Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 24.01.2018 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування України (далі по тексту - Фонд, відповідач) про визнання звільнення з роботи незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позову зазначила, що з 2014 р. працювала у Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, займаючи посаду головного спеціаліста відділу діловодства та контролю виконавської дисципліни управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи. 29.12.2017 її звільнили з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач вважає своє з роботи звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, з наступних підстав. У зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01.08.2017 відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України всіх працівників Фондів переведено до Фонду соціального страхування України. 12.09.2017 Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача Марченко Р.Л. одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Позивач вказує, що про звільнення вона не була попереджена належним чином, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці і письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку займає, персонально не отримувала. Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї трудові обов`язки. Крім того відповідач не запропонував їй іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26.10.2017, так і після 02.01.2018, відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями. Оскільки її звільнили незаконно, вона повинна бути поновлена на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідач позов не визнав та обґрунтував свої заперечення такими обставинами. Постановою Правління Фонду від 12.09.2017 № 47 затверджено з 01.01.2018 граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць. Постановою Правління Фонду від 10.10.2017 № 50 затверджено на введено в дію з 01.01.2018 структуру виконавчої дирекції Фонду. На підставі вказаних рішень відбулося скорочення управління організаційної роботи з чисельністю працівників 20 штатних одиниць та управління документального забезпечення, роботи зі зверненнями громадян та запитами на публічну інформацію з чисельністю 14 штатних одиниць. Таким чином у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочено чисельність та штат працівників, зокрема, посада позивача. На виконання вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України 30.10.2017 р. відповідачем було подано звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Київській міжміський центр зайнятості Подільський районний центр зайнятості. Відповідачем повністю додержано процедуру вивільнення позивача. Так, 26.10.2017 позивач персонально попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018 чисельності штату працівників виконавчої дирекції Фонду, про що свідчить особистий підпис позивача у відомості. Позивач не була членом первинної профспілкової організації, а тому розірвання з нею трудового договору було проведено без попередньої згоди виборного органу профспілкової організації. У день звільнення, 29.12.2017, відповідач видав позивачу копію наказу про звільнення, належним чином оформлену трудову книжку та з позивачем проведено повний розрахунок. Відповідач не мав можливості з 01.01.2018 запропонувати позивачу іншу роботу за відповідними професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю. Посади, на які в період з 26.10.2017 по 29.12.2017 приймались та/або переміщувались інші працівники, та які з 01.01.2018 залишались вакантними, не є однорідними посаді позивача. Заперечення проти аргументів відповідача позивач виклала у відповіді на відзив пославшись на ненадання відповідачем достовірних відомостей про завчасне повідомлення працівників про майбутнє вивільнення, недотримання вимог ст. 43 КЗпП України щодо отримання від органу первинної профспілкової організації згоди на її звільнення та недостовірність наданого відповідачем примірника наказу № 603 та додатку до нього. Колишній директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Баженков Є .В. заперечував проти позову з підстав, якими обґрунтовані заперечення відповідача (т. 1 а.с. 171-175). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, а представник відповідача - позов не визнав, посилались при цьому на обставини, викладені у поданих ними заявах по суті справи. В останнє судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, клопотали про відкладення розгляду справи. Однак зважаючи на те, що неявка позивача в судове засідання є повторною, а представник відповідача заперечував проти продовження перерви, суд визнав можливим закінчити розгляд справи у відсутність сторони позивача. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. ?12.02.2018 на виконання ухвали суду позивач подала позовну заяву у новій редакції та заяву про заміну відповідача (т. 1 а.с. 33-42). ?05.03.2018 представник відповідача подав письмове клопотання-заперечення щодо прийняття в якості доказу не засвідченої фотокопії документу під назвою «Наказ виконавчої дирекції Фонду від 26.10.2017 р. № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці» (т. 1 а.с. 83-84). ?05.03.2018 представник відповідача подав відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 86-89). ?06.03.2018 представник позивача подав клопотання про виклик свідків та заяву про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін (т. 1 а.с. 135, 136). ?12.03.2018 позивач подала відповідь на відзив (т. 1 а.с. 148-150). ?26.03.2018 представник відповідача подав заперечення щодо відповіді на відзив (т. 1 а.с. 141). ?02.04.2018 представник позивача подав клопотання про перенесення розгляду справи (т. 1 а.с. 144). ?10.10.2018 в судовому засіданні представник позивача зняв клопотання про виклик свідків та заявив клопотання про залучення в якості третьої особи директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Баженкова Є.В. (т. 1 а.с. 165-166). ?24.10.2018 третя особа [PERSON] подав письмові пояснення щодо позову (т. 1 171-175). ?26.10.2018 представник відповідача подав додаткові письмові пояснення щодо розову (т. 1 а.с. 180-182). ?02.11.2018 р. в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про призначення технічної експертизи документів, а саме: наданого відповідачем додатку до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.2017 р. № 603 (т. 1 а.с. 229-230). ?02.11.2018 р. позивач подала письмові пояснення щодо письмових пояснень відповідача та третьої особи (т. 1 а.с. 231-233). ?14.11.2018 представник відповідача та третя особа подали заперечення проти письмових пояснень позивача (т. 1 а.с. 248-251, т. 2 а.с. 1-4). ?26.11.2018 позивач подала письмове клопотання про перенесення розгляду справи (т. 1 а.с. 9). ?15.01.2019 позивач подала письмове клопотання про перенесення розгляду справи (т. 2 а.с. 16). ІІІ. Процесуальні дії суду. ?Ухвалою від 29.01.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху (т. 1 а.с. 28). ?Ухвалою від 13.02.2018 р. відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т. 1 а.с. 78-79). ?06.03.2018 протокольною ухвалою відкладено розгляд справи (т. 1 а.с.139). ?03.04.2018 протокольною ухвалою відкладено розгляд справи (т. 1 а.с.145). ?17.05.2018 протокольною ухвалою відкладено розгляд справи (т. 1 а.с.153). ?15.06.2018 розгляд справи перенесено у зв`язку з зайнятістю судді в іншому судовому розгляді (т. 1 а.с. 157). ?06.07.2018 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. (т. 1 а.с. 160). ?10.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. (т. 1 а.с. 161). ?10.10.2018 протокольною ухвалою залучено до участі у справі третю особу та оголошено перерву (т. 1 а.с. 165-166). ?02.11.2018 протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, долучено до матеріалів справи надані представником позивача додаткові докази, заслухано вступні промови та оголошено перерву (т. 1 а.с. 245-246). ?15.112018 прийнято письмові пояснення сторін, досліджено письмові докази та оголошено перерву (т. 2 а.с. 5-6). ?26.11.2018 продовжено перерву у справі (т. 2 а.с. 10-11). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З 30.07.2011 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, займаючи посаду головного спеціаліста відділу діловодства та контролю виконавської дисципліни управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду. У 2017 р. на виконання ч. 4 розділу VII «Прикінцеві та Передні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатностібуло утворено Фонд соціального страхування України з приєднанням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Фонду соціального страхування України. 20.07.2017 директор виконавчої дирекції Фонду затвердив штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.2017, згідно якого гранична чисельність працівників становить 267 штатних одиниць (т. 1 а.с. 90-94). У вказаному штатному розписі відсутнє управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, натомість передбачено створення управління організаційної роботи у складі начальника управління, заступника начальника, трьох відділів - відділу організаційного забезпечення, відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, відділу забезпечення діяльності колегіальних органів, сектора по роботі зі ЗМІ та зв`язків з громадськістю чисельною кількістю 22 штатні одиниці. Постановою правління Фонду від 12.09.2017 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01.01.2018 гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду -188 штатних одиниць. (т. 1 а.с. 101) Постановою правління Фонду від 10.10.2017 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено на введено в дію з 01.01.2018 нову структуру виконавчої дирекції Фонду (т. 1 а.с. 103-106). Зазначеною постановою виконавчу дирекцію Фонду зобов`язано провести організаційні заходи з приведення структури виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови. На виконання вказаних рішень 31.10.2017 було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 01.01.2018, яким передбачено створення самостійних структурних підрозділів, серед яких Департамент організаційного та документального забезпечення у складі директора Департаменту, заступника директора Департаменту та п`яти відділів - відділу організаційного забезпечення, відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, відділу забезпечення діяльності колегіальних органів, відділу документального забезпечення та контролю виконання, відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян чисельною кількістю 27 штатних одиниць (т. 1 а.с. 95-100). Станом на 01.01.2018 облікова чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду становила 198 осіб (т. 1 а.с. 108). 26.10.2017 директором виконавчої дирекції Фонду було видано наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці», яким введено в дію з 01.01.2018 зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці та зобов`язано управління по роботі з персоналом до 01.11.2017 провести персональне попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018 чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком) і довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників у відповідності зі ст. 49-2 КЗпП України та ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» (т. 1 а.с. 111). З наданого відповідачем додатку до наказу № 603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», вбачається, що 12 працівників Управління організаційної роботи, серед яких і [PERSON] , ознайомлені 27.10.2017 під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення (а.с. 122). Наказом від 22.12.2017 № 1026 [PERSON] звільнена з роботи з посади головного спеціаліста головного спеціаліста відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління організаційної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29.12.2017 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 127). Із цим наказом позивач ознайомлена 29.12.2017, що засвідчено її особистим підписом. [PERSON] має вищу освіту за спеціальністю «філологія» (українська мова та література). На час попередження позивача про наступне вивільнення і до її звільнення з роботи в Фонді були вакантні такі посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду; директора департаменту юридичної роботи; заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи; головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи; головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи; головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту; головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи, на які приймались фахівці в сфері права, економіки, обліку і аудиту та менеджменту (т. 1 а.с. 128). Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29.09.2017 № 2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12.09.2017 правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці. Відповідно до інформації професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Татаренко С. В. не є членом цієї профспілки (т. 1 а.с. 130). V. Оцінка суду. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Судом встановлено, що у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності дійсно мала місце реорганізація шляхом його злиття з Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та утворення на його базіФонду соціального страхуванняз приєднанням до нього виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. За приписом ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженого ним органу. З наданих суду штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вбачається, що внаслідок проведеної реорганізації штатна чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду скоротилася з 267 штатних одиниць до 188. Наведене дає підстави вважати, що внаслідок оптимізації роботи Фонду соціального страхування України відбулися зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2КЗпП України порядку вивільнення працівників. Відповідно до положень зазначеної норми про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Судом встановлено, що 27.10.2017 [PERSON] була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників з 01.01.2018, що підтверджується її власноручним підписом. Жодних доказів на спростування цього факту стороною позивача не надано, а отже суд вважає доведеним, що позивач була ознайомлена зі змінами в організації виробництва і праці та з майбутнім звільненням за 2 місяці. З огляду на те, що форму попередження працівників про наступне звільнення закон не визначає, та враховуючи зміст наказу відповідача від 26.10.2017 № 603 та підписаного позивачем додатку до нього, який не може тлумачитись інакше ніж попередження про наступне звільнення, доводи позивача про те, що нею було підписано документ іншого змісту суд визнає необґрунтованими. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. Обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь-яку роботу, яка наявна на підприємстві. Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 у справі № 6-1264цс17. З огляду на те, що [PERSON] має спеціальність філолога, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що вона не могла виконувати роботу у Фонді на вакантних на той час посадах заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи. Суд дослідив положення про департаменти, в яких були наявні вакантні посади, і переконався, що такі роботи не відповідають спеціальності та професії позивача, а тому така робота в розумінні закону не могла бути їй запропонована (т. 1 а.с. 187-220). Наявність інших вакантних посад у Фонді, які б відповідали професії, спеціальності чи кваліфікації позивача, судом не встановлено, твердження позивача в цій частині не підкріплюються конкретними вказівками на посаду, яка відповідає її освіті, професії, спеціальності чи кваліфікації, яка не була їй запропонована відповідачем. З пояснень позивача вбачається, що вона претендувала на вакантну посаду головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи, проте згідно наданої відповідачем посадової інструкції на вказану посаду призначається особа з повною вищою освітою за спеціальністю «Адміністративний менеджмент», «Менеджмент», «Менеджмент організацій», за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, та стажем роботи за фахом не менше 2-х років, а як встановив суд, позивач має спеціальність філолога. Таким чином з урахування сукупності наданих доказів судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст. 49-2 КЗпП України. Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України, яка передбачає отримання роботодавцем згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, то суд їх визнає необґрунтованими, оскільки доказів, які б підтверджували членство позивача у профспілці, суду не надано, а отримання такої згоди щодо працівника, який не є членом профспілки, закон не вимагає. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося на законних підставах і з додержанням норм трудового законодавства, а отже підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не вбачається. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, підстави для її задоволення також відсутні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі ст. 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed