Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, відсотків за користування грошовими коштами, трьох відсотків річних та збитків від інфляції. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, у період з жовтня 2017 року по травень 2019 року вони, [PERSON] та [PERSON] , надавали [PERSON] (далі - Відповідач) у позику суму грошових коштів. На підтвердження укладання договорів позики та отримання коштів, відповідач власноруч писав розписки: від 20.10.2017 року із зобов`язанням повернути 7 000 доларів США 00 центів (4 000 доларів США 00 центів [PERSON] та 3 000 доларів США 00 центів [PERSON] ), від 25.01.2018 року із зобов`язанням повернути 4 000 доларів США 00 центів (2 000 доларів США 00 центів [PERSON] та 2 000 доларів США 00 центів [PERSON] ), від 25.01.2018 року із зобов`язанням повернути 4 000 доларів США 00 центів, від 13.05.2019 року із зобов`язанням повернути 8 000 доларів США 00 центів [PERSON] та 8 000 доларів США 00 центів [PERSON] . Кінцеві строки повернення боргу відповідач зазначав різні, але кошти жодного разу не повертав. В останній розписці відповідач зазначив дату повернення боргу - 13 липня 2019 року, однак і до цього часу не виконав свої зобов`язання. У зв`язку з вищевикладеним позивачі змушені звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] : на користь [PERSON] 211 200 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики, 32 406 грн. 77 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 6 110 грн. 33 коп. трьох процентів річних та 6 622 грн. 31 коп. втрат від інфляції, а всього у розмірі 256 339 грн. 41 коп. та на користь [PERSON] 211 200 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики, 32 406 грн. 77 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 6 110 грн. 33 коп. трьох процентів річних та 6 622 грн. 31 коп. втрат від інфляції, а всього у розмірі 256 339 грн. 41 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву в якій просила слухати справу у їх відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 20 жовтня 2017 року [PERSON] уклав із [PERSON] та [PERSON] Договір підряду, за умовами якого зобов`язався виготовити обладнання на замовлення позивачів, а саме, лінію для виготовлення паличок для кави. Матеріалами справи підтверджено, що 20 жовтня 2017 року [PERSON] отримав в якості завдатку від [PERSON] 4 000 доларів США 00 центів та від [PERSON] 3 000 доларів США 00 центів для виготовлення обладнання, а саме лінії для виготовлення одноразових паличок для кави, що підтверджується розпискою від 20 жовтня 2017 року, написаною власноручно [PERSON] (а.с.12). Матеріалами справи також підтверджено, що 25 січня 2018 року [PERSON] отримав в якості другої частини сплати завдатку від [PERSON] 2 000 доларів США 00 центів та від [PERSON] 2 000 доларів США 00 центів для виготовлення обладнання, а саме лінії для виготовлення одноразових паличок для кави, що підтверджується розпискою від 25 січня 2018 року, написаною власноручно [PERSON] (а.с.13). Судом встановлено, що 25 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору підряду про виготовлення обладнання, а саме лінії для виготовлення паличок для кави, згідно якої відповідач отримав залишок суми у розмірі 4 000 доларів США 00 центів та зобов`язався віддати обладнання до 31.03.2018 року. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] та [PERSON] по 8 000 доларів США 00 центів кожному, що в еквіваленті складає 211 200 грн. 00 коп. до 13.07.2019 року, що підтверджується розпискою від 13 травня 2019 року, написаною власноручно [PERSON] у присутності двох свідків (а.с.15). Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачами не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов`язання. Суд зазначає, що розписка від 13 травня 2019 року на підставі якої пред`явлено позов, є саме договором новації боргу, оскільки в за текстом такого документу є посилання на попередні домовленості та зобов`язання сторін щодо попереднього, невиконаного боржником, договору підряду. Строк виконання відповідачем зобов`язань за таким договором визначено сторонами до 13 липня 2019 року. У зв`язку із наведеними вимогами закону, суд застосовує до спірних правовідносин норми, які врегульовують суспільні правовідносини із приводу позикових зобов`язань. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Суд вказує, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорів позики (розписці) або у національній одиниці - гривні. Також даним рішенням визначено, що позичальник який скористався правом на стягнення боргу у гривні, має право на стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Великої палати ВС від 27 листопада 2019 року по справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19). В даному випадку розписка від 13 травня 2019 року містить посилання на боргове зобов`язання у гривні та його еквівалент в іноземній валюті - доларах США. При цьому позивачі скористались своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явили позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті. Відтак, валютою заборгованості стала національна валюта України -гривня. Оскільки факт не повернення у повному обсязі позики відповідачем підтверджено матеріалами справи, і останнім не спростовано шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів на адресу суду, то із відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом такої позики у розмірі 211 200 грн. 00 коп. та з відповідача на користь позивача [PERSON] у розмірі 211 200 грн. 00 коп. Щодо стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних, суд вказує про наступне. Звертаючись до суду із позовом, позивачі просили суд стягнути із відповідача проценти за користування чужими коштами на рівні облікової ставки НБУ у період з 14 травня 2019 року по 30 липня 2020 року. Дійсно, згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом і з цим, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії основного зобов`язання. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові ВС від 06 лютого 2019 року по справі №175/4753/15-ц. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку дії основного зобов`язання чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги позивачів про стягнення процентів після спливу терміну основного зобов`язання не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. В той же час вимога про стягнення 3% річних після спливу вказаного терміну відповідає вищенаведеним вимогам матеріального закону щодо захисту прав кредиторів у даних правовідносинах. Як вказувалось вище, термін виконання основного зобов`язання було визначено сторонами 13 липня 2019 року. Відтак, в межах заявлених позовних вимог, за період з 14 травня 2019 року по 13 липня 2019 року суд стягує відсотки на підставі абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК у розмірі 2 430, 25 грн. за період з 14 травня 2019 року по 06 червня 2019 року (облікова ставка НБУ - 17,5%, кількість днів користування коштами - 24 дні) та за період з 07 червня 2019 року по 13 липня 2019 року (облікова ставка НБУ - 17,5%, кількість днів користування коштами - 19 днів) у розмірі 1950, 66 грн., а всього разом 4 380 грн. 91 коп. для кожного із позивача окремо. А із 14 липня 2019 року по 30 червня 2020 року (351 день) суд стягує для кожного із позивача окремо 3% річних у розмірі 6092,97 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат, суд зазначає про наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позикодавці,

Outcome: partial