Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та просить в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11399932000 від 30.09.2008 року та договором поруки у розмірі 320 403,64 грн, з яких: борг за кредитом/процентами за рішенням суду - 109 064, 82 грн, інфляційні втрати - 183 316,82 грн, 3 % річних - 28 022,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 30006Z234, посвідчений 15.12.2006 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1705, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки - квартири [ADDRESS], будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», за ціною 178 064,00 грн; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивачі обґрунтовує тим, що 15 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11097091000, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 133 300 грн зі сплатою 17,50% річних, з терміном повернення не пізніше 14.12.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 15 грудня 2006 року, за умовами якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.06.2010 року стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору 118 284,06 грн. 11 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договір №667/К купівлі - продажу майнових прав, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, відповідно до якого перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Вказує, що станом на день звернення до суду рішення суду не виконано, а тому утворилась заборгованість в розмірі 320 403,64 грн. За таких обставин, просить звернути стягнення на предмет іпотеки. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника. Відповідачі в судове засідання не прибули, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Суд, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим провести розгляд справи по суті у відсутності учасників справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 15.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №11097091000, відповідно до якого останньому було надано кредит в національній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії в розмірі 133 300 грн, зі сплатою 17,5% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 14.12.2017 року (а.с.5-9). 15 грудня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Сенюк А.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1705, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с.10-12). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.06.2010 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], як позичальника, [PERSON] та [PERSON], як поручителів, заборгованість по кредитному договору станом на 12.02.2010 року в сумі 118 284,06 грн (а.с.16). Як вбачається із матеріалів справи, 11 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договір №667/К купівлі - продажу майнових прав, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому (а.с.13-14). Згідно витягу з додатку №1 до вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримало право вимоги до боржників [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 01.10.2018 року вбачається, що власником спірної квартири є [PERSON] Також внесені відомості щодо обтяження на підставі вищевказаного договору іпотеки за заявою АКІБ «УкрСибБанк». Однак, вказана довідка не містить відомостей щодо внесення змін про Іпотекодержателя, на що вказував позивач у позові (а.с.20-21). Відповідно наданого розрахунку на а.с.17-19 за період з 12.02.2010 року по 04.09.2018 року загальна сума боргу за кредитним договором становить 320 403,64 грн, з них: борг за кредитом (за рішенням суду) становить 109 064,82 грн, інфляційні втрати - 183 316,82 грн та 3% річних - 28 022 грн. Відповідно до повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 22.11.2018 року та постанови про закінчення виконавчого провадження, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 51097605 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2015/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта-Банк» 118 284,06 грн боргу, яке закінчено 03.10.2016 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичне виконання рішення суду (а.с.45-46). Також, 02.11.2016 року закінчено виконавче провадження № 38923253 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2015/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта-Банк» 118 284,06 грн боргу на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» - повне фактичне виконання рішення суду (а.с.73). 02.12.2013 року у виконавчому провадженні № 39221616 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2015/10 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта-Банк» 118 284,06 грн боргу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.74). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц вказав, що згідно зі ст.611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов'язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України за час невиконання такого рішення. Приписами ч. ч. 1, 2 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно іпотечного договору від 15.12.2006 року предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON], який зобов'язався у випадку невиконання положень кредитного договору добровільно передати її у власність Іпотекодержателя. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звертається з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON], які не є Іпотекодавцями за вказаним іпотечним договором. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання, яким є [PERSON] Також до позивача не переходило право вимоги до боржника [PERSON], про що свідчить витяг з додатку до договору купівлі-продажу майнових прав (а.с.15). За таких обставин, позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про те, що на момент звернення до суду рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором не виконано спростовуються копіями постанов про закінчення виконавчих проваджень у 2016 році у зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с.46,73). З огляду на вказане, суд не приймає до уваги наданий позивачем на підтвердження розміру заборгованості розрахунок за період з 12.02.2010 року по 04.09.2018 року в сумі 320 403,64 грн, з них: борг за кредитом (за рішенням суду) становить 109 064,82 грн, інфляційні втрати - 183 316,82 грн та 3% річних - 28 022 грн (а.с.17-19). Таким чином, позивачем недоведений розмір боргу за договором, в тому числі і розмір та період нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за час невиконання рішення суду. Виходячи із встановлених судом обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і до відповідача [PERSON]. V. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed