Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У грудні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя. На обґрунтування позову зазначив, що під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у житлово-будівельному кооперативі «Вагоноремонтник-3» (далі - ЖБК «Вагоноремонтник-3»). Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, у зв`язку з чим позивач просить здійснити її поділ шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ її частину. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя. Вказуючи, що перший внесок та пайовий внесок за спірну квартиру було здійснено за рахунок коштів її батька, а в подальшому нею особисто сплачувались щомісячні платежі за квартиру, при цьому відповідач коштів на їх сплату не надавав і ніколи у квартирі не проживав, відповідач просить у позові відмовити. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 24.01.2019 суд (під головуванням судді Гальонкіної Ю.С.) відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного загального позовного провадження в підготовче засідання на 28.02.2019 (а.с. 13-14). 13.02.2019 відповідач подала заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). 25.02.2019 відповідач подала відзив на позов та заявила зустрічний позов про розірвання шлюбу (а.с. 23-24, 34-35). 28.02.2019 суд переніс розгляд справи на 20.03.2019 (а.с. 45, 46). 20.03.2019 суд за клопотанням представника позивача відклав розгляд справи на 09.04.2019 (а.с. 51). 29.03.2019 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 54). Ухвалою від 09.04.2019 суд прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] про розірвання шлюбу, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 08.10.2019 (а.с. 55). Ухвалами від 08.10.2019 суд прийняв відмову відповідача від позову про розірвання шлюбу, закрив провадження в частині вимог зустрічного позову, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.02.2020 (а.с. 67-68. 69). Представник позивача Ванжа О .А. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про відкладення розгляду справи пославшись на неможливість явки в судове засідання за станом здоров`я, на підтвердження чого надала консультативний висновок та направлення на лікування у денний стаціонар. Однак зважаючи на те, що відповідач веде справу через представника [PERSON] , яка до суду не з`явилася, про причин неявки не повідомила, суд визнав причини неявки сторони відповідача в судове засідання неповажними, у зв`язку з чим вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача. З огляду на неявку сторін суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. . 16.07.1980 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 5). Рішенням житлової комісії виконкому Київської міської Ради від 14.04.1983 № 27/3-83 [PERSON] затверджена членом ЖБК «Вагоноремонтник-3» та їй дозволено внести грошові кошти за двокімнатну квартиру № 1 (а.с. 28). Згідно з ордером № 037233 від 13.05.1983, виданим на підставі рішення виконкому Київської міської Ради від 26.04.1983 № 719, члену ЖБК «Вагоноремонтник-3» [PERSON] на сім`ю з двох осіб у складі її та сина [PERSON] була надана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). З дубліката довідки ЖБК «Вагоноремонтник-3» від 21.05.1992 № 153 вбачається, що повний розмір пайового внеску за спірну квартиру в сумі 7 736,80 крб. було сплачено 27.01.1992 (а.с. 26). 30.07.2018 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівець Л.М. здійснено реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43164278 від 24.09.2018 16:52:45; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651349880000). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України (далі - СК України, ЦК України) застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент сплати пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 384 ЦК України, яка визначає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно з приписами статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Отже враховуючи, що права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, правовий режим спірної квартири, пайовий внесок за яку був внесений у 1992 р., повинен регулюватися чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на підтвердження відсутності спільного майна відповідачем не надано. Доводи відповідача про те, що позивач не мав ніякого відношення до спірної квартири і ніколи у ній не проживав, не заслуговують на увагу, оскільки СК України, який містить норму щодо права суду визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин (частина 6 статті 57), набрав чинності з 01.01.2004. Відтак на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу сторін і пайовий внесок за яку був сплачений під час їх шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Ні позивач, ні відповідач не надали згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved