Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 03.06.2016 року в м . Дніпро по вул. Братів Трофімових [PERSON] (далі - Відповідач) керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2104», д/н [NUMBER] здійснив поспіль три зіткнення з транспортними засобами «Шевроле Авео», д/н № [NUMBER] , «Лексус RX350», д/н [NUMBER] та «ЗАЗ Ланос», д/н [NUMBER] . В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2016 року винним у настанні вказаної дорожньо - транспортної пригоди визнано [PERSON] . Відповідно до звіту № 5922/4 від 07.09.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданому транспортному засобу «ЗАЗ Ланос», д/н [NUMBER] становить 6 067 (шість тисяч шістдесят сім) грн. 67 коп., а вартість послуг аварійного комісара становить - 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. Загальний розмір витрат складає 7 367 (сім тисяч триста шістдесят сім) грн. 67 коп. Відповідно до інформації Моторного (транспортного) страхового бюро України на момент настання дорожньо - транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору страхування цивільно - правової відповідальності. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 7 367 (сім тисяч триста шістдесят сім) грн. 67 коп. на користь потерпілої особи. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у розмірі 7 367 (сім тисяч триста шістдесят сім) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Моторного (транспортного) страхового бюро України зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.58). Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03.06.2016 року в м. Дніпро по вул. Братів Трофімових [PERSON] керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2104», д/н [NUMBER] здійснив поспіль три зіткнення з транспортними засобами «Шевроле Авео», д/н № [NUMBER] , «Лексус RX 350», д/н [NUMBER] та «ЗАЗ Ланос», д/н [NUMBER] . Згідно висновку, який міститься в матеріалах справи, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу від 07.09.2016 року, загальна вартість матеріальної шкоди завданої автомобілю «ЗАЗ Ланос», д/н [NUMBER] складає 6 104 грн. 07 коп. (а.с.22-34). Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП полісом серії АЕ № 8619417 від 02.03.2016 року, оформленим на автомобіль «ЗАЗ Ланос», д/н [NUMBER] , була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який є власником вказаного автомобіля. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як встановлено судом, 15.08.2016 року [PERSON] , скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с.12). Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 8344 від 31.10.2016 року (а.с.17) позивач відповідним платіжним дорученням № 8344рв від 02.11.2016 року сплатив на користь [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 6 067 (шість тисяч шістдесят сім) грн. 67 коп. (а.с.17-19). Судом також встановлено, що скориставшись послугами ЗАТ «Страхова група «ВУСО», позивачем була організована оцінка визначення розміру завданих збитків, збір необхідних документів, про що свідчить розрахунок та платіжне доручення № 35429 рв від 04.11.2016 року на суму 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. (а.с.20). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено судом, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2016 року винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм матеріального закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки відповідач є винним у вчиненні вказаного ДТП, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 6 067 (шість тисяч шістдесят сім) грн. 67 коп. Разом з цим, суд не може погодитися із доводами сторони позивача в частині стягнення з відповідача витрат у сумі 1300 грн.00 коп., сплачених позивачем ЗАТ «СК «ВУСО» за збір документів та визначення розміру шкоди. Суд зазначає, що за своєю природою такі витрати не відносяться до страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».Адже згідно положень положення п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Одночасно із цим матеріальним законом не передбачено право на компенсацію вказаних витрат в порядку регресу, і закон такі витрати не розглядає як складову страхового відшкодування. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зокрема, суд стягує із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі6 067 (шість тисяч шістдесят сім) грн. 67 коп. як суму страхового відшкодування, а в стягненні суми у розмірі 1 300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. витрат на послуги аварійного комісара суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону. Суд окремо зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 701 (одна тисяча сімсот одна) грн. 35 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial