Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Львівський національний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтовання заявленого позову покликається на те, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Львівський національний університет імені Івана Франка має на балансі будинок [ADDRESS]. Витрати по забезпеченню комунальними послугами вищевказаного будинку несе Університет. Станом на 07 жовтня 2019 року відповідач має заборгованість за квартирну плату на суму 3095,92 грн, за електроенергію на суму 4891,58 грн. та за тепло 9379,92 грн. Загальна сума заборгованості складає 17366,89 грн. Своїми діями [PERSON] завдані матеріальні збитки позивачу в розмірі не погашеної заборгованості. На підставі викладеного просить стягнути вказану заборгованість. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити з мотивів викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, проте долучив до матеріалів справи заяву адресовану ректору Львівського національного університету імені Івана Франка, в якій пропонує укласти мирову угоду і супутні договори, що регулюватимуть відноси у процесі надання і споживання житлово комунальних послуг. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до Передавального акту від 30 вересня 2015 року, будинок [ADDRESS] передано на баланс Львівського національного університету імені Івана Франка. (а.с.6-12) Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, свідоцтва про право власності [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 квартири [ADDRESS] (а.с.12, 14, 57) Між Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» та Львівським Національним університетом імені Івана Франка укладено договір про постачання електричної енергії № 60217 від 26 січня 2012 року. (а.с.19-28) Відповідно до договору № 1585/Г від 15 жовтня 2013 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» бере на себе зобов`язання постачати Львівському Національному університету імені Івана Франка теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах. (а.с.29-35). 19 листопада 2015 року Адміністрація Львівського національного університету імені Івана Франка зверталась з вимогою № 5343-А до [PERSON] про погашення заборгованості , яка виникла станом на 01 листопада 2015 року, у сумі 5087,67 грн. (а.с.39) Також, Адміністрація Львівського національного університету імені Івана Франка 19 червня 2017 року звернулась до [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості , яка виникла станом на 31 травня 2017 року, у сумі 9059,49 грн. (а.с.38) Відповідно до довідки про стан заборгованості мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] , вбачається, що з лютого 2016 року по вересень 2019 року загальна сума заборгованості складає 17366,89 грн. (а.с.44) Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. У статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до п.5 ч. 3ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, відповідно до ч.ч.1, 2ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Щодо застосування строку позовної давності, в частині суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давніть - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Судом встановлено, що Львівський національний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості в жовтні 2019 року, відтак захист його інтересів може відбуватися у межах трирічного строк, тобто з жовтня 2016 року. Проте, позивач просить стягнути заборгованість з [PERSON] за період з лютого 2016 року по вересень 2019 року у розмірі 17366,89 грн. Таким чином, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості з [PERSON] в межах строку позовної давності у розмірі 16319,93 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати (сплачений судовий збір) в розмірі пропорційному до частини задоволених вимог виходячи з наступного розрахунку: 16319,93 грн / 17366,89 грн х 1921,00 грн = 1805,16 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved