Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог Позивач АТ КБ «ПриватБанк», в особі представника Ляра Д.Ю., звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 07.08.2012 у сумі 48463,61 грн., яка утворилась станом на 09.09.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 07.08.2012. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду та те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження. Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті Банку, є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Заявою позичальника підтверджується, що вона повністю поінформована про умови кредитування в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Позивач зазначає, що такими формулярами та стандартними формами є саме «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи», розміщені на сайті Банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується її поінформованість про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст.642 ЦК України. Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Підписанням заяви між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито картковий рахунок та початковий кредитний ліміт було встановлено у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26 500,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкого платежу. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору (п.2.1.12.3). Відповідач в порушення умов договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. Згідно з п.2.1.12.7.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п.2.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 відповідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для карти «Універсальна», 84% - для карти «Універсальна голд». Станом на 20.09.2020 заборгованість відповідача у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості складає 48463,61 грн., з яких: 34922,41 грн. заборгованість за тілом кредиту, в .ч. простроченим тілом кредиту, 2324,35 грн. заборгованість за відсотками відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та 11216,85 грн. нарахованої пені ( від останньої вимоги позивач відмовився заявою про зменшення позовних вимог від 09.04.2021) Рух справи 09.11.2020 позовна заява надійшла до суду 15.11.2020 у справі відкрите провадження. Вирішене розгляд проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Перше судове засідання призначене на 15.12.2020, яке відкладене через неявку сторін на 02.02.2021. 02.02.2021 від представника відповідача, адвоката Працюка В.Л., надійшло клопотання про переведення провадження у загальне. Клопотання задоволене і підготовче судове засідання призначене на 02.03.2021. 02.03.2021 представником відповідача подано відзив на позов та клопотання про витребування у позивача оригіналу кредитної угоди, яке було задоволено. Судове засідання відкладене на 30.03.2021, яке , за клопотанням представника позивача, було відкладене на 06.05.2021, на 04.06.2021, на 20.07.2021. 01.04.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. 09.04.2021 до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог (на суму нарахованої пені): просили стягнути з відповідача 37246,76 грн. заборгованості, в т.ч. 34922,41 грн. тіла кредиту, 2324,35 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати, розгляд справи відкладено на 06.05.2021, який, за клопотанням представника позивача, відкладено на 04.06.2021, через неявку сторін на 20.07.2021. 20.07.2021 у судовому засіданні було досліджено, наданий позивачем відповідно до ухвали суду, оригіналом анкети-заяви, на підставі якої надано кредитні кошти. Відкладене судове засідання на 16.08.2021 за клопотанням представника позивача, для узгодження позиції щодо позовних вимог. 16.08.2021 підготовче судове засідання закрите, розгляд справи призначений на 13.09.2021. Представник позивача у судове засідання не з`явився, додав до позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання не з*явилися, подали заяву про розгляд справи у відсутності відповідача, проти позову заперечували, виклавши свої обґрунтування заперечень у відзиві та письмовому поясненні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що вона дійсно уладала договір з позивачем про надання банківських послуг , але відповідних Умов і правил не бачила і не підписувала. Підписала лише анкету-заяву, де немає інформації про відсотки, пеню і інші штрафи, які і про суму кредитного ліміту. Відповідач стверджує, що за весь час користування наданими позивачем коштами, вона сплатила значно більшу суму, ніж та, яку брала. Заборгованість по кредитному ліміту, визначеному банком у розмірі 26500 грн.ю виникла у вересні 2018 року згідно з наданим позивачем розрахунком. Тоді, за логікою того ж позивача, , відповідно до п.2.1.8.3 Умов і Правил карта мала бути закрита і наступне поновлення її дії можливе лише після повного погашення заборгованості клієнта. Встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини Суд, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. 07.08.2012 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У анкеті-заяві зазначено, що особа виявила бажання оформити на своє ім*я «Пенсійну картку». Про бажання оформити кредитну картку не зазначено, відповідно, не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.08.2012, укладеного між ПриватБанк та [PERSON] станом на 20.09.2020, згідно з яким розмір заборгованості складає 48463,61 грн., з яких: 34922,41 грн. заборгованість за тілом кредиту, в .ч. простроченим тілом кредиту, 2324,35 грн. заборгованість за відсотками відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та 11216,85 грн. нарахованої пені. Також позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 30.05.2012 №СП-2012-6737605. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] кредитний ліміт по картці змінювався декілька разів, з 08.12.2017 максимально був збільшений до 26 500 грн., з 06.06.2019 зменшено до 0. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» б/н на підставі договору, укладеного між позивачем та [PERSON] , останній було видано кредитну картку 30.11.2016 з терміном дії до травня 2020. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 08.07.2012 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.08.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 30.05.2012 №СП-2012-6737605, як невід`ємні частини договору. У зазначених Витягах, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем під час розгляду зазначеної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що надані позивачем не містять підпису відповідача, самі Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (07.08.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09.11.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредитної картки взагалі та про сплату відсотків за користування кредитними коштами зокрема, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 30.05.2012 №СП-2012-6737605, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.08.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08.07.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Водночас відповідно до п.1.1.1.44 Умов та правил надання банківських послуг кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, що надаються банком клієнту на строк, обумовлений в договорі, на умовах платності та зворотності. В той же час, банком заявлена до стягнення сума «тіла кредиту», яка по своїй суті не може перевищувати розмір кредитного ліміту (кредит), в розмірі 34922,41 грн., при максимальному кредитному ліміту за даним договором в сумі 26 500 грн. З розрахунку вбачається, що кредитний ліміт зменшений 06.06.2019 до 0, що вочевидь позбавило відповідача можливості знімати кошти з рахунку, заборгованість за кредитним договором складала 28500,96 грн., тому на момент звернення до суду тіло кредиту не могло збільшитися до 34922,41 грн., як зазначено у позові. В той же час, суд зауважує, що відповідачем не доведено відсутність кредитних правовідносин між ним та позивачем, вона не заперечує, що отримувала кредитні кошти, проте стверджує, що погашала заборгованість. Проте, з виписки по рахунку вбачається, що з 12.06.2019 відповідач не погашала заборгованість в повному обсязі. Останнє погашення здійснене 12.06.2012 у сумі 1353,77 грн. Суд не бере до уваги погашення 24,55 грн. зазначені 27.06.2019, 25,69 грн. від 04.07.2019, 41,54 грн. 30.09.2019, оскільки вони, вочевидь, здійснені не відповідачкою, а автоматично. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] фактично отриманої суми кредитних коштів (тіло кредиту, кредит, кредитний ліміт) в сумі 26 500 грн., в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 8422,41 грн. слід відмовити. Щодо позовних\~вимог про\~стягнення заборгованості\~по процентам,\~нарахованими банком\~на підставі\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України у розмірі 2324,35 грн., суд зазначає про наступне. У своїй позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ч.2\~ст.625 ЦК України, вказував на те, що в редакції Умов та Правил, які почали діяти з 01.03.2019 згідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2\~ст.625 ЦК України\~встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 84% (для картки «Універсальна голд» або в розмірі 86,4% (для картки «Універсальна»). Дійсно, за правилами\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене ч.2\~ст.625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачала у своїй постанові від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц підстав для відступу від такої позиції. У зазначеній нормі прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) було зазначено, що «у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Таким чином, нарахування кредитором 3% річних, або процентів у іншому розмірі, встановленому укладеним між сторонами договором, може здійснюватися виключно після закінчення строку виконання грошового зобов`язання та у разі прострочення боржником його виконання. З підписаної відповідачем анкети-заяви від 07.08.2012 убачається, що вона не містить визначених сторонами строків виконання основного зобов`язання з повернення отриманих у кредит грошових коштів. Інші належні докази, які б свідчили про досягнення між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] згоди щодо строків повернення кредиту також в матеріалах справи відсутні. Отже, враховуючи той факт, що у даній справі позивачем не було доведено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо строків виконання відповідачем основного зобов`язання, а саме повернення отриманих кредитних коштів, а строк (термін) виконання останньою обов`язку, згідно із ч.2\~ст.530 ЦК України,\~визначений моментом пред`явлення вимоги (у даному випадку подачею позову), то у банку були відсутні правові підстави для нарахування за відповідачем заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст.625 ЦК України. Суд наголошує, що положення ч.2\~ст.625 ЦК України\~у частині обов`язку боржника сплатити кредитору відсотки, нараховані на прострочене грошове зобов`язання регламентує саме наслідки такого прострочення, а не встановлює той розмір відсотків за користування кредитними коштами та підстави їх стягнення, які визначаються актами законодавства, зокрема ч.1\~ст.1048 ЦК України. При цьому, посилання позивача у позовній заяві на те, що сторонами було погоджено у п.2.1.1.2.12\~\~Умов та Правил надання банківських послуг сплату відповідачем у разі несвоєчасного повернення кредиту на підставі ч.2\~ст.625 ЦК України\~відсотків у розмірі 84% річних, не можуть свідчити про наявність у банку підстав для їх нарахування саме у зазначеному розмірі. Матеріалами справи не підтверджено, що сторони дійшли згоди щодо заявленого розміру відсотків, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2\~ст.625 ЦК України, так як зазначені Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а підписана відповідачем анкета-заява не містить погодженого розміру ставки відсотків, сплата яких передбачається вказаною нормою. Як було зазначено вище, відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, термін якого визначений терміном дії кредитної картки до останнього дня травня 2020 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 05.11.2020 розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених\~ст.625 ЦК України, а з наданого позивачем розрахунку заборгованості нарахованих відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України відбувся за період з 01.02.2020 по 01.03.2020, тобто за період, коли умови для застосування санкцій, передбачених ч.2\~ст.625 ЦК України, у даних правовідносинах не наступили. Питання щодо\~судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, з урахуванням тієї обставини, що позивачем за подачу позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. розмір якого, згідно вимог\~Закону України «Про судовий збір»,\~визначений як мінімальний для сплати юридичною особою за подачу до суду позовної заяви майнового характеру (навіть за пред`явлення позовних вимог у розмірі, який був задоволений\~\~судом), то саме вказаний розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення пред`явленого позову.

Outcome: partial