Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 16\~419,72 грн. шкоди в порядку регресу та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що позивачем укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є NISSAN BLUEBIRD, державний номер [NUMBER] . Відповідач, керуючи забезпеченим транспортним засобом, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду зіткнення із іншим автомобілем. Внаслідок цього ДТП інший автомобіль отримав механічні пошкодження. При цьому під час вказаних подій відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі і у зв`язку із тим, що відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння звернувся до суду із вимогою про його стягнення в порядку регресу. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, судове засідання призначено на 28.01.2021 року. Судове засідання, призначене на 28.01.2021 року відкладено на 17.02.2021 року у зв`язку із неявкою відповідача. У судове засідання, яке відбулось 17.02.2021 року відповідач повторно не з`явився, клопотань чи заяв з цього приводу суду не надав. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він додатково вказав на те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Позиції сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач будь-яких заяв щодо суті спору не надав. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 01.04.2018 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6037356 (а.с. 7). Відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон № 1961-IV). Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль NISSAN BLUEBIRD, реєстраційний номер [NUMBER] . 18.08.2018р. по вул. Лясейнській в м. Бердянську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу NISSAN BLUEBIRD, під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілю CHEVROLET AVEO, державний номер [NUMBER] . В результаті ДТП автомобіль CHEVROLET AVEO був пошкоджений, а його власнику завдано матеріальної шкоди. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 року у справі №334/6551/18 (а.с. 8) відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 року у справі №334/6549/18 (а.с. 9) відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Встановлено, що на момент ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння. В цій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29.11.2018 року. Відповідно до страхового акту №545 від 19.12.2018р. позивач визнав настання цивільно-правової відповідальності водія, та прийняв рішення про виплату потерпілій від ДТП особі страхове відшкодування у розмірі 16\~419,72 грн. Розмір виплати визначено на підставі звіту про вартість відновлювального ремонту, яка склала 17\~419,72 грн. за відніманням суми франшизи у розмірі 1\~000 грн. Згідно із платіжним дорученням №10653 від 19.12.2018 року позивач здійснив потерпілій особі виплату страхового відшкодування у розмірі 16\~419,72 грн. В подальшому позивач двічі: 06.05.2019 та 17.06.2020 звертався до відповідача із претензіями про компенсацію виплаченого страхового відшкодування. Відповідей відповідача на ці претензії суду не надано. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до преамбули Закону № 1961-IV цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону № 1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. (підпункт а пункту 38.1 статті 38 названого Закону). Частиною шостою статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановами Ленінського районного суду м. Запоріжжя встановлено, що ДТП вчинено з вини відповідача і він у цей час перебував у стані алкогольного сп`яніння. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6037356 від 01.04.2018 року. Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування, до страхової компанії перейшло, право вимоги до винної особи відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. До матеріалів справи представником позивача долучено копії договору про надання правничої допомоги від 12.05.2020, акту приймання-передачі послуг від 11.12.2020, рахунку фактури №11/12 від 11.12.2020 та платіжного доручення №580 від 14.12.2020, відповідно до яких позивач поніс витрати на правничу допомогу, пов`язані із розглядом цієї справи, у сумі 2000 грн.

Outcome: approved