Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23 листопада 2018 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON](надалі відповідач) про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні малолітня дитина. Відповідач своїх зобов'язань щодо утримання сина не виконує, матеріальної допомоги не надає, що ставить її в надзвичайно скрутне матеріальне становище. Відповідач [PERSON]звернувся до суду із заявою, де зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки дитині залишив все що він мав. Матеріальну допомогу на утримання дитини надає коли має таку можливість. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних в справі доказів. Позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідно до ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК),\~у зв'язку\~із неявкою\~в судовезасідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені cудом та зміст спірних правовідносин. 23 листопада 2007 року [PERSON]та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області (актовий запис № 233). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записано [PERSON], а матір'ю записано [PERSON] (а.с. 4). Одруження виявилось не вдалим, а тому шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Баришівського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки, виданої Баришівською селищною радою Київської області №2280 від 23 листопада 2018 року, гр. [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері (а.с. 8). V. Мотивація позиції суду. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК)батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181\~СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 12, 81\~ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу, відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для звільнення від сплати аліментів. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до статті 182\~СК Суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - відсутність у платника непрацездатних батьків та наявність іншої дитини від першого шлюбу; - відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - також враховуються інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до ст. 7\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум дитини, віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, те, що відповідач має нерегулярний,\~мінливий дохід, інших утриманців не має. Відповідач доказів про підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання дитини після розірвання шлюбу, тобто з 30 січня 2017 року «дитині залишив все, що маю» суду не надав. Водночас, суд враховує, що відповідач є працездатною особою і може працювати та виконувати обов'язок по утриманню дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини. При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я сторін, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання\~сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1100,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З 1 січня 2018 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1762 грн., відповідно до ст. 7 Закону «Про державний бюджет на 2018 рік». З 1 січня 2019 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 1921 грн., відповідно до ст. 7 Закону «Про державний бюджет на 2019 рік». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Враховуючи ту обставину, що позов поданий до суду у 2018 році, крім того позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір за ставками 2018 року на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді.

Outcome: partial