Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

І. Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи 1. Виклад позиції заявника 06.11.2019 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [INFO] в м. Донецьк померла її бабуся [PERSON] , [INFO] . При зверненні до Шаргородського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо державної реєстрації смерті [PERSON] їй відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам законодавства України, зокрема встановленій формі, яка видається закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, так як видане на тимчасово окупованій території України, у зв`язку із чим необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідне для державної реєстрації смерті та оформлення спадщини. В судовому засіданні у вступному слові та в заключному слові заявник [PERSON] підтримала заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Суду пояснила, що її бабуся [PERSON] проживала у м. Донецьк, що на теперішній час є тимчасово окупованою територією України. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] Будьоновським відділом ЗАГСу Донецького міського управління юстиції видане свідоцтво про смерть бабусі, яке, проте, не відповідає вимогам законодавства України, оскільки видане на території, що належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] має для неї юридичне значення, так як необхідне для державної реєстрації смерті останньої та оформлення спадщини. 2. Виклад позиції заінтересованої особи Представник заінтересованої особи - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, але 06.11.2019 року від начальника Відділу ДРАЦСу до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу, при розгляді заяви [PERSON] покладається на вирішення суду (а.с.21). ІІ. Заяви, клопотання учасників справи 1. Заявник заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи до суду не подавала. 2. Представник заінтересованої особи - начальник Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Магдалюк Л.В. надіслала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.21). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 06.11.2019 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] в порядку окремого провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 06.11.2019 року (а.с.18). 2. В судове засідання для розгляду справи по суті не прибув представник заінтересованої особи - Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, у зв`язку із чим суд, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до ч.4 ст.259 ЦПК України, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності зазначеного учасника справи, враховуючи, що перешкод для розгляду справи немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, відомості про встановлений судом факт, мету встановлення факту, докази, на підставі яких суд установив факт Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , була бабою заявника [PERSON] по матері, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] (а.с.12), свідоцтвом про народження матері заявника серії [NUMBER] (а.с.10), свідоцтвом про укладення шлюбу матері заявника (а.с.11), свідоцтвами про одруження та про укладення шлюбу баби заявника - [PERSON] (а.с.9, 14). [PERSON] померла [INFO] у м. Донецьк, що Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Так, законодавчим актом, який визначає поняття «тимчасово окупована територія», є Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ч.2 ст.1Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затверджено, зокрема, Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. Так, згідно з Додатком 1 до означеного розпорядження, до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, відноситься, в тому числі, місто Донецьк. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Як передбачено пунктами 1, 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року за №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції в цих населених пунктах. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі і на території м. Донецьк. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Таким чином, вище вказаними нормативними актами визначено, що тимчасово окупованою територією є окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, а м. Донецьк, де померла [PERSON] , відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження. Для реєстрації акту цивільного стану - факту смерті [PERSON] заявник звернулася у Шаргородський відділ ДРАЦСу Вінницької області, проте 30.10.2019 року отримала відмову у реєстрації смерті [PERSON] , оскільки лікарське свідоцтво про смерть не відповідає встановленій формі (а.с.15). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується поясненнями заявника. Вказаний факт також зафіксований [INFO] «Будьоновським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», який видав свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6), з якого вбачається, що місцем смерті є «Донецька Народна Республіка, Будьоновський район, місто Донецьк». Із «Свідоцтва про захоронення» серії АА032976, виданого за підписом «першого заступника директора ГП «Ритуал» [PERSON] , вбачається, що [PERSON] похована 07.06.2019 року на ділянці № 10 кладовища «Мушкетово» у м. Донецьк (а.с.7). Факт смерті баби заявника також зафіксований у довідці про причину смерті №166, виданій [INFO] «Комунальним підприємством «Міська клінічна лікарня №2 «Енергетик» міста Донецька», з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , причина смерті - гострий трансмуральний інфаркт задньої стінки міокарда при атеросклерозі (а.с.8). При зверненні [PERSON] до Шаргородського районного відділу ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з приводу державної реєстрації смерті [PERSON] заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею пред`явлено документ - лікарське свідоцтво про смерть, форма якого не відповідає встановленій формі (а.с.15). Встановлення факту смерті [PERSON] має для заявника [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє провести державну реєстрацію смерті особи та оформлення спадщини. Таким чином, проаналізувавши докази, судом встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , що сталася [INFO] в м. Донецьк. Відповідно до ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] було видано на тимчасово окупованій території, тому вказане свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно з п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Для розгляду справи про встановлення факту смерті у суді відділ державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Судом встановлено, що надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] та довідка про причини смерті, видані органами, які створені на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, всупереч законодавству України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану, у зв`язку із чим відділом ДРАЦСу відмовлено заявнику [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] . Згідно з пунктами 6, 9 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення в судовому порядку факту смерті, звернення для реєстрації смерті особи, оголошеною судом померлою. Разом з тим, суд вважає, що вказаними свідоцтвом та довідкою про причини смерті зафіксовано, тобто підтверджується факт настання смерті [PERSON] V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини про встановлення факту, що має юридичне значення, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч.1 ст.316 ЦПК України). Заявник [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області без порушення правил підсудності, встановлених ст.316 ЦПК України, оскільки проживає в [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ч.2 ст.319 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. VІ. Висновки суду Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] померла [INFO] у м. Донецьк, що визначається як тимчасово окупована територія України. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи з вимог ст.77 ЦПК України та практики Європейського суду з прав людини. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] видане органом, який створений на тимчасово окупованій території України всупереч законодавству України, не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану, але містить фактичні дані про смерть особи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», «Мезер проти Республіки Молдова і Росії», «Ілашку і інші проти Молдови і Росії», де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Так, в п.333 рішення у справі «Ілашку і інші проти Молдови і Росії», Європейський суд з прав людини висловив правовий висновок про те, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території внаслідок фактичної ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність і здійснювати юрисдикцію. Вона повинна всіма доступними дипломатичними і правовими засобами із залученням іноземних держав і міжнародних організацій продовжувати гарантувати права і свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п.90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надано доказ «поза розумним сумнівом», який підтверджує факт настання смерті [PERSON] , що є підставою для задоволення заяви [PERSON] . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».

Outcome: approved