Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. Наприкінці жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 11 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя [PERSON] з відповідачем не склалося, вони втратили почуття любові один до одного та припинили шлюбні відносини. На даний час шлюб існує виключно формально та його збереження є неможливим. Тому [PERSON] просить розірвати шлюб. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач направив до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути цивільну справу без його присутності (а.с.46). Крім цього, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні також підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву змістом якого вказала, що просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, встановивши в рішенні суду місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, представник відповідача вказала, що фактична підстава позову не відповідає дійсним обставинам припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, фактичні шлюбні відносини між сторонами по справі припинилися лише в липні 2020 року, а не в серпні 2017 року, як про це зазначив позивач. До липня 2020 року подружжя проживало разом та вело спільне господарство. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22-23). IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11 лютого 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №170 (а.с.4). Від подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.11 «Припинення шлюбу» СК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушення до припинення шлюбних відносин або примушення до їх збереження не може мати місце. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. б. норми процесуального права. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що сторони по справі тривалий час не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Разом з цим, судом не вбачається підстав для встановлення конкретного часу, з якого між сторонами по справі були фактично припинені шлюбні відносини, а саме з серпня 2017 року як про це стверджує позивач, чи з липня 2020 року, як про це стверджує відповідач. Оскільки, сторонами по справі не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження часу фактичного припинення шлюбних відносин. Тому суд позбавлений можливості оцінити обґрунтованість доводів сторін в цій частині вимог. За змістом відзиву на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просила встановити в рішенні суду місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги представник відповідача вказала на постанову Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. Проте, судом критично сприймається посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19), згідно якого за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Зважаючи на те, що згідно досліджених обставин вказаної цивільної справи, за вимогою позивача, матері дитини, неповнолітню дитину залишено проживати разом з нею. На відміну від спірних правовідносин, які склались між [PERSON] та [PERSON] , малолітня дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 36/100 та 64/100 часток відповідно, згідно копії свідоцтва про право власності від 22 липня 2020 року (а.с.35). В той же час, адресою зареєстрованого місця проживання [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1157 від 02 листопада 2020 року, виданою Щасливською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.14). Зважаючи на ці обставини, вказана правова позиція Верховного Суду, на яку посилається представник відповідача не є тотожною спірним правовідносинам. У випадку задоволення вказаної вимоги відповідач набуде право на користування квартирою, яка належить на праві власності позивачу та їхній спільній дитині. Про що у судовому засіданні категорично заперечувала представник позивача [PERSON] , вказавши що дана вимога має бути предметом іншої цивільної справи, зокрема про вселення відповідача до вказаної квартири. Суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині та вважає, що заявлена відповідачем вимога виходить за межі предмета спору в справі про розірвання шлюбу та підлягає самостійному розгляду шляхом пред`явлення позовної заяви. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.1). Пред`явлений ним позов задоволений. Враховуючи, що [PERSON] визнала пред`явлений позов до початку розгляду спарив по суті. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 420 гривень 40 копійок, а також стягнути з [PERSON] користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 420 гривень 40 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved