Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи наявність підстав для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, посилається на те, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц, заявлені нею позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Пежо 3008» реєстраційний номер [NUMBER] шасі [NUMBER] , укладений 27.02.2014 між [PERSON] та [PERSON] за яким [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль без згоди іншого подружжя, тобто позивача. [PERSON] подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц, залишено без змін. У лютому 2016 року вона звернулася до Димитровського міського суду Донецької області з позовом про поділ майна подружжя, де просила залишити на праві власності спірний автомобіль за нею та стягнути з неї на користь [PERSON] вартість Ѕ частки автомобіля у сумі 69500 грн. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області вимоги [PERSON] були задоволені частково та за сторонами було визнане право власності на автомобіль «Peugeot-3008», кузов [NUMBER] , по 1/2 частці за кожним. Підставою ухвалення вказаного рішення стало те, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015, договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений між [PERSON] і [PERSON] , визнано недійсним, що і стало підставою для поділу автомобіля між сторонами. Але, постановою Верховного Суду від 07.02.2018, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015, справу № 226/942/15-ц направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц було скасоване, [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. Тобто, на цей час вказаний договір діє, тому підстав для поділу автомобіля, який є власністю [PERSON] , немає. Не погодившись з постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018, вона звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою. Між тим, у травні 2018 року представник [PERSON] - [PERSON] подав заяву про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 по справі 226/215/16-ц, за нововиявленими обставинами мотивуючи це тим, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля є дійсним на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 226/942/15-ц і немає підстав його ділити, який є власністю третьої особи. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018, заяву представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено, скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 по справі № 226/215/16-ц та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ автомобіля відмовлено. 17.03.2021 [PERSON] отримала постанову Верховного Суду від 11.11.2020 за яким її касаційна скарга задоволена, постанову Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 226/942/15-ц скасовано, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц, залишено в силі. Таким чином, на теперішній час рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Пежо 3008» реєстраційний номер [NUMBER] шасі [NUMBER] , укладений 27.02.2014 між [PERSON] та [PERSON] за яким [PERSON] продав [PERSON] спірний автомобіль без згоди іншого подружжя, тобто позивача, що підтверджено постановою Верховного Суду від 11.11.2020, а тому спірний автомобіль підлягає поділу між нею та [PERSON] і є підстави для перегляду рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 за нововиявленими обставинами. У зв`язку з цим просить поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 за нововиявленими обставинами визнавши причини пропуску строку поважними; задовольнити її заяву про рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 за нововиявленими обставинами; скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018; задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами містить вимогу про поновлення строку на подання цієї заяви. Така вимога обґрунтована тим, що копія постанови Верховного Суду від 11.11.2020 була отримана позивачем лише 17.03.2021 року в приміщенні Димитровського міського суду Донецької області після подання відповідної заяви. Клопотання про поновлення строку судом задоволено, оскільки строк звернення до суду за нововиявленими обставинами, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, пропущений з поважних причин. Відповідачем [PERSON] у встановлений строк не надано судові відзиву на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, третя особа [PERSON] помер, спадкоємцем спірного автомобіля є відповідач. В судове засідання учасники справи не з`явилися, були повідомлені належним чином про час та місце проведення судового засідання, від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її представника. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Димитровського міського суду Донецької області від 30.03.2021 заява прийнята до розгляду, у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.00 год 28.04.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.2009 до 31.03.2014. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль «Peugeot-3008» 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] 27.02.2014 за договором купівлі-продажу [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] . Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 у справі №226/215/16-ц, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про поділ майна подружжя задоволені частково: за [PERSON] та [PERSON] визнане право приватної власності на 1/2 частку за кожним на автомобіль «Peugeot-3008» 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішене питання щодо судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017, зазначене рішення суду залишене без змін. При ухваленні рішення від 05.05.2016 про поділ автомобіля, суд посилався на те, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 у справі №226/942/15-ц, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015, договір купівлі-продажу автомобіля «Peugeot-3008» 2010 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] , як продавцем і [PERSON] , як покупцем був визнаний недійсним. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 у справі №226/942/15-ц, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 скасоване і у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним відмовлено. У зв`язку з цим, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018, заяву представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами задоволено, скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 по справі № 226/215/16-ц та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ автомобіля відмовлено. Постановою Верховного Суду від 11.11.2020, касаційна скарга позивача задоволена, постанову Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 226/942/15-ц скасовано, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 по справі № 226/942/15-ц, залишено в силі. V. Оцінка суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. В якості підстави для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами заявником зазначено те, що постанова Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 226/942/15-ц, на яке посилався суд під час розгляду справи в 2018 році, на цей час скасована. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Саме цією нормою процесуального закону суд керувався, ухвалюючи рішення, заява про перегляд якого подана позивачем [PERSON] . Постанова Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 226/942/15-ц була скасована вже після набрання рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 про поділ майна сторін законної сили. Відтак, є наявними нововиявлені обставини у справі, що є підставою для перегляду рішення про поділ майна. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи те, що автомобіль був придбаний у період шлюбу, то вказана річ є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках, по 1/2 частці кожному. Згідно ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивач по справі вимагала стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації за спірне майно, але, оскільки позивач не внесла відповідної суми на депозитний рахунок суду, суд вважає, що доводи позивача що присудження відповідачу грошової компенсації замість частки у спірному майні, не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тобто, для присудження грошової компенсації необхідні 2 умови: згода одного подружжя на грошову компенсацію чи підстави, передбачені ст. 365 ЦК України та попереднього внесення іншим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, частки сторін є рівними, річ неподільною, а позивач по справі попередньо не внесла грошову суму на депозитний рахунок суду. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за сторонами по 1/2 частці спірного майна, яке визнане судом спільною сумісною власністю. До того ж, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (постанова ВСУ від 30.03.2016р. № 6-2811цс15). Таким чином, заява про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню. При цьому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі складаються з судового збору, який в силу ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, постанови ВСУ від 30.03.2016р. № 6-2811цс15 та

Outcome: partial