Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - відповідач), в якому просять ухвалити рішення про часткове припинення дії Державного акту на право колективної власності на землю Серія ОД №06-5187 від 11.03.1997 року наданого КСП «Кагарлицьке», Біляївського району Одеської області в частині щодо земельних ділянок, відведених згідно «Проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» виконаного ТОВ «Базис плюс» згідно договору №б/н від 05.01.2015 року (замовники: гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] ) для громадян: [PERSON] , [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, розміром 1.8000 га. для [PERSON] та 1.8000 га. для [PERSON] . 2. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що в момент подання заяви до Біляївської районної державної адміністрації про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2.00 га., в момент виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач [PERSON] мала прізвище - [PERSON] . Тому в розпорядженнях Біляївської райдержадміністрацїї, в документах проекту землеустрою, копії яких додаються до позову, її прізвище написано - [PERSON] . А змінила вона прізвище на - [PERSON] , після реєстрації шлюбу з [PERSON] . Позивачі звернулись з письмовим зверненням до Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2.00 га на території Кагарлицької сільської ради, Біляївського району, за межами населеного пункту, Біляївського району, Одеської області та вказане звернення було задоволено. Розпорядженням Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 24.07.2012 року, №576/2012: 1) Надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному площею 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства нам: [PERSON] , [PERSON] та іншим, на території Кагарлицької сільської ради, за межами населеного пункту, Біляївського району, Одеської області; 2) Рекомендовано [PERSON] , [PERSON] та іншим, замовити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в землевпорядній організації, яка має ліцензію на право проведення відповідних робіт; 3) Дане розпорядження згідно договору № 4 від 21.02.2011 року виконано. Проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у нашу власність та інших виготовлено ТОВ «БАЗИС ПЛЮС». За кожним закріплено по - 1.8000 га. землі. Для завершення приватизації землі позивачі звернулися до Головного управління держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки: [PERSON] , [PERSON] та іншим для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] за межами населеного пункту. Але відповідач відмовив у задоволенні клопотання мотивуючи тим, що земельна ділянка (ділянки), що відводяться за рахунок земель колишньої колективної власності КСП «Кагарлицьке», право власності підтверджено Державним актом на право колективної власності на землю Серії ОД №06-5187 від 11.03.1997 року. І ця обставина дає підстави для відмови у задоволенні клопотання. Дане повідомлення про існування вищевказаного акту для позивачів було неправдоподібним, оскільки відбулась розпайовка земель КСП «Кагарлицьке», приватизація земельних ділянок робітниками КСП «Кагарлицьке» згідно з діючим законодавством і подібних питань ніколи не виникало. Але отримана, згідно Адвокатського запиту від 25.06.2018 року, копія Державного акту на право колективної власності на землю від 11.03.1997 року КСП «Кагарлицьке», підтвердила достовірність інформації ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Дані обставини дають підстави для звернення до суду з даним позовом. ВАТ «Кагарлицьке», що був правонаступником КСП «Кагарлицьке», згідно ухвали Господарського суду Одеської області від 20.11.2013 року, справа № 32-2-24/302-06-10132, визнано банкрутом та припинено, як юридичну особу - ВАТ «Кагарлицький». Більше того, практично всі землі для товарного сільськогосподарського виробництва приватизовані бувшими членами КСП «Кагарлицьке» у встановленому законом порядку. Позивачі вважають, що дія даного Державного акту на право колективної власності на землю має бути зупинена, як така, що втратила юридичну силу щодо земельних ділянок, які передаються їм у власність, хоч земельним законодавством такої, вищевказаної, підстави для припинення дії Державного акту не передбачено. Але і відсутня норма права, що забороняє припинення дії Державного акту по даним підставам. З зазначених підстав позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. (а.с. 51-54) 5. Відповідач - Кагарлицька сільська рада Біляївського району Одеської області у судове засідання не з`явились, але надали до суду заяву в якому просили розглянути справу без представника відповідача та з позовні вимоги визнають. (а.с. 50) 6. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, у судове засідання не з`явились, але представник третьої особи - [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за їх відсутності та не заперечують проти задоволення позовних вимог. (а.с. 55) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2020 року, цивільну справу № 496/3203/20, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 13.08.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. 9. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 10. Судом ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав. 11. Так, за змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. 12. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 13. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 29, позивачі є чоловіком та дружиною. Після одруження позивач [PERSON] змінила своє дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с. 5) 15. Відповідно до розпорядження Біляївської РДА Одеської області за № 392/2010 від 20.04.2010 року, за № 303/2010 від 25.03.2010 року, № 576/2012 від 24.07.2012 року, № 574/2012 від 24.07.2012 року позивачам було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному площею 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кагарлицької сільської ради, за межами населеного пункту, Біляївського району, Одеської області. Крім того, вказаними розпорядженнями позивач було рекомендовано замовити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в землевпорядній організації, яка має ліцензію на право проведення відповідних робіт. (а.с. 20-25) 16. На вказане розпорядження позивачами згідно договору № 4 від 21.02.2011 року було замовлено проект землеустрою. Проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачів виготовлено ТОВ «БАЗИС ПЛЮС». За кожним з позивачів закріплено по - 1.8000 га. землі. (а.с. 18-19) 17. У довідках виданих ДП «Центр державного земельного кадастру» Одеська регіональна філія за вих. № 4717-ДР від 08.12.2009 року, за вих. № 4716-ДР від 08.12.2009 року, що надані позивачам повідомлено про те, що станом на 25.11.2009 року в межах Одеської області в автоматизованій системі Державного земельного кадастру (АС ДЗК) за період з 02.07.2003 року не значиться внесеної земельної ділянки. (а.с. 27-28) 18. Згідно Ухвали Господарського суду Одеської області від 20.11.2013 року у справі №32-2-24/302-06-10132 - ВАТ «Кагарлицьке», що був правонаступником КСП «Кагарлицьке», визнано банкрутом та припинено, як юридичну особу - ВАТ «Кагарлицький». (а.с. 35-36) 19. На клопотання позивачів від 01.06.2017 року про затвердження документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] за межами населеного пункту Головне управління Держгеокадастру в Одеській області за вих. № Н-10578/0-5352/6-17 від 23.06.2017 надали відповідь. У вказаній відповіді зазначено: «Наданий проект землеустрою розроблений на підставі розпоряджень Біляївської районної державної адміністрації від 24.07.2012 року № 576/2012, від 24.07.2012 року № 575/2012, від 24.07.2012 року № 574/2012 в пункті 3 яких зазначено, що термін дії даних розпоряджень становить 2 роки. Отже, вищезазначені розпорядження втратили чинність. Також, за наявною інформацією Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, встановлено, що дана земельна ділянка відводиться за рахунок земель колишньої колективної власності, які рахуються за Колективним сільськогосподарським підприємством «Кагарлицьке», право власності якою підтверджено державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-06-5187 від 11.03.1997 року, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19. Відповідно до отриманих роз`яснень щодо можливості розпорядження зазначеними землями, Держземагентство України листом від 16.09.2013 року № 22-28-0.13-16472/2-13 повідомило про наступне. Якщо вищевказані земельні ділянки не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження вказаними земельними ділянками не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності. Також інформуємо, що згідно з пунктом 4 статті 122 Земельного України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру Одеській області відмовляє у затвердженні проекту землеустрої відведення земельної ділянки.». (а.с. 11) 20. На адвокатський запит від 25.06.2018 року, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області за вих. № 1738/105-18 від 02.07.2018 року надано завірену копію державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-06-5187, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству «Кагарлицьке», який зареєстрований за № 19 від 11.03.1997 року та переданий у колективну власність для виробництва товарної сільськогосподарської продукції загальною площею 5264,81 га. (а.с. 12-17) V. Оцінка Суду. 21. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 22. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 23. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 24. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради Української РСР №563-ХІІ від 18 грудня 1990 року, в України з 15 березня 1990 року було оголошено земельну реформу, завданням якої був перерозподіл земель з одночасною передачею їх у приватну та колективну власність, а також у користування підприємствам, установам і організаціям з метою створення умов для рівноправного розвитку різних форм господарювання на землі, формування багатоукладної економіки, раціонального використання та охорони земель. 25. У процесі вказаної реформи внаслідок масової передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність сільськогосподарських юридичних осіб (сільськогосподарських кооперативів, садівницьких товариств, сільськогосподарських акціонерних товариств, колективних сільськогосподарських підприємств) в Україні виникла колективна власність на землю. 26. Процедура передачі земель у колективну власність, як і інші правові питання, пов`язані із колективною власністю на землю, визначалися головним чином статтею 5 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, а також статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». 27. Окрім цього, Законом України «Про форми власності на землю» від 30 січня 1992 року, який втратив чинність згідно із Законом України № 1377-ІV від 11 грудня 2003 року, в Україні поряд з державною власністю було запроваджено колективну і приватну форми власності на землю. 28. Відповідно до частин 1 та 3 статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», земля могла належати підприємству на праві колективної власності, а також могла бути надана у постійне або тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалось державними актами, а право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, оформлялось договором. 29. Відповідно до вимог Указу Президента України від 10.11.1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» були передані безоплатно у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним підприємствам, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. 30. Передані у колективну власність сільськогосподарських підприємств землі, відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року, №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», були розпайовані, що передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). 31. Державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Кагарлицьке» у 1997 році, коли діяли Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року). 32. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.11.2009 року ВАТ «Кагарлицький» визнаний банкрутом і свою діяльність припинив. 33. Розпорядженнями Біляївської РДА Одеської області позивачам було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кожному площею 2.00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кагарлицької сільської ради, за межами населеного пункту, Біляївського району, Одеської області. 34. Вищезазначені нормативно-правові акти визначали три форми власності: державна, приватна та колективна. 35. Відповідно до ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 36. Згідно з ч. 1 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. 37. Крім того, розділом другим Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5308-VI врегульовано, що з дня набрання чинності цим Законом (з 1 січня 2013 року) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. 38. Тобто, законодавець чітко визначив форми власності: державна, комунальна та приватна. Форма ж власності як «колективна» та поняття «землі колективної власності» відсутні в чинному законодавстві, а відтак існування чинного державного акту на право колективної власності є перешкодою для реалізації конституційних принципів набуття права власності на земельні ділянки позивачами, відповідно до п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України. 39. Земельні ділянки, площею по 2 га. кожна, що були представлені на розгляд щодо виділення позивачам для ведення сільськогосподарського виробництва, знаходяться в межах земельної ділянки, які відносились до колективної власності, але не була ні розпайована, ні передана до земель державної/комунальної власності. 40. З огляду на викладені обставини, якщо землі колективної власності не були повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження такими землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного ст. 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності. 41. Тобто, діючим законодавством не визначено випадку припинення права власності на землю із підстав відсутності такої форми власності як колективна, що неможливо через відсутність такого визначення в чинному законодавстві, тому суд вважає, що слід застосувати положення ст. 8 Конституції України щодо принципу верховенства права та ст. 5 ЗК України щодо базування земельного законодавства на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та забезпечення гарантій прав на землю . 42. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. 43. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. 44. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 45. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. 46. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. 47. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 48. Отже, з огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] до Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області про часткове припинення дії Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку - підлягає задоволенню.

Outcome: approved