Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України 31.03.2016 року, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди пов'язаної із виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 25.07.2015 року в м. Києві на Житомирському Шосе, 6А, мала місце ДТП за участю автомобілів [NUMBER] водій [PERSON], автомобіля [NUMBER] водій [PERSON], та автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER] водій [PERSON], власник [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року винним у ДТП визнано [PERSON] Розмір завданих збитків власнику транспортного засобу - автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER], відповідно до звіту № С15-342, становить 48567,81 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована та в добровільному порядку він не відшкодував заподіяну шкоду, позивач, відповідно до чинного законодавства, здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 40473,18 грн. В подальшому, позивач звертався до [PERSON] про компенсацію витрат в добровільному порядку, на що отримав відповідь від [PERSON], що 02.10.2015 року він відшкодував частково збиток відповідачу у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Таким чином, позивач вважає, що на момент подання заяви до позивача, відповідач надала неправдиву інформацію щодо взаєморозрахунків із винуватцем ДТП, зазначивши, що такі взаєморозрахунки не проводились. Таким чином, відповідач вдалась до зловживання своїм правом та отримала відшкодування шкоди, що перевищує її розмір. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду пов'язану із виплатою страхового відшкодування у розмірі 20000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. У судовому засіданні 30.05.2016 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 30.05.2016 року відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти позову зазначивши, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER] [PERSON] значно перевищує той розмір, що зазначений у звіті № С15-342, що становить 48567,81 грн., а відтак на думку відповідача, вона не вважала за необхідне повідомляти позивача про частковий розрахунок з винуватцем ДТП (а.с. 41-45 - письмові заперечення). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.07.2015 року в м. Києві на Житомирському Шосе, 6А, мала місце ДТП за участю автомобілів [NUMBER] водій [PERSON], автомобіля [NUMBER] водій [PERSON], та автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER] водій [PERSON], власник [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року винним у ДТП визнано [PERSON] (а.с. 22). Розмір завданих збитків власнику транспортного засобу - автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER], відповідно до звіту від 17.09.2015 року № С15-342, становить 48567,81 грн. (а.с. 6-13). Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована та в добровільному порядку він не відшкодував заподіяну шкоду, позивач, відповідно до чинного законодавства, здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 40473,18 грн. (а.с. 24 - зворот). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оскільки [PERSON] не надав даних про наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, власник автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER] [PERSON] звернулась із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до МТСБУ (а.с. 23). Так, як визначено у п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється відповідно до вимог законодавства. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку. Відповідно до підпункту а) п. 41.1 ст. 41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як визначено у п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 9.1 та п. 9.2 ст. 9 цього ж Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 29 цього ж Закону, У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Розмір завданих збитків власнику транспортного засобу - автомобіля «Hyndai» дн.з. [NUMBER], відповідно до звіту від 17.09.2015 року № С15-342, становить 48567,81 грн. (а.с. 6-13). 16.12.2015 року МТСБУ видало наказ № 6574 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] (а.с. 24), на підставі якого грошові кошти в розмірі 40473,18 грн. були перераховані [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 6574рв від 17.12.2015 року (а.с. 24 - зворот). Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: зокрема, відповідно до п. 38.2.1. цієї ж статті та цього Закону, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Аналогічне положення містить ст. 1191 ЦК України, відповідно до частини першої якої, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку, що з моменту виплати страхового відшкодування у МТСБУ виникло право вимоги до заподіювача шкоди щодо відшкодування спричиненого збитку в межах фактичних витрат позивача, що складаються з суми страхового відшкодування в розмір 40473,18 грн. Позивач звертався до [PERSON] про компенсацію витрат в добровільному порядку, на що отримав відповідь від [PERSON], що 02.10.2015 року він відшкодував частково збиток відповідачу у розмірі 20000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Судом встановлено, що відповідач отримав від винуватця ДТП грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої при ДТП, а також надала неправдиві відомості позивачу, вказавши, що взаєморозрахунки не проводились, що призвело до того, що позивач здійснив виплату відшкодування відповідачу в повному обсязі і частково позбавлений законних підстав реалізації права на регресну вимогу до [PERSON] Таким чином, зважаючи допущення відповідачем зловживання щодо отримання страхової компенсації та отримання подвійного відшкодування матеріальної шкоди за ДТП, що сталась 25.07.2015 року, суд дійшов висновку, що позивач правомірно вимагає від відповідача повернення суми відшкодування у розмірі 20000,00 грн., яке йому було виплачено. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 26.02.2016 року (а.с. 3). На підставі викладеного та

Outcome: approved