Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 01 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після зміни підстав заявленого позову від 03 квітня 2020 року, просить: визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , посвідчену 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігорем Андрійовичем, зареєстровану в реєстрі за №191, та включити її в коло спадкоємців за законом; визначити їй додатковий строк у 3 місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] у місті Москва, Російської Федерації помер її син - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно. Приватним нотаріусом ЛМНО Урумовою Ж.М. 11 січня 2019 року заведено спадкову справу №1/2019, а нотаріусом Московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. 22 грудня 2018 року заведено спадкову справу №2/2018. Спадкоємцями першої черги за законом є вона - [PERSON] , діти спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також дружина спадкодавця - [PERSON] 05 березня 2019 року вона подала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті свого сина [PERSON] , на користь неповнолітнього сина померлого - [PERSON] , [INFO] , посвідчену 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігорем Андрійовичем, зареєстровану в реєстрі за №191, адресовану компетентним органам. В подальшому, 06 травня 2019 року вона подала приватному нотаріусу JIMHO Урумовій Ж.М. заяву про прийняття спадщини, якою одночасно відкликала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Вважає, що незважаючи на написання нею заяви про відмову від прийняття спадщини, від такої вона не відмовлялась, оскільки особисто не подавала та не надсилала нотаріусу [PERSON] заяву про відмову від прийняття спадщини. Крім того, 05 березня 2019 року нею було підписано ще одну заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] , адресовану нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москви, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник Ігорем Андрійовичем. Останню вона також нотаріусу не подавала та не направляла, однак така міститься в матеріалах спадкової справи №2/2018, заведеної нотаріусом Московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. Попри це, нотаріусом така взята до уваги, а можливість її відкликання не передбачена законодавством РФ. Вважає, що односторонній правочин щодо її відмови від спадщини на користь [PERSON] , викладений в заяві від 05 березня 2019 року, посвідченій приватним нотаріусом ЛМНО Гірник І.А., зареєстрований в реєстрі за №191, підлягає визнанню недійсним у зв`язку з наступним. Стверджує, що на час підписання заяви про відмову від права на спадщину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, перебувала під випливом тяжкої для неї обставини, в стані нервового потрясіння, зумовленого смертю самої близької їй людини, під впливом лікарських препаратів. Її ж фінансове забезпечення залежало від дій відповідача [PERSON] , яка й наполягала на написанні нею спірної заяви, обманюючи її щодо обставин та наслідків її дій. Тяжкими обставинами, які спонукали її підписати вкрай невигідну заяву про відмову від спадщини на користь онука, вважає наступне. Єдиним джерелом її матеріального забезпечення, а також її внука - [PERSON] , який у 2018 році переніс операцію і став донором нирки для її сина, проживає з нею та перебуває на її утриманні, є її пенсія оформлена в Російській Федерації. Належні їй кошти в якості пенсійного забезпечення в РФ завжди отримував її син [PERSON] та привозив їй у місто Львів, крім того, він матеріально допомагав та підтримував їх. Після його смерті вона на кілька місяців залишилась без його допомоги та пенсії, що поставило її у скрутне матеріальне становище. У лютому 2019 року відповідач [PERSON] запропонувала їй допомогу в отриманні її пенсії в Росії, оскільки періодично їздила туди, але повідомила, що для цього вона повинна підписати в нотаріуса відповідну довіреність. В нотаріуса [PERSON] почала розмову про те, що вона повинна відмовитися від прийняття спадщини на користь її 14-ти річного сина [PERSON] , оскільки така була воля її сина. Крім того, розповідала, що у сина було багато боргів, спадщина є спірною та зважаючи на її похилий вік вона не впорається з тягарем утримання майна. Повіривши її словами, перебуваючи у стресовому стані та не усвідомлюючи наслідків своїх дій, вона підписала документи, текст яких вже заздалегідь був підготовлений нотаріусом. Обман зі сторони нотаріуса [PERSON] пролягав в тому, що він заявив їй, що нібито її син перед своєю смертю повідомив його про те, що хотів залишити заповіт у якому все своє майно заповісти своєму сину [PERSON] , але не встиг цього зробити. Лише через деякий час вона зрозуміла, що підписавши заяви про відмову від спадщини опиниться у вкрай невигідному становищі, без жодних засобів для існування, а тому подала нотаріусам відповідні заяви про відкликання заяв про відмову від спадщини та виданих нею довіреностей. Таким чином, підписана нею під впливом тяжких обставин заява про відмову від спадщини за законом для неї є вкрай невигідною, тому підлягає визнанню недійсною на підставі ст.233 ЦК України. Враховуючи те, що вона у момент вчинення цього правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, вказана заява повинна бути визнана недійсною на підставі ст.225 ЦК України. А також, зважаючи, що при підписанні спірної заяви вона була введена в оману щодо обставин, які мали істотне значення, така заява підлягає визнанню недійсною також на підставі ст.230 ЦК України. Відповідач [PERSON] , яка також є законним представником відповідача [PERSON] , звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому просить визнати недійсним відкликання [PERSON] її відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 14 листопада 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. 11 січня 2019 року вона подала приватному нотаріусу J1MHO Урумовій Ж.М. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №1/2019. Матір [PERSON] - [PERSON] 05 березня 2019 року зробила заяву про відмову від спадщини за законом після смерті сина на користь неповнолітнього сина померлого - [PERSON] (свого внука). В подальшому, 06 травня 2019 року [PERSON] подала приватному нотаріусу J1MHO Урумовій Ж.М. заяву про відкликання заяви про відмову від спадщини в порядку ч.б ст.1273 ЦК України. Вважає, що згідно вимог чинного цивільного законодавства відкликаною може бути лише не персоніфікована відмова від прийняття спадщини, а відмова від прийняття спадщини на користь іншої особи - може лише бути визнаною недійсною, а не відкликаною. Закон не містить жодної норми, яка б змінювала чи уточнювала право на відкликання заяви про відмову від спадщини. Це правило є універсальним і не залежить від виду відмови від прийняття спадщини. А відтак, просить визнати недійсним відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітнього [PERSON] . Рух справи в суді. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2019 року скасовано та направлено справу на розгляд за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 27 січня 2020 року відповідач [PERSON] , яка також є законним представником відповідача [PERSON] , подала до суду в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини, який ухвалою суду від 15 червня 2020 року прийнятий до спільного розгляду з первісним. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 30.03.2020 року позивачем [PERSON] заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. 15.06.2020 року позивачем подано доповнення до цього клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 06.11.2020 року за клопотанням представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) витребувано від КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» медичну картку амбулаторного хворого №10631 [PERSON] . 23.11.2020 року на адресу суду надійшов лист заступника генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» Маланчука А.З., зі змісту якого вбачається, що медична карта амбулаторного хворого [PERSON] втрачена під час ремонтних робіт. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] адвоката Кравчука П.І. про призначення судової технічної експертизи документу - оригіналу медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , оформленої КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», у зв`язку із відсутністю оригіналу такої медичної картки. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку із безпідставністю і необґрунтованістю клопотання. Ухвалою суду від 03.12.2020 року в задоволенні заяви представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] про призначення у справі судово-психологічної експертизи відмовлено з підстав, викладених в ухвалі. Ухвалою суду від 09.12.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] і призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи не відбулось оскільки позивачем не було проведено оплати після отримання рахунку. Ухвалою суду від 19.05.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] про зміну виду експертизи відмовлено з підстав, зазначених в ухвалі. Позиції сторін у справі. 27 січня 2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні первісного позову відмовити, обґрунтовуючи наступним. Вважає, що позивачем за первісним позовом жодним чином не доведено вчинення правочину про відмову від спадщини за законом під впливом тяжких обставин, обману чи особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Стверджує, що у [PERSON] була вільна та добра воля на відмову від прийняття спадщини за законом на користь неповнолітнього сина померлого [PERSON] [INFO] та 14 лютого 2019 року [PERSON] подано заяви приватному нотаріусу ЛМНО Гірнику І.А. про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь неповнолітнього сина померлого - [PERSON] (свого внука). 05 березня 2019 року позивач [PERSON] двічі зробила заяву про відмову про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь неповнолітнього сина померлого - [PERSON] (свого внука). Усі ці заяви позивач [PERSON] надала їй, як матері неповнолітнього сина померлого, на користь якого вона відмовилась від спадщини. Також 12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року позивач [PERSON] видавала на її ім`я довіреності на розпорядження її особистими грошовими коштами. Таким чином, ані довіреності, ані численні заяви про відмову від прийняття спадщини не були посвідчені нотаріусом в один момент. Впродовж тривалого періоду, за час якого і було вчинено [PERSON] оспорюваний нею правочин, між ними існували приязні відносини, та протягом такого тривалого часу [PERSON] не могла перебувати під впливом тяжких обставин, обману чи не усвідомлювати значення своїх дій та не могти керувати ними, оскільки є дієздатною фізичною особою. А відтак, вважає, відсутні підстави для визнання правочину недійсним (том 1 а.с.141-143). 06 липня 2020 року представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Шпак В.В. подав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить в задоволенні такого відмовити, виходячи із наступного. Оспорюваним одностороннім правочином - заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини, в порядку ч.6 ст.1273 ЦК України, поданою [PERSON] 06 травня 2019 року приватному нотаріусу J1MHO Урумовій Ж.М., жодним чином не порушено спадкових прав позивача [PERSON] . Вважає помилковим покликання позивача [PERSON] на те, що положення означеної норми щодо відкликання протягом встановленого для прийняття спадщини строку заяви про відмову від прийняття спадщини не поширюються на персоніфіковану відмову від спадщини. Окрім цього, вважає, що неповнолітній [PERSON] не вправі був самостійно звертатися до суду зустрічним позовом, та такий не містить відомостей, що поданий [PERSON] , як законним представником останнього (том 2 а.с.56-60) Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Шпак В.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, з врахуванням відповідних уточнень, зустрічний позов заперечили, надали суду пояснення аналогічні викладеним письмово, вважають такий безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та їх представник [PERSON] , в судовому засіданні первісний позов заперечили з підстав наведених у відзиві, простять в задоволенні такого відмовити, зустрічний підтримали та просять задовольнити. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом неповнолітній [PERSON] , який досяг чотирнадцятирічного віку, а тому за вимогами ч.2 ст47 ЦПК України, може також особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, у справах в яких особисто бере участь, в судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав та просить задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на первісний позов та зустрічному позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав, зустрічний - заперечив. Пояснив, що його довірителька - внучка позивача [PERSON] неодноразово приїжджала до неї, та бачила, що після смерті сина стан її здоров`я значно погіршився. Відповідач [PERSON] - внучка позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнала, зустрічний - заперечила. Пояснила, що звертаючись до нотаріуса позивач [PERSON] не мала на меті відмовлятися від спадщини, а лише хотіла підписати доручення на отримання [PERSON] її пенсії у Москві. Таким чином, [PERSON] було введено в оману. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. в судовому засіданні первісний та зустрічний позови заперечив, просить суд в задоволенні таких відмовити. Пояснив, що [PERSON] неодноразово була присутня у нотаріальній конторі, повною мірою розуміла значення своїх дій та могла керувати ними, жодного тиску на неї не чинилося. Усі правочини, посвідчені ним, вчинені [PERSON] за її вільним волевиявленням та відповідали її внутрішній волі. Позиція суду. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст.16 ЦПК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до вимог ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин справи, зокрема, ст. 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задоволення зустрічного позову виходячи з наступних міркувань. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [INFO] в місті Москва Російської Федарації помер [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть [NUMBER] (том 1 а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. 22 грудня 2018 року нотаріусом Московської міської нотаріальної палати Черніговим І.О. та 11 січня 2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. заведено спадкові справи після смерті [PERSON] (том 1 а.с.7,8, 133). Судом встановлено, що заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті не складав, а спадкоємцями першої за законом є його матір - [PERSON] , дружина - [PERSON] , та діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] січня 2019 року дружина спадкодавця [PERSON] та [INFO] його неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , звернулися до приватного нотаріуса JIMHO УрумовоїЖ.М. із відповідними заявами про прийняття спадщини (том 1 а.с.130, 131). лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця [PERSON] , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, після смерті її сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Також їй роз`яснено зміст ст.ст.225, 229-231, 233, 368, 370, 1241, 1273-1275 ЦК України (том 1 а.с.144). Крім того, 14 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця [PERSON] , адресовану нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст відповідних статей щодо спадкування ЦК РФ. Також, їй роз`яснено та зрозуміло, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини з застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1 а.с. 145). Крім того, 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця [PERSON] , адресовану усім компетентним органам, в якій вона зазначає, що їй відомо, що вона є спадкоємцем за законом першої черги, усвідомлює значення своїх дій і має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, після смерті її сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Також їй роз`яснено зміст ст.ст.225, 229- 231, 233, 368, 370, 1241,1273-1275 ЦК України (том 1 а.с.146). Крім того, 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено заяву матері спадкодавця [PERSON] , адресовану нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москва, в якій вона зазначає, що діючи добровільно, відмовляється від спадщини за законом, після смерті її сина [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що нотаріусом їй роз`яснено та зрозуміло зміст статей 1111 (підстави спадкування), 1112 (спадкування), 1142 (спадкоємці першої черги), 1143 (спадкоємці другої черги), 1144 (спадкоємці третьої черги), 1145 (спадкоємці наступних черг), 1149 (право на обов`язкову частку в спадщині), 1150 (право дружини при спадкуванні), 1152 (прийняття спадщини), 1153 (способи прийняття спадщини), 1157 (право відмови від спадщини), 1158 (відмова від спадщини на користь інших осіб і відмова від частини спадкування), 1159 (способи відмови від спадщини) Цивільного кодексу Російської Федерації. Стверджує, що їй роз`яснено та зрозуміло, що відмова від спадщини не може бути змінена або взята назад, не допускається відмова від спадщини з застереженням або під умовою, не допускається відмова від частини спадщини (том 1 а.с.9). Також, 12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. посвідчено довіреності, якими [PERSON] уповноважувала [PERSON] на отримання належних їй грошових коштів (том 1 а.с.147, 148). В подальшому, 06 травня 2019 року приватним нотаріусом J1MHO Антоновою В.І. посвідчено заяву [PERSON] про відміну довіреності (том 1 а.с.11). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 12 лютого до 05 березня 2019 року (впродовж трьох тижнів) чотири рази підписувала заяви про відмову від спадщини на користь внука [PERSON] , які були посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником І.А. 06.05.2019 року [PERSON] подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж.М. заяву наступного змісту: « [INFO] помер мій син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , громадянин Росії, що був зареєстрований та постійно проживав в Україні за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина. Мною, [PERSON] , 23.04.2019 року було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж. заяву за № 21 с/с № 1/2019 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті мого сина [PERSON] на користь його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України я цією заявою відкликаю вищевказану заяву. Також цією заявою повідомляю, що спадщину, яка залишилась після смерті мого сина [PERSON] , я приймаю.» (т.1, а.с.132). Відтак, у вищезгаданій заяві від 06.05.2019 року позивач [PERSON] стверджує про факт подання нею 23.04.2019 року приватному нотаріусу Урумовій Ж. власної заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , яка в свою чергу була посвідчена приватним нотаріусом Гірником І.А. Окрім того, 12.02.2019 року і 16.04.2019 року позивачка [PERSON] надлавала довіреності, якими уповноважила [PERSON] розпоряджатися її особистим грошовим вкладом. Суд враховує часовий інтервал тривалістю 2 місяці між підписанням позивачем [PERSON] першої заяви про відмову від спадщини і останньою довіреністю. А відтак критично оцінює твердження [PERSON] про те, що вона впродовж двох місяців безперервно знаходилась під впливом обману і тиску з боку [PERSON] і приватного нотаріуса Гірника І.А. Натомість, факт подальшого неодноразового використання позивачем [PERSON] послуг цього ж нотаріуса Гірника І.А., зокрема посвідчення власної довіреності для свого представника адвоката Шпака В.В., підтверджує відсутність у позивача на той момент будь-яких претензій до роботи саме цього нотаріуса. Суд також враховує, що матеріалами справи підтверджується відсутність на території України [PERSON] і її сина [PERSON] в момент вчинення правочину 05.03.2019 року. Ця обставина спростовує твердження позивача [PERSON] про те, що 05.03.2019 року відповідач [PERSON] приїздила до неї, відвезла її до нотаріуса та разом з нотаріусом вчиняла на неї тиск і застосувала щодо неї обман. Твердження позивачки [PERSON] про те, що вона помилково у позові вказала [PERSON] замість її сестри [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки у позовній заяві, заяві про зміну підстав позову та долученій до матеріалів справи заяві про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] чітко і однозначно розмежовувала особу [PERSON] і особу [PERSON] . Відтак, суд приходить до висновку, що позивачка не послідовно і суперечливо викладає обставини справи у різних своїх письмових заявах, що не свідчить про об`єктивність її позиції . В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що постійно після смерті свого сина [PERSON] вона перебувала в стані нервового потрясіння. Послугами нотаріуса [PERSON] вона користувалась постійно. Приналежність їй підписів на заявах про відмову від спадщини визнає. Подавала заяву в поліцію про вчинення [PERSON] відносно неї злочину. Зазначає, що [PERSON] був для неї улюбленим внуком, однак вона не може залишити без будь-якої спадщини свого іншого внука [PERSON] , племінника померлого. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що обставини вчинення позивачкою [PERSON] правочинів його довірительці відомо зі слів самої [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що дізналась про вчинення позивачкою [PERSON] заяв про відмову від спадщини лише в травні 2019 року. Бачила [PERSON] на похороні в грудні 2018 року, а тоді на Різдво в січні 2019 року. Вона не реагувала на гостей, багато лежала в ліжку, не вставала, була неохайна, не чистила зуби і не вмивала волосся, дивно поводилась, не знала чи хоче їсти чи пити. З цих причин свідок почала тривожитись за неї. Зі слів лікаря, це був депресивний стан, але не незворотний. Коли в кінці січня приїхала [PERSON] , то позивачці вже стало краще. Вважає, що заяви про відмову від спадщини вчинено внаслідок тиску [PERSON] . Нотаріус [PERSON] був нотаріусом її (свідка) батька за життя, вони багато співпрацювали. В судовому засіданні було допитано в якості свідка приватного нотаріуса Гірника І.А., який пояснив, що позивач [PERSON] користувалась його послугами неодноразово, завжди приїжджала в нотаріальну контору доглянутою, здоровою і адекватною. Посвідчуючи перший раз заяву про відмову від спадщини, [PERSON] знаходилась в нотаріальній конторі близько двох годин. Вона висловлювала волю віддати свою частку у спадщині внуку [PERSON] і підписувала заяви добровільно. Перед підписанням заяв вони двоє спілкувались в кабінеті, нотаріус перепитував її чи бажає вона відмовитись від спадщини, на що та ствердно відповідала. Він (свідок) раніше навчався у Московському державному університеті і роз`яснив позивачці [PERSON] зміст норм Цивільного кодексу Російської Федерації. Свідок давав читати позивачці [PERSON] її заяви, а потім ще додатково особисто перечитував для неї їх. Після підписання заяв позивачка його просила нікого з числа інших родичів не повідомляти про цей факт. Відповідач [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що рішення відмовитись від спадщини на користь [PERSON] належало позивачці [PERSON] , вона сама проявила зацікавленість в цьому. Це рішення не було спонтанним. Причиною такого рішення є те, що внук [PERSON] був наймолодшим і найближчим до неї, так як дуже часто її провідував, тоді як інші онучки проживали далеко. Вони із [PERSON] зустрічались регулярно щонайменше один раз в тиждень і підтримували дружні стосунки. Проводили разом із позивачкою свята Новий рік, Різдво, дні народження, 8 березня. [PERSON] хоч і мала супутні вікові захворювання, однак володіла твердою пам`яттю, нічого не плутала, була адекватною людиною. Нотаріус Гірник І.А. був сімейним нотаріусом у родини [PERSON] . В нотаріальній конторі є приймальня та окремий кабінет нотаріуса, куди можна зайти лише на запрошення нотаріуса для підписання документів. Нотаріус Гірник І.А. за своєю натурою є повільним, нотаріальні дії проводить довго. 12.02.2019 року свідок була присутня в приймальні нотаріуса разом із [PERSON] , яка мала посвідчувати довіреність, однак вона одночасно вирішила підписати заяву про відмову від спадщини. Свідок не висловлювала прохань відмовитись від спадщини. 05.03.2019 року свідок перебувала із сином [PERSON] в Російській федерації. Телефоном вона пояснила позивачці [PERSON] про якісь недоліки попередньо оформленої заяви про відмову від спадщини і позивачка далі сама все пояснила нотаріусу та організувала оформлення і передачу їй цієї заяви. Вважає, що лише після візиту в Україну свого сина [PERSON] позивачка просто змінила своє рішення. Вона так і пояснювала у розмові, що просто передумала відмовлятись від спадщини. Свідок [PERSON] пояснила, що зі слів позивачки [PERSON] їй відомо, що [PERSON] телефоном скаржилась позивачці на свої складні життєві обставини. Коли одного разу [PERSON] повернулась від нотаріуса, то поросила її нікому нічого не розповідати. Стверджує, що в період після смерті сина позивачка відмовлялась їсти, чистити зуби, мало ходила. Колишня невістка позивачки [PERSON] возила її до психіатра з січня до квітня 2019 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в період січня-квітня 2019 року не зустрічалась і не спілкувалась із позивачкою [PERSON] . Свідок [PERSON] , будучи допитаним, пояснив, що [PERSON] після смерті сина погано себе почувала, тяжко переживала втрату, погано їла , мало ходила. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 2004 року, підтримує з нею дружні стосунки, а з моменту смерті [PERSON] перебувала в частому контакті. Приїздила до неї на усі свята, відвідувала щонайменше кожного тижня, оскільки проживає в 10 хвилинах пішої ходьби. Точно бачилась із позивачкою на похороні, на 9 і 40 днів після смерті [PERSON] , на [ADDRESS] та 11 лютого, напередодні 8 березня і на 8 березня. Привозила їй продукти. В березні вони усі разом святкували День народження її (свідка) матері. Особисто чула від [PERSON] , що вона хоче залишити свою частку у спадщині [PERSON] , як єдиному хлопчику серед дітей [PERSON] . Стверджує, що [PERSON] особисто їй повідомляла про написання нею заяви про відмову від спадщини. [PERSON] сказала їй, що 05.03.2019 року їде до нотаріуса виправляти якусь помилку у попередній заяві про відмову від спадщини. Наступного дня на її прохання вони поїхали на вокзал, щоб передати заяву поїздом в м. Москва [PERSON] . Від часу знайомства з [PERSON] вона не спостерігала ніяких змін у її свідомості чи поведінці, у неї тверда пам`ять і світлий розум, володіє міцною нервовою системою, тривоги і депресії не було. Лікувалась з приводу кардіологічних захворювань. Полюбляє читати книжки і дивитись кіно, нічого не плутає і не забуває. На смерть сина вона відреагувала як всі нормальні люди, тобто сумувала, але її психічний стан не змінювався. Свідок стверджує, що [PERSON] їй пояснювала, що хоче відкликати свою відмову від спадщини, оскільки про це дізнався інший її син [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що була присутня при прийомах [PERSON] в лікаря. По дорозі до лікарні та плакала через те, що до того вони давно не спілкувались. Вона (свідок) придбавала ліки для [PERSON] на території лікарні. Свідок [PERSON] пояснив суду, що до і після смерті батька він був у хороших відносинах із бабою [PERSON] . Вона була психічно в нормальному стані, завжди добре виглядала, нічого не забувала і не плутала. Після смерті батька він навідував її по 2-3 рази на тиждень після школи та на вихідних. Проводив із нею щоразу по годині-півтори часу. Якось [PERSON] повідомила йому, що хоче відмовитись чи вже відмовилась від своєї спадщини на його користь. Але він розумів, що це справи дорослих, тому не вникав в суть. Згідно пояснень позивача за первісним позовом [PERSON] та її представника вони просять визнати недійсною заяву [PERSON] відмову від прийняття спадщини від 05 березня 2019 року, яка адресована нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москви, оскільки за законодавством Російської Федерації не передбачено можливості відкликання такої заяви, навіть до закінчення строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Судом також встановлено, що позивач за первісним позовом - [PERSON] є особою похилого віку - [INFO] , недієздатною чи обмежено дієздатною не визнавалась. Так, згідно наданої позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» в період з 06.10.2014 по 17.10.2014 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені з діагнозом гіпертонічної хвороби III ступеня (том 1 а.с.170). Згідно ж медичної карти амбулаторного хворого №10631 [PERSON] , КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», остання зверталася за медичною допомогою 22.01.2019, 07.02.2019, 07.03.2019, 02.04.2019 та 18.04.2019, та їй встановлено діагноз - гостра реакція на стрес, тривожно-депресивний синдром з когнітивними та мнестичними розладами (том 2 а.с.21-29). Суд зауважує, що позивачці [PERSON] , її представнику, а також відповідачам, які визнали позов [PERSON] , були створені усі необхідні процесуальні умови для збирання і подання доказів щодо її психічного стану. Суд сприяв сторонам у здійсненні ними своїх процесуальних прав, однак, небажання сторони позивача подавати передбачені цивільним процесуальним законом докази щодо свого психічного стану, зумовило відсутність таких доказів в матеріалах справи. Так, ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі №466/5298/19 від 09.12.2020 було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Центр психічного здоров`я «Кульпарків») (м.Львів, вул. Кульпарківська, 95), на вирішення експертів поставлено наступні питання: - Чи знаходилась [PERSON] в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини, підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, під впливом зовнішніх факторів, внаслідок яких вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? - Чи страждала [PERSON] в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, психічним розладом та/або тимчасовим розладом психічної діяльності та/або перебувала під впливом нервового потрясіння, внаслідок яких вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними? - Чи мала місце в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та/або керувати ними. Експертною установою на адресу суду направлено лист №13 від 03.02.2021 та рахунок №3 на оплату експертизи. Крім того, в листі експертною установою додатково зазначено, що питання №1, поставлене перед експертами, не належить до компетенції судово-психіатричної експертизи. Згідно Листа-відповіді №59 від 04.03.2021, наданого на адвокатський запит представника позивача, питання №1 належить до компетенції судово-психологічної експертизи та може бути вирішене експертами КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у сукупності з іншими питаннями у разі призначення судом комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Разом з цим, суд звертає увагу, що експертна установа зазначила про можливість надати відповіді на запитання №№ 2 і 3, які визначені в ухвалі суду від 09.12.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 09.12.2020 року було повністю задоволено клопотання представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] та призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Суд призначив саме той вид експертизи та поставив на вирішення експертів дослівно ті запитання, які просив позивач, а також доручив проведення експертизи тій установі, яку просив позивач. Суд критично оцінює доводи представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) про невірне визначення ним типу експертного дослідження, оскільки експертна установа зазначила про можливість надати відповіді на запитання №№ 2 і 3, а отже можливо було отримати відповідь на запитання, яке стосується предмету доказування. Виходячи із усталеної судової практики (правова позиція Верховного суду України в постанові від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12), в предмет доказування у даній справі входить саме запитання №3, а саме - чи мала місце в момент вчинення правочинів - заяв про відмову від спадщини, підписаних 12.02.2019 та 05.03.2019, неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та/або керувати ними. Однак, проведення експертизи не відбулось саме з вини сторони позивача, оскільки не було проведено оплати після отримання рахунку. Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що матеріали справи було повернуто до суду без проведення експертизи у зв`язку з непроведенням оплати, а не з підстав невірного визначення типу експертного дослідження, а тому суд не вбачав підстав для зміни виду експертизи та погодження проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк тривалістю у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частинами п`ятою, шостою статті 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно із частиною другою статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина п`ята статті 1274 ЦК України). Аналогічні положення містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Звернувшись до суду з цим позовом, [PERSON] , посилається на вчинення 05 березня 2019 року відмови від прийняття спадщини (після смерті [INFO] сина - [PERSON] ) під впливом тяжких обставин, обману та особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Таким чином, позивачем [PERSON] визначено правовою підставою позову правила статей 225, 230 та 233 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Таким чином, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Суд не приймає доводи позивача за первісним позовом про те, що її було навмисно введено в оману відповідачем [PERSON] та приватним нотаріусом Гірником І.А. щодо того, що її син хотів залишити заповіт у якому все своє майно заповісти своєму сину [PERSON] , але не встиг цього зробити, а також введено в оману відповідачем [PERSON] , яка розповіла, що у померлого сина було багато боргів та у свої 80 років вона не впорається з тягарем утримання спадкового майна, оскільки матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів з цього приводу, та такі обставини не є істотними для вчиненого нею правочину. Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Позивачем в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що відмова від прийняття спадщини після смерті сина написана нею під впливом тяжкої обставини, за відсутності у неї бажання реально відмовлятися від спадщини. Скрутне матеріальне становище позивача за первісним позовом, наявність на утриманні внука, який у 2018 році переніс операцію, ставши донором нирки, не можуть вважатись обставинами, які змусили її написати заяву про відмову від спадщини на користь неповнолітнього сина спадкодавця. Одночасно суд звертає увагу на той факт, що правочин вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини має вчинятися усвідомлено та добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки, тоді як за твердженням позивача правочин нею вчинений під впливом обману та під час вчинення такого вона не розуміла значення своїх дій. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при складанні заяви про відмову від спадщини [PERSON] за станом здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, матеріали справи не містять. Доводи позивача за первісним позовом [PERSON] про недійсність правочину внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я після смерті сина в даному випадку правового значення не мають. Позивач в своєму позові зазначає, що вона є хворою особою похилого віку та під впливом стресу не усвідомлювала значення своїх дій, укладаючи вказані правочини. При цьому, діє презумпція психічного здоров`я, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо поганого самопочуття позивача [PERSON] , значного погіршення стану її здоров`я після смерті сина не дають підстав стверджувати, що вона під час вчинення оспорюваного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, чи правочин вчинено під впливом обману або тяжкої обставини, а тому правового значення не мають. Крім того, такі є родичами [PERSON] та її близькими особами, а тому мають певну зацікавленість у розгляді справи. В своїх поясненнях приватний нотаріус Гірник І.А. підтвердив, що роз`яснював [PERSON] при вчиненні правочинів про відмову від спадщини, зокрема і 05 березня 2019 року адресованого нотаріусам Московської міської нотаріальної палати міста Москви зміст статей щодо спадкування Цивільного кодексу Російської Федерації, в тому числі щодо відмови від спадщини на користь інших осіб, та перевірив волевиявлення на вчинення правочину з відмови від прийняття спадщини. Ствердив, що відмовляючись від спадщини, спадкоємець усвідомлювала значення своїх дій, розуміла обставини, що мають істотне значення, будь- якого тиску на неї не чинилося. Також, на думку суду, про здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій, а також вчинення правочину без впливу обману чи тяжкої обставини свідчить й той факт, що нотаріусом посвідчено аж чотири заяви останньої про відмову від прийняття спадщини на користь сина померлого, а саме [INFO] , [INFO] та дві заяви 05 березня 2019 року. Також вона 12 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року видавала на ім`я відповідача [PERSON] нотаріально посвідчені довіреності на отримання належних їй грошових коштів, що свідчить про приязні відносини сторін в цей період часу. Кожного разу під час подання відповідних заяв про відмову від прийняття спадщини, нотаріус роз`яснював [PERSON] норми Цивільного кодексу Російської Федерації та Цивільного кодексу України що спадкування, в тому числі юридичні наслідки відмови від прийняття спадщини, положення статей 225, 230, 233 ЦК України, якими вона обґрунтовує свої вимоги в позові, що підтверджується особистим підписом позивача за первісним позовом. Вказані обставини свідчать про обізнаність [PERSON] зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. При цьому зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з погіршенням взаємовідносин сторін не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання такої відмови недійсною. Недійсність правочину є тією рисою, що притаманна правочину у момент його вчинення, а не у зв`язку з обставинами, що виникли пізніше. При цьому, на виконання загальних засад цивільного судочинства щодо змагальності сторін, процесуального обов`язку щодо подання доказів та доведеності перед судом їх переконливості, позивачем [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена нею внаслідок обману, під впливом тяжкої обставини та особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання вказаної відмови від прийняття спадщини від 05 березня 2019 року недійсною. Позивач добровільно позбавила себе права на частку в спадщині сина та такі дії відповідали її волевиявленню. Вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є похідними від цих вимог, а тому теж задоволенню не підлягають. Щодо зустрічного позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гірник І. А. про визнання недійсним відкликання відмови від прийняття спадщини, у якому позивачі просять визнати недійсним відкликання [PERSON] її відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] , суд приходить до наступного. Встановлено, що 05.03.2019 року [PERSON] зробила заяву про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь неповнолітнього сина померлого [PERSON] (свого внука). 23.05.2019 року неповнолітній [PERSON] подав приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж.М. заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька. 06.05.2019 року [PERSON] подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж.М. заяву наступного змісту: « [INFO] помер мій син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , громадянин Росії, що був зареєстрований та постійно проживав в Україні за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина. Мною, [PERSON] , 23.04.2019 року було подано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Урумовій Ж. заяву за № 21 с/с № 1/2019 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті мого сина [PERSON] на користь його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України я цією заявою відкликаю вищевказану заяву. Також цією заявою повідомляю, що спадщину, яка залишилась після смерті мого сина [PERSON] , я приймаю.» Таким чином, відмовившись від прийняття спадщини на користь неповнолітнього [PERSON] , в подальшому [PERSON] відкликала свою відмову від прийняття спадщини. Безпідставними є доводи відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що відкликанням заяви про відмову від спадщини не порушуються права інших осіб, оскільки в даному випадку мала місце відмова від спадщини на користь іншої особи. Зустрічний позов заявлений двома позивачами: [PERSON] і [PERSON] , що випливає зі змісту реквізитів позовної заяви, а також підписаний двома позивачами. За правилами ч. 2 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу чи юридичного факту, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Ст. 1273 ЦК України передбачено, право на відмову від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. В свою чергу, ст. 1274 ЦК України передбачено право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім`я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2. 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Суд приходить до висновку, що право на відмову від прийняття спадини і право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи по різному врегульовані у ЦК України. Тобто без адресна відмова від прийняття спадщини дійсно може бути відкликана. Тоді як відмова від спадщини на користь іншої особи може бути лише визнана недійсною, але не може бути відкликана. За таких обставин, відмова [PERSON] від прийняття спадщина на користь іншої особи - неповнолітнього [PERSON] не могла бути відкликана. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави визнання недійсною відмови [PERSON] від спадщини та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, як і відсутні підстави для визнання недійсною заяви [PERSON] про відкликання відмови від прийняття спадщини, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується. Натомість, у зв`язку із задоволенням зутрічного позову, слід стягнути з[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved