому наявність вказаних обставин або їх замовчування не могло перешкодити вчиненню правочину. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав вважати, що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину, які мають істотне значення. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, у постанові Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі № 264/2471/17. Враховуючи позицію сторін договору купівлі-продажу від 04.06.2019 року, а саме продавця [PERSON] та покупця [PERSON] , оцінивши подані позивачем [PERSON] докази з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, суд вважає безпідставними твердження позивача [PERSON] про те, що покупець [PERSON] не передавала продавцю грошові кошти за придбане нерухоме майно, а продавець [PERSON] не передав покупцю придбане ним нерухоме майно, в тому числі ключі від житлового будинку. Реальність проведеного правочину, укладення його для створення настання зазначених у ньому правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, об`єктивно підтверджено тим фактом, що за заявою покупця [PERSON] рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 03.09.2019 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду громадянам в м. Кременчуці», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] . Передано [PERSON] в частці 1/2 та [PERSON] в частці 1/2 за умови виконання п.1.3 цього Рішення, в оренду строком на сорок дев`ять років земельну ділянку площею 479 м2 (кадастровий №5310436500:09:003:1099) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] , що було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання правочину недійсним підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з кожного по 192,10 грн.

Outcome: partial