Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідачів 1. Виклад позиції позивача. 13.09.2018 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] померла його матір - [PERSON], яка по день смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на житловий будинок, що знаходиться на [ADDRESS], власником якого був батько спадкодавця [PERSON] - [PERSON]. Він є спадкоємцем майна після смерті матері за законом. Інших спадкоємців після смерті матері немає, оскільки відповідачі - його батько, сестра та брат на спадщину не претендують, про що написали відповідні заяви. Спадщину після смерті матері він прийняв, так як проживав та був зареєстрований з матір'ю на день смерті останньої, проте оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки державним нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність свідоцтва про право власності на будинок. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 115,6 м. кв., в тому числі житловою площею 70,4 м. кв., прибудови під літерою «а», ганку під літерою «а1», підвалу під літерою «А1», входу в підвал під літерою «а2», літньої кухні та сараю під літерою «Б», прибудови під літерою «б», сараю під літерою «В», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», загальною вартістю 94420 грн., що розташовані у [ADDRESS], 21, і належали [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила дочка останнього та його матір - [PERSON], яка померла [INFO]. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не прибув, його представник - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 02.04.2018 року (а.с.40-41), подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності та про підтримання позову у повному обсязі і ухвалення судом рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.63). 2. Виклад позиції відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.09.2018 року до суду не подала, натомість 03.10.2018 року надіслала заяву про визнання у повному обсязі і без будь-яких застережень позовних вимог її брата - [PERSON] до неї щодо визнання права власності в порядку спадкування, не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.57). Відповідач [PERSON] відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.09.2018 року до суду не подав, натомість 11.10.2018 року подав до суду заяву про визнання у повному обсязі і без будь-яких застережень позовних вимог його сина - [PERSON] до нього щодо визнання права власності в порядку спадкування, зазначив, що будинок, який є предметом позову належить його покійній дружині [PERSON], котра прийняла цей будинок у порядку спадкування після смерті свого батька, на вказаний будинок він ніколи не претендував та не претендує, не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.61). Відповідач [PERSON] відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.09.2018 року до суду не подав, натомість 27.09.2018 року подав до суду заяву про визнання у повному обсязі і без будь-яких застережень позовних вимог його брата - [PERSON] до нього щодо визнання права власності в порядку спадкування, не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.51). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Представник позивача - адвокат [PERSON] 11.10.2018 року подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання у повному обсязі відповідачами позовних вимог [PERSON] (а.с.63). 2. 27.09.2018 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] і про розгляд справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.51). 3. 03.10.2018 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] і про розгляд справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.57). 4. 11.10.2018 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] і про розгляд справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.61). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 20.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.10.2018 року (а.с.49). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника позивача та відповідачів про розгляд справи у їх та позивача відсутності і вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача [PERSON], представника позивача - адвоката [PERSON], відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] 3. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Визнання відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому може бути прийнято судом. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Так, судом встановлено, що [INFO] в м. Шаргород Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. У [PERSON] була донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 24.11.2016 року (а.с.22). [PERSON] з 04.06.1985 року по 01.12.1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у зв'язку із чим їй було присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11.11.2014 року (а.с.20-21). Після розірвання шлюбу із [PERSON] 01.12.1993 року [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]», що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 04.04.2018 року (а.с.19) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.18). [PERSON] 13.12.1994 року зареєструвала шлюб із [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 12.06.1992 року, що посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1383, який на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено, зазначена його дочка - [PERSON] (а.с.23), яка, як встановлено судом, мала дошлюбне прізвище «[PERSON]» і прізвище у другому шлюбі - «[PERSON]». Донька [PERSON] - [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, так як проживала та була зареєстрована з [PERSON] за однією адресою на час відкриття спадщини, що підтверджується записом у домовій книзі (а.с.10-13). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], крім [PERSON] немає, так як донька останнього - [PERSON] подала нотаріально посвідчену заяву від 17.03.2017 року про те, що їй відомий зміст заповіту батька [PERSON], що посвідчений 12.06.1992 року Шаргородської державною нотаріальною конторою, яким останній заповів все своє майно дочці [PERSON], їй роз'яснено нотаріусом право, передбачене ст.1241 ЦК України на обов'язкову частку у спадщині, від обов'язкової частки вона відмовляється, звертатися до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини не буде (а.с.24). Крім того, судом встановлено, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті батька, не оформила свої спадкові права на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], оскільки померла [INFO]. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.16). Судом встановлено, що [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла спадкодавець [PERSON], був власником житлового будинку за [ADDRESS] з надвірними господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується даними з погосподарських книг, дослідженими судом. Так, відповідно до виписок з погосподарських книг за 1980-1982 роки, 1983-1985 роки по Шостаківській сільській раді [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 рік (а.с.37-38) тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.27), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору та власником будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний факт також підтверджується довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 13.06.2014 року №2065, з якої вбачається, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.25). З архівної виписки з рішення 13-ої сесії 1 скликання Шаргородської міської Ради народних депутатів від 17.12.1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування на території Шаргородської міської Ради народних депутатів» вбачається, що [PERSON] по [ADDRESS] передано земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.39). Вказаний факт також підтверджується довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 19.06.2014 року за №123, з якої вбачається, що право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.26). Із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вбачається, що будинковолодіння [ADDRESS], складається з: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 115,6 м. кв., в тому числі житловою площею 70,4 м. кв., прибудови під літерою «а», ганку під літерою «а1», підвалу під літерою «А1», входу в підвал під літерою «а2», літньої кухні та сараю під літерою «Б», прибудови під літерою «б», сараю під літерою «В», огорожі «1», воріт «2», хвіртки «3», - загальною вартістю 94420 грн. (а.с.29-32). Будинок 1960 року забудови має 55% зносу, а господарські будівлі мають 50% зносу (а.с.32), тобто мають незадовільний стан. Відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку за [ADDRESS] з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.27). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами) (а.с.28). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку [ADDRESS] з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS] - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON], яку прийняла [PERSON] Свої спадкові права на житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON] і входить до складу спадщини, спадкоємець [PERSON] не оформила, померла [INFO] (а.с.16). Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом померлої [PERSON] є син останньої - позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.14), який спадщину після смерті матері прийняв, так як проживав та був зареєстрований з останньою, що вбачається із запису в домовій книзі (а.с.10-13). Також, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є чоловік померлої [PERSON] (а.с.15) та діти - [PERSON] та [PERSON], що вбачається із постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.01.2018 року та від 21.03.2018 року (а.с.7, 8). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачу [PERSON] відмовлено 10.01.2018 року та повторно 21.03.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7, 8). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, регулюються Конституцією України, ЦК України, ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності [PERSON], який помер [INFO], на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після його смерті, яку прийняла за нормами діючого на той час ЦК УРСР, але не оформила [PERSON], яка померла [INFO]. Таким чином, зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Враховуючи, що відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав після смерті матері порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved