Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Кредитна спілка «СуперКредит» (по тексту - позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року в сумі 21149, 62 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.01.2017 року з відповідачем 1 було укладено кредитний договір кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 7000, 00 грн. Покликається і на ту обставину, що відповідно до п. 3.1 кредитного договору кредит мав надаватися відповідачу 1 у національній валюті, після підписання кредитного договору готівкою в касі позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням відповідача 1, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок відповідача 1 в додатковий капітал за його заявою. Позивач акцентує увагу, що 22.11.2017 року між ним та відповідачем 1 було укладено додатковий договір про транш №1, згідно якого останньому надається транш у розмірі 7000,00 грн., за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору про транш №1 - 7000, 00 грн. За покликанням позивача у п. 3 додаткового договору №1 було погоджено графік платежів по кредиту та процентах. На думку позивача, ним виконано умови додаткового договору №1 та перераховано кошти в сумі 7000, 00 грн. згідно заяви відповідача 1 на перерахування коштів в сумі 7000, 00 грн. на цільовий внесок в додатковий капітал. Крім цього вказує, що на підставі заяви відповідача 1 від 22.11.2017 року останньому повернено цільовий внесок в додатковий капітал, який він отримав, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером. Позивач також акцентує увагу на п. 3.2, 3.3, 3.4 та 3.7 кредитного договору, які визначають умови нарахування процентів, їх ставку. На думку позивача, відповідач порушив п. 3 умов кредитного договору, а саме зобов`язання щодо проведення сплати нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами не меншими ніж вказані в графіку платежів, що спричинило затримку повернення частини кредиту та сплати процентів за кредитним договором. Враховуючи викладене позивач вказав на наявність у відповідача 1 за кредитним договором заборгованості, що станом на 15.05.2020 року загалом складає 21149, 62 грн. Також позивач вказує і на те, що 22.11.2017 року між ним, відповідачем 1 та [PERSON] було укладено договір поруки №СК43/0212/17/56/06СЗ, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно з відповідачем 1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань відповідачем 1 за кредитним договором. При цьому згідно п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що відповідач 1 за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Представник позивача в судове засідання 24.12.2020 року не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника. Відповідачі 1, 2 у судове засідання 24.12.2020 року не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися в установленому порядку, відзиву та клопотань про відкладення судового розгляду не подавали. Натомість відповідачами 1, 2 подано письмову заяву, згідно якої вбачається можливість розгляду справи без їх участі з покликанням на відсутність заперечень щодо пред`явленого до них позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2017 року між кредитною спілкою «СуперКредит» (кредитодавець), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) укладено кредитний договір кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно умов якого кредитодавець - позивач зобов`язується надати позичальнику - відповідачу 1 кредит по типу кредитної лінії з кредитним лімітом (загальним розміром) 7000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, цільового використання та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Як визначає п. 3.1 договору №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року кредит надавався відповідачу 1 в національній валюті, після підписання договору готівкою в касі позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням відповідача або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок позичальника в додатковий капітал за його заявою. Крім цього 22.11.2017 року було укладено додатковий договір про транш №1 до кредитного договору кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ, відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу 1 транш у розмірі 7000, 00 грн., за наслідками видачі якого сума неповернутого кредиту на дату укладення додаткового договору №1 складає 7000, 00 грн. та погоджено відповідний графік платежів (п.3 додаткового договору про транш №1). Надання відповідачу 1 чергового траншу в сумі 7000, 00 грн. за кредитним договором №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року в межах ліміту підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 22.11.2017 року. Як встановлено судом, на підставі заяви відповідача 1 від 22.11.2017 року суму коштів у розмірі 7000, 00 грн. за кредитним договором №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року зараховано на цільовий внесок в додатковий капітал. У подальшому на підставі заяви відповідача 1 від 22.11.2017 року йому повернено цільовий внесок в додатковий капітал в сумі 7000, 00 грн., що підтверджуються копією видаткового касового ордера від 22.11.2017 року. Суд констатує, що умовами договору №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року, передбаченими у п. 3.2 визначено, що нарахування процентів здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Пункт 3.3 цього ж кредитного договору встановлює змінюваний тип процентної ставки та в разі дотримання позичальником графіку платежів становить 78 процентів річних. Натомість п. 3.4 договору визначає право позивача збільшувати та зобов`язаний зменшувати змінювану процентну ставку не частіше ніж один раз на місяць. У відповідності до п.п. 10 п. 2.4 кредитного договору відповідач зобов`язаний проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 20-го числа вказаного в додатковому договорі про транш. Як визначає п. 3.7 кредитного договору, прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів та пені. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідач 1 зобов`язання виконує неналежним чином у зв`язку з чим станом 15.05.2020 року виникла заборгованість в загальному розмірі 21149, 62 гривень. Згідно розрахунків нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми по кредитному договору кредитної лінії №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року вбачається, що [PERSON] допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 15.05.2020 року складає, в тому числі: 6500, 00 грн. несплаченої заборгованості по тілу кредиту, 12151, 94 грн. заборгованості по сплаті процентів за період з 23.11.2017 року по 15.05.2020 року, 1111, 81 грн. - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 23.11.217 року по 30.04.2020 року, 482, 96 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 23.11.2017 року по 15.05.2020 року та 902, 91 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 23.11.2017 року по 15.05.2020 року. Суд враховує, що у відповідності до п. 3.6 кредитного договору сторони погодили строк позовної давності, який складає 10 років, у тому числі щодо неустойки. Також суд встановив, що 22.11.2017 року між позивачем, відповідачем 1 та [PERSON] (відповідачем 2) було укладено договір поруки №СК43/0212/17/56/06СЗ, відповідно до умов якого останній, як поручитель зобов`язався солідарно з відповідачем 1 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань відповідачем 1 за кредитним договором. При цьому згідно п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що відповідач 1 за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Суд констатує, що позивачем було направлено боржнику-відповідачу 1 повідомлення (вимогу) №1526/19 від 05.06.2019 року щодо порушення останнім зобов`язання по виконанню умов кредитного договору №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року та необхідність здійснення відповідних проплат виниклої заборгованості, однак така вимога не була виконана. Як вказують матеріали справи, позивачем було направлено повідомлення №33/20 від 10.01.2020 року і поручителю - відповідачу 2 щодо порушення відповідачем 1 зобов`язання по виконанню умов кредитного договору №СК43/0212/17/56/06СЗ від 22.11.2017 року та необхідність погашення простроченої заборгованості позичальника. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, як визначає ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Натомість згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, враховуючи, що договором поруки субсидіарної відповідальності поручителя не передбачено, суд дійшов до висновку, що для задоволення позовних вимог наявні правові підстави, передбачені законом та договором, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів 1, 2 на користь позивача слід стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати з кожного в сумі по 1051, 00 грн.

Outcome: approved