Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] витрати у розмірі 9389,37 грн. та судові витрати: витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 750,00 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн., посилаючись на те, що 03 листопада 2010 року відбулась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який керував автомобілем «Сузукі Свіфт», н/з [NUMBER], в результаті якої був пошкоджений автомобіль ВАЗ 2107 н/з [NUMBER], що належить [PERSON] [PERSON] на цей момент не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина підтверджена відповідною постановою суду, тому виконуючи свої зобов'язання, передбачені ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач здійснив регламентну виплату в межах визначеного законодавством ліміту відповідальності, відшкодував витрати в розмірі 9389,37 грн., що є регресним зобов'язанням. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 03.10.2010 року бо 14.00 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], яка підтверджується постановою Кіровського районного суду АР Крим від 18.11.2010 року, в результаті якої був пошкоджений автомобіль ВАЗ 2107 номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], що підтверджується копіями відповідної довідки Державтоінспекції МВС та Постанови Кіровського районного суду АР Крим (а.с. 14, 17). Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ВАЗ 2107 номерний знак [NUMBER] складає 11267,25 грн., що підтверджується копією Звіту про оцінку матеріального збитку (а.с. 18). Виконуючи свої зобов'язання, передбачені ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач на підставі Наказу №1001 від 12.04.2011 року здійснив регламентну виплату в межах визначеного законодавством ліміту відповідальності в розмірі 9389,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1555 від 12.04.2011 року (а.с. 30, 32). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачем було проведено регламентну виплату згідно норм чинного законодавства за водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та з вини якого стався страховий випадок. Отже, відповідно до положень п. 38.2.1 ст. 38 Закону позивач набув права регресної вимоги до відповідача на суму 9389,37 грн. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до положень п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Порядок виплати страхового відшкодування регулюються ст. ст. 22, 29, 30, 37 цього Закону. Згідно положень п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. Відповідно до положень ст. ст. 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Оскільки, судом було встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи, та заподіяна шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір втрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування у справі. Судом встановлено, що між Моторним (транспортним) страховим бюро України ФОП [PERSON] було укладено Контракт № 59 від 24 вересня 2012 року (а.с. 6-8). Згідно платіжного доручення № 4300 від 02 грудня 2013 року позивач перерахував на рахунок ФОП [PERSON] за надання правої допомоги передплату у розмірі 750,00 грн. (а.с. 3). Оскільки на підтвердження витрат за юридичні послуги, пов'язаних з оплатою надання правової допомоги, позивачем наданий контракт про надання правової допомоги, документ, що свідчить про їх оплату, оформлений у встановленому законом порядку, грошові кошти фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову, понесені та документально підтверджені судові витрати присуджуються з відповідача.

Outcome: approved