Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 9436,35 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснює забезпечення тепловою енергією житло, яке займає [PERSON], однак передбачених законодавством обовязків відповідач не виконує, внаслідок чого за період з 01 листопада 2009 року до 01 лютого 2015 року заборгувала позивачу за надані послуги 9436,35 грн. Добровільно ліквідувати борг остання відмовляється, а тому Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради просить стягнути із [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 9436,35 грн. та понесені судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради в судове засідання не зявилася, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить зменшити суму позовних вимог на 550 грн. і стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради 8886,35 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Не заперечує щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін \~без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти. Відповідач [PERSON] проживає в [INFO], що підтверджується довідкою №2547 від 04 листопада 2014 року, виданою ТОВ «КомЕнерго-Тернопіль-2». В судовому засіданні встановлено, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» здійснює забезпечення тепловою енергією житла, яке займає відповідач, їй відкрито особовий рахунок для проведення нарахування та оплати послуг за спожиту теплову енергію. Також, зясовано, що 17 жовтня 2012 року проведений запуск системи опалення по вул.Броварна,16 в м. Тернополі, що стверджується актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2012-2013 рр. Згідно виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання, видане КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради від 18 липня 2015 року, відповідач не проводила оплату за \~спожиту теплову енергію, внаслідок чого виникла\~заборгованість у розмірі 9436,35 грн. 16 вересня 2015 року КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради надіслало на адресу відповідача попередження про необхідність виконання зобовязань по оплаті за надані послуги. В силу ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 ч.2 ст.68 ЖК України Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників. Власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Таким чином, між позивачем та відповідачем у справі склались відносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №86 від 24 січня 2011 року встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення. Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобовязань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. [PERSON] підприємством теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заявлено позов про захист свого цивільного права шляхом стягненняіз [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення. За визначенням, наданим у ст.1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 8886,35 грн. В силу ч.1 ст.88 ЦПК України, із відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі наведеного, \~

Outcome: approved