Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Керівник Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради, Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь Дніпропетровської обласної ради 2130,80 грн, в рахунок відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України. Під час скоєння цього кримінального правопорушення, [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» з 24.05.2017 по 03.06.2017. Всього потерпілою [PERSON] проведено у лікарні 10 ліжко - днів та на її лікування витрачено 2130,80 грн. КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», яка фінансується за рахунок бюджету та Дніпропетровська обласна рада, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, як управитель та розпорядник вказаного підприємства, з моменту закінчення лікування [PERSON] не вжили жодних заходів щодо стягнення з [PERSON] коштів на лікування потерпілої, у зв`язку з чим, прокурор звернувся до суду з указаним позовом в інтересах держави. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких остання лікувалися в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», вина [PERSON] доведена в суді, однак в добровільному порядку останнім шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілої, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Присутня в судовому засіданні представник позивача Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позові та просила їх задовольнити в повному обсязі. Дніпропетровська обласна рада та Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», участь своїх представників у судовому засіданні не забезпечили, повідомлені належним чином, клопотань та заяв з процесуальних питань до суду не надали. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Пояснив, що дійсно, ним скоєно кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 187 КК України, за яке його засуджено вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 та на даний час він відбуває покарання в ДУ «Синельниківська ВК № 94». Не заперечував, що саме його діями, під час скоєння вищевказаного кримінального правопорушення потерпілій [PERSON] спричинено тілесні ушкодження. Оскільки, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла перебувала на лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», та на лікування останньої витрачено кошти у сумі 2130,80 грн, що підтверджується відповідними документами, вважає, що ці кошти мають бути стягнуті з нього. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019, який набрав законної сили 28.03.2019, [PERSON] визнано винуватим за засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до чотирьох років позбавлення волі. У вказаному вироку суду зазначені обставини, що були встановлені під час розгляду справи, а саме те, що 23.05.2017 о 23 год. 30 хв., неподалік будинку [ADDRESS] , під час здійснення розбійного нападу на потерпілу [PERSON] , [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілої, з метою подолання її опору та завадити спробам покликати на допомогу, наніс рукою, стисненою в кулак удари в область голови [PERSON] , спричинивши тим самим тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому кута нижньої щелепи праворуч зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді синців навколо правого та лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з довідкою КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», [PERSON] перебувала на лікуванні у вказаному медичному закладі з 24.05.2017 по 03.06.2017 та сума затрачених коштів на лікування останньої склала 2130,80 грн (а.с.19). Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» є установою охорони здоров`я населення. Згідно з визначення, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Відповідно до пп. «а» п. 3 ч. 1 ст. 89 БК України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать, зокрема, видатки на охорону здоров`я, в т.ч. на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). Згідно зі ст. 18 Основ законодавства про охорону здоров`я, фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно зі ст. 49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Згідно зі статутом КП «Криворізька МКЛ № 2» ДОР», затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради №388-14//VII від 19.10.2018, підприємство є лікувальним закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги населенню в порядку та на умовах, установлених законодавством України та цим статутом. Підприємство створене за рішенням Дніпропетровської обласної ради від 22.06.2018 року № 342-13/VІІ відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» у комунальне підприємство «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» та є правонаступником всіх майнових та немайнових прав комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради». Оскільки КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» є комунальним підприємством, яке належить до сфери управління Дніпропетровської обласної ради, фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету, самостійно не здійснює захист своїх інтересів, та просить вирішити питання про відшкодування понесених витрат за рахунок винної особи, делегуючи свої повноваження прокурору, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, наявні всі підстави для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 № 11, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії то закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. З абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як слідує з довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», потерпіла [PERSON] , через отримані нею тілесні ушкодження внаслідок злочинних дій засудженого [PERSON] , знаходилася на лікуванні в стоматологічному відділенні з 24.05.2017 по 03.06.2017, що складає 10 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня становить 213,08 грн. Загальна сума витрат даного закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] склала 2130,80 грн, що не оспорюється відповідачем. [PERSON] , всупереч положенням ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження сплати вищезазначеної суми коштів у добровільному порядку, що також останнім не заперечується. Таким чином, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР» понесла витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] і між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019, який набрав законної сили, суд прийшов до висновку, що обов`язок по відшкодуванню даних витрат необхідно покласти на відповідача, а тому заявлений позов підлягає до задоволення та з [PERSON] на користь Дніпропетровської обласної ради слід стягнути відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 2130,80 грн. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», то судовий збір у розмірі 1921,00 грн, згідно зі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved