Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

із позовною заявою про стягнення грошових коштів у суд звернувся [PERSON] до [PERSON] . Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 лютого 2017 року між ним і відповідачем [PERSON] у присутності двох свідків укладений договір позики, оформлений розпискою. Відповідно до умов цього договору відповідач [PERSON] отримала у борг грошові кошти в розмірі 4850 доларів США для здійснення підприємницької діяльності та зобов`язувалася повернути їх до 01 лютого 2018 року. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання і позику до вказаного строку не повернула. 13 лютого 2018 року звернувся до відповідача [PERSON] із письмовою вимогою про повернення суми боргу, однак вказані вимоги ігноровані. Позивач [PERSON] ставить позовні вимоги про: стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів у сумі 386832.86 гривні, з яких: 134587.50 гривень - основна сума боргу за договором позики; 84128.91 гривень - відсотки; 33062.02 гривні - сума втрат від інфляції; 14261.68 гривня - сума 3% річних; 120792.75 гривні - пеня в розмірі подвійної ставки НБ України. За ухвалою від 17 січня 2020 року судді Козелецького районного суду Чернігівської області відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. За ухвалою від 17 лютого 2020 року Козелецького районного суду Чернігівської області закрите підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що 23 лютого 2017 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 4850 доларів США, про що свідчить розписка, написана [PERSON] . Відповідач [PERSON] зобов`язувалася повернути [PERSON] грошові кошти до 01 лютого 2018 року, але не виконала належним чином зобов`язань за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). У ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Правовими нормами ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши надані позивачем [PERSON] докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики від 23 лютого 2017 року, надавши відповідачеві [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 4850 доларів США. Однак відповідач [PERSON] у встановлені договором позики строки до 01 лютого 2018 року позику позивачеві [PERSON] не повернула. Письмова розписка від 23 лютого 2017 року позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У відповідача [PERSON] , якою не дотримані умови договору позики від 23 лютого 2017 року, перед позивачем [PERSON] станом на 24 грудня 2019 року існує заборгованість в розмірі 386832.86 гривні, із них: грошові кошти за договором позики від 23 лютого 2017 року у розмірі 4850 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентне 134587.50 гривень; проценти - 84128.91 гривні; сума втрат від інфляції - 33062.02 гривні; три проценти річних від простроченої суми - 14261.68 гривня; пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБ України - 120792.75 гривні. Тому із відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 386832.86 гривні заборгованості за вказаним договором позики, а також грошові кошти в розмірі 768.40 гривень судового збору.

Outcome: approved