Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Міський голова Миронівської міської ради Київської області звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач, являючись матір'ю малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], не бере участі у їх вихованні та утриманні. Проведеними численними перевірками дотримання відповідачем законодавства України про сім'ю в частині виконання нею обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей з'ясовано, що [PERSON] у шлюбі не перебуває, є матір'ю - одиначкою, зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, не займається домашнім господарством, вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя, не приділяє належної уваги та догляду дітям, не створила належних умов для проживання, виховання, навчання та всебічного розвитку своїх дітей, не піклувалася про належний психологічний клімат сім'ї, не створила позитивної атмосфери для виховання дітей. Оскільки в [PERSON] виникла значна заборгованість по квартирній платі, в квартирі під номером [ADDRESS] відключені газопостачання та електроенергія. Малолітній [PERSON] влаштований в Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», а малолітня [PERSON], [INFO] влаштована до комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». З моменту влаштування дітей до спеціалізованих закладів і по даний час жодного разу не відвідала дітей, життям, здоров'ям і їх поведінкою не цікавилася. Відповідач не зареєструвала місце проживання своєї дочки [PERSON], тим самим не забезпечила її право на користування житловим приміщенням. У вересні 2016 року [PERSON] разом із своїм співмешканцем [PERSON] та двома дітьми виїхали по місцю реєстрації [PERSON] в село Ділок Мукачівського району Закарпатської області. Відповідно до листа служби у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації від 21 жовтня 2016 року [PERSON] залишила дітей та поїхала додому у справах. В телефонній розмові із сестрою [PERSON] з'ясувалося, що вона відвезла дітей [PERSON] в місто Миронівка, оскільки [PERSON] та [PERSON] довгий час не з'являлися і не надавали будь - якої фінансової допомоги на утримання дітей. [PERSON] разом зі своїм співмешканцем та двома малолітніми дітьми довгий час проживали за різними адресами, у зв'язку з чим не можна було вилучити дітей із сім'ї раніше. Відповідач своїми діями позбавила своїх дітей нормальних умов проживання, а сина [PERSON] належного шкільного навчання. Вона не приділяла своїм дітям належної уваги, через бездоглядність з боку матері діти були голодні. Зі слів сусідів та працівників магазину «Колосок» малолітній [PERSON] часто просив щось поїсти, а якщо купував продукти в магазині, то це були або якісь булочки або сосиски, що зовсім не відповідає потребам його віку. Для малолітньої [PERSON], яка потребувала спеціального харчування, відповідач купувала звичайне молоко. Під час виїздів комісії на обстеження до [PERSON] було виявлено, що окрім відсутності газопостачання, відсутні також будь-які прилади для приготування їжі. Також до міської ради неодноразово надходили листи комунального закладу «Миронівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» щодо недопущення відповідачем лікарів до дитини та про те, що мати жодного разу після пологів не приходила на огляд з дитиною до дитячої консультації лікарні. Питання невиконання батьківських обов'язків [PERSON] розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Миронівської міської ради та Миронівської райдержадміністрації, за неналежне виконання батьківських обов'язків відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності. Оскільки відповідач не піклується про своїх дітей, які ростуть в умовах зневаги та відсутності любові, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та лікування дітей, не показує власного позитивного прикладу дітям, тим самим не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створила належних житлово-побутових умов для проживання дітей, виховання та отримання освіти, з метою захисту їх інтересів просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, стягнути з неї аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 534 грн. та 428 грн., щомісячно і до повноліття дітей. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подала. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не з'явився до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За змістом статтей 51, 52 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом, що передбачено частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовою санкцією, яка може вважатися юридичною відповідальністю, є, в тому числі, позбавлення батьківських прав. У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України підставами до позбавлення батьків батьківських прав судом є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється матір'ю малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження: серії [NUMBER], виданим 01 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, серії [NUMBER], виданим 24 червня 2016 року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідач зареєстрована [ADDRESS] Сім'я відповідача перебуває на обліку при Миронівському міськвиконкомі як така, що потрапила в складні життєві обставини. [PERSON] за місцем проживання в місті Миронівка Київської області характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, не виконує обов'язків по вихованню дітей. В квартирі відключені газопостачання та електроенергія, відсутні умови для проживання дітей. Відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків, проте належних висновків не зробила. Вказані обставини підтверджуються характеристикою № 02-51/112, виданою 09 червня 2017 року Миронівською міською радою Київської області. Відповідач участі у вихованні та утриманні своїх дітей не приймає. Вона повністю самоусунулася від виховання та утримання дітей. Зазначене свідчить про відсутність у відповідача материнської любові до дітей, а її ухилення від виконання батьківських обов'язків є свідомим та винним. Згідно рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради від 22.09.2016 № 336 та акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.01.2017 малолітній [PERSON] влаштований в Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», а малолітня [PERSON] влаштована до комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». За час перебуванні дітей в закладах відповідач жодного разу не відвідала дітей, не цікавилась їх життям. Вказані обставини підтверджуються даними актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 16 вересня 2016 року, 01 червня 2016 року, 29 червня 2016 року, рішеннями виконавчого комітету Миронівської міської ради від 22.09.2016 № 336, від 08 червня 2017 року № 154, від 26 липня 2017 року № 182, актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.01.2017, витягами з протоколу № 7 та № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини при міськвиконкомі, листами головного лікаря комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» № 216 від 13 квітня 2017 року та № 315 від 16 червня 2017 року, листом директора Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» № 01-20/82 від 26 червня 2017 року, характеристики на [PERSON], складеної Миронівською міською радою, характеристики на [PERSON], складеної директором Миронівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, довідки № 02-50/2073 від 20 липня 2017 року, виданої Миронівською міською радою Миронівського району Київської області; листа Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 27 липня 2017 року №5059/109/1011/01-17; висновку органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 59/06/27-2821 від 05 липня 2017 року. Відповідно до положень статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку органу опіки та піклування Миронівської РДА Київської області № 59/06/27 - 2821 від 05 липня 2017 року вказаний орган вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON], [INFO] відносно її малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], мотивуючи такий висновок тим, що вона безвідповідально відносяться до своїх батьківських обов'язків, не створила належних умов для проживання та виховання дітнй. Висновок є достатньо обґрунтованим. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що відповідач не виконує батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей та їх утриманню, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми обов'язками. Будучи зобов'язаною створити умови для отримання дітьми освіти, готувати їх до самостійного життя, відповідач самоусунулась від піклування та виховання сина [PERSON] та дочки [PERSON], постійного спілкування з ними. Така поведінка матері є винною по відношенню до сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Ухилення від виконання батьківських обов'язків є навмисним, відомості, що відповідач не розуміє наслідки своєї винної поведінки, відсутні. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав має стати засобом захисту прав дітей та заходом впливу на матір, яка неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки стосовно дітей. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. На підставі положень статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки діти не отримують від матері грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами частин 2 та 3 статті 166 цього кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму, що встановлений для дитини віком до 6 років з 01 січня 2018 року у сумі 1492 гривень та від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року у сумі 1860 гривень, аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд вважає доцільним визначити у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до положень частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання про те, на чию користь підлягають стягненню аліменти, суд виходить наступного. На даний час діти перебувають у державних закладах, якими є Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» та комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква». Статтею 245 СК України передбачено, що в разі, якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Зважаючи на вказану правову норму, аліменти на утримання малолітніх дітей відповідача підлягають стягненню на користь дитячих закладів, в яких вони проживають. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1600 гривень. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами статтей 137, 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідачів на користь позивача. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.19, 150, 152, 155, 164, 166, 171, 180 -182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved