Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулась до суду з позовною заявою (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якій прохає визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017р.н., разом із матір`ю [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з січня 2020 позивач разом із дитиною проживає у м. Кременчуці у будинку, який належить на праві власності її матері [PERSON] . Позивач в повній мірі виконує покладені на неї обов`язки щодо виховання доньки [PERSON] , 2017р.н. Піклується про фізичний та психічний стан здоров`я дитини, створює належні умови для її проживання. У зв`язку із цим просить суд задовольнити зазначені у позові вимоги. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.02.2020 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання (а.с.52). Ухвалою суду від 04.08.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.173). ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Пояснила суду, що не перешкоджає відповідачу в здійсненні ним його прав та обов`язків щодо участі у вихованні спільної доньки. На даний час між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини. Заявляючи вимогу щодо визначення місця проживання дитини позивач має на меті забезпечення визначеності в питаннях медичного та соціального обслуговування дитини її позашкільного навчання та розвитку, що в тій чи іншій мірі залежить від місця її проживання. Представник позивача наполягав на задоволенні позову. Акцентував увагу суду на той факт, що позивач не виконуючи рішення Кременчуцької міської ради від 01.04.2020 щодо встановленого графіку побачень відповідача з донькою [PERSON] , вже понесла покарання, а саме накладення стягнення відповідно до норм КУпАП. Зазначає, що позивач та відповідач не дійшли згоди з приводу місця проживання дитини, а отже наразі є конфлікт з цього приводу. Вказує, що посилання відповідача на факти вчинення позивачкою насильницьких дій по відношенню до їх спільної дитини має вирішуватись у кримінальному провадження. Наявний спір з приводу усунення перешкод у спілкування з дитиною вирішується шляхом подачі відповідного позову до суду. Надані відповідачем докази в обґрунтування заперечення щодо задоволення позову, жодним чином не впливають на вирішення спору з приводу встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю. У судовому засіданні відповідач виклав свої аргументи щодо своєї незгоди з пред`явленою позивачем позовною вимогою, а саме: позивачка неналежно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків; суд не може передати дитину особі, яка не має власного житла, на відмінну від відповідача, який цим житлом забезпечений; позивач належним чином не виконує рішення Кременчуцької міської ради від 01.04.2020 та не дає можливості батьку побачитись з дочкою; під час перебування дитини з матір`ю, остання знущається з дитини та застосовує насильницьких дії до малолітньої. Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Зауважив, що при ухваленні рішення суд може не брати до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільність проживання дитини з одним із батьків. Крім того, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу тобто позивачці, на противагу тому, що відповідач має стабільний заробіток. У судове засідання представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не з`явилась повідомлена у встановленому законом порядку. Натомість у заяві, що надійшла на адресу суду, прохала слухати справу без участі представника органу опіки та піклування. При вирішенні справи прохала врахувати висновок від 17.07.2020 №1012 про доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] 2017р.н., разом із матір`ю [PERSON] . Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явилась повідомлена у встановленому законом порядку. Натомість у заяві, що надійшла на адресу суду, прохала слухати справу без участі представника органу опіки та піклування. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.08.2017 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом №1016 (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-27), що належить на праві приватної власності [PERSON] (матері позивачки), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19). З наданого до суду акту від 30.01.2020 №55 обстеження умов проживання комісією встановлено: що [PERSON] і малолітня [PERSON] та ще 3 членів родини проживають в приватному будинку [ADDRESS] , умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан житла на належному рівні. В будинку у дитини передбачена окрема кімната, облаштована для відпочинку та ігор. У дитини достатня кількість одягу, взуття, іграшок, речей повсякденного вжитку. Як убачається з наданих позивачем довідок та характеристик: на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та наркологічному обліку не перебуває за медичною допомогою не зверталась (а.с.13-14); станом на 31.01.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.16); з місця роботи має гарну характеристику (а.с.23) за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони (а.с.29). Відповідно до довідки наданої центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області від 22.01.2020 №72 [PERSON] знаходиться на обліку в м. Горішні Плавні та отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини за період з липня 2019 по грудень 2019 у сумі 5 160 грн (а.с.15). Як убачається з матеріалів справи, відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується: договором купівлі-продажу від 21.07.2007 посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Полтавської області р. № 3935; витягом з Державного реєстру правочинів від 21.07.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2007 копії яких приєднані до матеріалів справи (а.с.156-158). Із наданої ДНЗ «Дюймовочка» від 21.01.2020 №01-10/23 інформації про виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] убачається що мати [PERSON] належним чином виконувала батьківськи обов`язки по відношенню до малолітньої [PERSON] , цікавилась успіхами доньки, активно брала участь у житті групи і ДНЗ. Батько дитини [PERSON] брав участь у батьківських зборах разом і з матір`ю, допомагав у підготовці до новорічних свят. 09.01.2020 за заявою матері [PERSON] дитина [PERSON] вибула з ДНЗ у зв`язку з переїздом до м. Кременчука. Як убачається із висновку психолога [PERSON] від 27.01.2020 щодо клініко-психологічного аналізу особливостей відношення дитини до кожного з батьків, нею були зроблені наступні психологічні висновки, а саме: дитина майже не виявляла вираженої емоційної прив`язки до батька; поведінкові та вербальні реакції свідчать про тісну прив`язку дитини до матері (а.с.11-12). Суду надані талони-повідомлення єдиного обліку від 07.06.2020 №4003, від 08.06.2020 №4022, від 09.06.2020 №4060, від 14.06.2020 №4140, від18.06.2020 №4267, №4336, від 23.03.2020 №4488 про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію відповідно до яких, [PERSON] неодноразово зверталась з заявою до поліції з приводу порушення [PERSON] рішення виконавчого комітету щодо графіку відвідування дитини [PERSON] (а.с.130-136). Суду надані сторонами по справі роздруківка світлин та фотографії на яких зображена дитина з ознаками тілесних ушкоджень у виді садна та подряпин (а.с.140-143, 159-164). В матеріалах справи міститься копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.06.2020 про надходження заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за ст. 126-1 КК України (а.с.155). Позивачем надані суду консультаційні висновки спеціалістів від 14.07.2020 №7382, від 14.07.2020 та 18.07.2020 щодо стану здоров`я дитини [PERSON] , 2017р.н., відповідно до яких дитина здорова (а.с.137-139). У повідомленнях служби у справі дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 17.07.2020, 13.08.2020, 15.09.2020 адресованих на ім`я [PERSON] , міститься інформацію про складання спеціалістом служби у справах дітей 16.07.2020, 14.09.2020 та 10.08.2020 протоколів про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за невиконання рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 01.04.2020 №517 та переданих до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з метою подальшого їх розгляду (а.с.199-201). З письмового висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1012 від 17.07.2020 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017р.н. з матір`ю [PERSON] убачається наступне. Комісія з питань захисту прав прийшла до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження, разом із матір`ю [PERSON] (а.с.118-123). Постановами Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27.10.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.184 КУпАП та призначені адміністративні стягнення у виді штрафів. V. Норми права, що підлягають застосуванню. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми, однак керівним у вирішенні спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Так, Сімейний кодекс закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України). Також, СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вимогами ст.ст. 7, 141,155 СК України встановлено, що дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 4 Конвенціі про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Положеннями принципу статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено, що з січня 2020 року позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини. Позивач, на час розгляду справи у суді, разом із дитиною [PERSON] проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами у справі. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Батьки в добровільному порядку не досягнули згоди щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . З особистої переписки сторін, з їх спілкування у судовому засідання вбачається напруга у відносинах з приводу спілкування з дитиною та її виховання, що також свідчить про наявність підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач та представник відповідача категорично не згодні з вимогами позивача про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, про що вони неодноразово наголошували у судовому засіданні. Особисто сприйнявши у судовому засіданні посилання відповідача на факти неналежного виконання позивачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої [PERSON] , суд зазначає наступне. Як зазначив відповідач, піклуючись про здоров`я своєї дитини змушений забрати її до свого місця проживання та піклуватись про неї самостійно. Відповідач вважає, що мати дитини, б`є їх спільну доньку та знущається над нею. За даними фактами він звертався до поліції та проведено огляд у медичному закладі з приводу нанесення побоїв малолітній дитині. Судом досліджено документи, що надані відповідачем як на підставу своїх заперечень щодо задоволення позову, а саме: копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.06.2020 про надходження заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] за ст. 126-1 КК України та світлини дитини, з явними ознаками саден та подряпин. Доказів на підтвердження проведення судово-медичної експертизи відповідачем суду надано не було. Позивач в свою чергу посилався на інші факти, а саме на те, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки, піклується про дитину, на противагу обставинам, які зазначає відповідач надає суду консультаційні висновки спеціалістів від 14.07.2020 №7382, від 14.07.2020 та 18.07.2020 щодо стану здоров`я дитини [PERSON] , 2017р.н., відповідно до яких дитина здорова (а.с.137-139). Окрім того, як убачається із висновку психолога [PERSON] від 27.01.2020 щодо клініко-психологічного аналізу особливостей відношення дитини до кожного з батьків, нею були зроблені наступні психологічні висновки, а саме: дитина майже не виявляла вираженої емоційної прив`язки до батька; поведінкові та вербальні реакції свідчать про тісну прив`язку дитини до матері (а.с.11-12). Суд наголошує, нормами матеріального та процесуального права у цивільному процесі не передбачено дослідження та встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення. На особисте переконання суду, факти невиконання батьківських обов`язків та протиправних дії зі сторони матері дитини почались після того, як сторони припинили фактично свої шлюбні відносини. До цього часу, як підтвердив і сам відповідач у судовому засіданні, нарікань на погане відношення до дитини з боку матері не було. Відповідач не зміг одразу вказати які саме батьківськи обов`язки не виконує [PERSON] , у чому вони полягають. Одночасно сам по собі факт зазначених дій не тільки по відношенню до матері дитини, а й до самої дитини, яку батько позбавив материнської уваги та любові, вказує на те, що батько керувався не найкращими інтересами дитини для якої важливо у такому ранньому віці материнська любов та турбота, а своїми власними егоїстичними почуттями до матері дитини, з якою у нього не склалися подружні відносини. Надані твердження відповідача про неналежне виконання батьківських обов`язків позивача по відношенню до малолітньої [PERSON] , суд розцінює неспроможними та такими, що вводять суд в оману. Відповідач не надав допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що мати [PERSON] здійснює неналежний догляд за дитиною. Суд наголошує, що частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У цьому контексті суд вказує, що за відсутності рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, зокрема з позивачем, оскільки інших позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини у цьому цивільному провадженні не розглядалося, виникне правова невизначеність у контексті приписів ч.4 ст.29 ЦК України за якими місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, зокрема є місце проживання одного з її батьків, з ким вона проживає. Також на думку суду, не визнання відповідачем позову не узгоджується з алгоритмом дій останнього, зокрема можливістю подати зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з батьком. Суд критично ставиться до посилання представника відповідача та відповідача на той факт, що батько не мав можливості спілкуватися з дитиною через перешкоди, які чинять мати дитини та її родичі. Суд вважає їх безпідставними, оскільки, у випадку існування таких перешкод [PERSON] , міг звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, проте такого позову не пред`являв. Крім того позивачем надані докази на підтвердження того, що саме у [PERSON] тривалий час перебувала дитина [PERSON] (талони-повідомлення єдиного обліку від 07.06.2020 №4003, від 08.06.2020 №4022, від 09.06.2020 №4060, від 14.06.2020 №4140, від18.06.2020 №4267, №4336, від 23.03.2020 №4488 про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію відповідно до яких, [PERSON] неодноразово зверталась з заявою до поліції з приводу порушення [PERSON] рішення виконавчого комітету щодо графіку відвідування дитини [PERSON] ). Суд вказує, що дійсно, матеріалами справи підтверджується наявність притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.5 ст.184 КУпАП та призначення адміністративного стягнення у виді штрафів. Однак, на думку суду, [PERSON] вже понесла покарання за невиконання рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 01.04.2020 №517 відповідно до норм чинного законодавства передбачених КУпАП. По при це, суд не вбачає зазначену обставину притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] визначальною та такою, що впливає на рішення суду, в контексті визначення місця проживання дитини з матір`ю, заявленою позивачем, оскільки, заявлений позов розглядається судом в руслі сімейних відносин, а не в іншій площині - адміністративних правопорушень. Одночасно суд наголошує, що факти притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності можуть слугувати підставою для зміни графіку побачення з дитиною батька, оскільки рішенням рішенням Кременчуцької міської ради від 01.04.2020 №517 встановлено час для побачення з донькою батька, який проживає окремо від дитини, а в подальшому і імовірною підставою для подання позову про зміну місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, частиною шостою зазначеної норми закону передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, проте суд під час розгляду справи повинен його оцінки та з`ясувати чи складено він з урахуванням всіх обставин, а саме чи з`ясовано думку відповідача про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, чи проведено органом опіки та піклування роботу з відповідачем щодо врегулювання конфлікту. В порядку ст.19 СК України судом було витребувано висновок в органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, батьками якої є сторони по справі. Вказаний висновок було долучено до матеріалів справи (а.с.118-123). З письмового висновку затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1012 від 17.07.2020 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017р.н. з матір`ю [PERSON] убачається наступне. У своїх поясненнях наданих безпосередньо під час судового засіданні представник органу опіки та піклування показала суду що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосується справи на момент складання висновку. Під час складання висновку від 17.07.2020 був врахований, як акт обстеження умов проживання від 24.02.2020 №91 та від 02.06.2020 №194 позивача у справі [PERSON] у м. Кременчуці так і акт обстеження житлових умов від 12.05.2020 наданих [PERSON] у м. Горішні Плавні. Проведення комісією акту обстеження умов проживання відповідача у справі [PERSON] не належить до територіальної юрисдикції та компетенції органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської, оскільки відповідач зареєстрований у м. Горішні Плавні. Комісія з питань захисту прав дитини ретельно проаналізувала умови, що можуть впливати на виховання дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, вивчивши рід діяльності батьків, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, перевіривши житлово-побутові умови проживання батьків (акт обстеження житлових умов від 12.05.2020 за адресою [ADDRESS] (адреса проживання батька дитини [PERSON] ) та акт обстеження житлових умов від 24.02.2020, 02.06.2020. за адресою у [ADDRESS] (адреса проживання мати дитини [PERSON] ), розглянувши зібрані матеріали та заслухавши пояснення матері та батька, прийшла до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2017 року народження, разом із матір`ю [PERSON] (а.с.118-123). Аналізуючи цей висновок суд по - перше звертає увагу, що позивач звернулась з відповідним позовом до суду, а не в порядку ч.1 ст.19 СК України до органу опіки та піклування, а тому встановлення наявності чи відсутності спору між сторонами притаманне саме суду. По - друге, за результати засідання комісії було прийнято рішення, що в інтересах малолітньої [PERSON] , 2017р.н., орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] саме разом із матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Але, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином судом встановлено наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітньої доньки, виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини. Малолітня [PERSON] проживає в атмосфері любові, турботи, захисту та вже досить тривалий час проживає разом із [PERSON] у м. Кременчуці, влаштована до дошкільного закладу за місцем проживання матері. Обоє батьків характеризуються позитивно. Кожен з батьків належним чином піклується про здоров`я та виховання малолітньої доньки, цікавиться її життям, турбується про її розвиток. Обоє батьків позитивно характеризуються в побуті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами. Кожна із сторін зможе забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання. При визначенні місця проживання дитини суду необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Зважаючи на вік дитини з`ясувати прихильність дитини до кожного з батьків не є можливим. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Встановивши по справі фактичні обставини та дослідивши докази, суд приходить до переконання, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися як найкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції про права дитини, враховуючи те, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved