Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 14.12.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минуле за період з 01 липня 2013 року до 05 червня 2017 року, мотивуючи тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2020 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення з 05.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, ухвалою суду від 08.07.2020 року у прийнятті уточненої позовної заяви про стягнення аліментів за період з липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття було відмовлено у зв`язку з недотриманням вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Відповідач за період з 01.07.2013 року до 05.06.2017 року самоусунувся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання доньки, починаючи з липня 2013 року матеріально доньці не допомагав, згоди з приводу розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто через існування конфліктних ситуацій щодо поділу спільного майна подружжя. З урахуванням встановлених під час розгляду справи № 500/3666/17 обставин і наданих доказів та встановлених ч. 5 ст. 183 СК України обмежень фактичний розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01.07.2013 до 05.06.2017 року, протягом якого аліменти на утримання дитини не сплачувались та рішенням суду не присуджувались, становить 596440 грн. Аргументи учасників справи Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що 09.07.2013 року позивачкою на ім`я відповідача була видана розписка про отримання 6000 доларів США в якості аліментів на утримання доньки за 12 місяців з 01.07.2012 по 30.06.2013 року по 500 доларів США щомісяця, що свідчить про існування між сторонами домовленості на отримання аліментів. Починаючи з липня 2013 року відповідач порушив існуючу домовленість та припинив надавати матеріальну допомогу доньці в будь-якій формі, намагання позивачки отримати допомогу були залишені відповідачем без задоволення. Доказами на підтвердження позовних вимог є розписка від 09.07.2013 року, звернення позивачки до суду з уточненою позовною заявою від 14.04.2020 року у справі № 500/3666/17, а також відсутність у відповідача доказів, в тому числі квитанцій чи розписок, про сплату аліментів на утримання дитини. Той факт, що відповідач у заявлений період приймав участь у житті дитини, спілкувався з нею, проводив спільний відпочинок з донькою, не заперечували. Відповідач та його представник позов не визнали, заперечували в повному обсязі проти його задоволення, мотивуючи тим, що ч. 2 ст. 191 СК України в заявленій позивачкою редакції на правовідносини сторін, які виникли за період з 01.07.2013 року по 05.06.2017 року, не поширюється. Позивачкою не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержання у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Розписка від 09.07.2013 року не стосується заявленого позивачкою періоду та свідчить про бажання батька добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини по 500 доларів щомісячно. З липня 2013 року відповідач сплачував щомісячно по 300 доларів США. У 2015 році у зв`язку з відмовою позивачки скласти розписку про отримання аліментів, а також у зв`язку з нецільовим, на думку відповідача, використанням аліментів, відповідач припинив надавати допомогу в грошовій формі, однак здійснював фінансування витрат на потреби дитини, а саме, на придбання одягу, взуття, іграшок, послуг репетиторів, зайняття гімнастикою тощо, середній розмір яких щомісячно складав 4000-5000 грн, дарував доньці коштовні подарунки на день народження, самостійно ніс усі витрати у період спільного відпочинку з донькою. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] від 04.06.2009 року (а.с. 23). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 24). Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що сторонами не оспорюється. 09.07.2013 року [PERSON] склала розписку про одержання від [PERSON] в якості аліментів на утримання доньки за період 12 місяців з 01.07.2012 по 30.06.2013 року в розмірі 6000 доларів США по 500 доларів США щомісячно. Вказана сума була визначена самим [PERSON] (а.с. 25). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2020 року № 500/3666/17 стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення з 05.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27-31). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2020 року № 500/3666/17 у прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів на дитину відмовлено (а.с. 32). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2020 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за період з 01 липня 2013 року до 05 червня 2017 року в розмірі 596440 грн (а.с. 14). Згідно розрахунку позивачки загальний розмір аліментів за період з 01 липня 2013 року до 05 червня 2017 року становить 596440 грн. Позиція суду Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухавши позивачку, її представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). З огляду на те, що спірні правовідносини сторін щодо утримання дитини виникли до набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року № 2475-\\/ІІІ, який набрав чинності 28.08.2018 року, яким внесено зміни до ч. 2 ст. 191 СК України, та продовжують існувати після набрання ним чинності, на спірні правовідносини сторін поширюється редакція ч. 2 ст. 192 СК України, яка діє з 28.08.2018 року. За змістом ч. 2 ст. 191 СК України обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Факт того, що відповідач у вказаний позивачкою період приймав участь у житті доньки, спілкувався з нею, проводив спільний відпочинок з дитиною позивачкою не заперечувався та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Зміст наданої в обґрунтування позову розписки від 09.07.2013 року свідчить про добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання доньки за період з 01.07.2012 по 30.06.2013 року, не містить умов подальшої сплати аліментів по закінченню вказаного у розписці періоду, отже не є доказом наявності між сторонами домовленості щодо утримання дитини у спірний період та порушення відповідачем відповідної домовленості. Подання в рамках цивільної справи № 500/3666/17 уточненої позовної заяви від 14.04.2020 року, у прийнятті якої ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2020 року було відмовлено, а також звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, у видачі якого ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2020 року було відмовлено, не є доказами вжиття позивачкою заходів щодо одержання від відповідача аліментів у заявлений позивачкою період. Отже, доказів того, що за період з 01.07.2013 року до 05.06.2017 року позивачка вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України, суду не надано. Посилання позивачки та її представника на обов`язок відповідача довести свою участь в утриманні дитини суперечать вимогам ч. 2 ст. 191 СК України, яка покладає саме на позивача обов`язок доведення вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати для присудження аліментів за минулий час. Доводи сторін щодо нерухомого майна, умов його придбання, розподілу тощо, а також нецільового використання аліментів не стосуються предмету спору, тому судом до уваги не приймаються. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed