Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Луцька міська рада звернулася в суд з позовом до [PERSON] про витребування земельної ділянки з незаконного володіння. Вимоги позову мотивують тим, що в липні 2001 року на підставі рішення виконкому було відведено та надано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку на [ADDRESS] рішенням апеляційного суду Волинської області від 30.07.2015 визнано недійсним державний акт на право власності на дану земельну, зобов'язано [PERSON] повернути її в комунальну власність територіальної громади міста Луцьк. З повідомлення за зверненням прокуратури м. Луцька в серпні 2015 позивачу стало відомо, що в травні 2015 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 02.08.2011. Оскільки земельна ділянка вибула із володіння позивача поза його волею, а [PERSON] не будучи власником земельної ділянки, безпідставно розпорядився нею, подарувавши її відповідачу у справі. Вважає, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку без відповідних на те підстав. А тому, просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] в користь Луцької міської ради земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не подала. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. За приписами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Вказані у позовній заяві підстави мають підтверджувати право власності або інше суб'єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном (безтитульний статус його володіння). Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребування майна з чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, а також факт наявності майна у незаконному володінні відповідача та факт відсутності у відповідача правових підстав для володіння майном. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд, встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 30.07.2015 у справі за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави до Луцької міської ради, Управління Держземагентства України у Луцькому районі Волинської області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, зобов'язання повернути земельну ділянку в комунальну власність встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №428 від 31.07.2001 «Про попереднє погодження місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] погоджено [PERSON] місце розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці загальною площею 0,10 га на [ADDRESS] за рахунок земель міськземфонду. Рішенням № 429 від 31.07.2001 «Про затвердження проекту відведення та надання [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS]» вказану земельну ділянку надано у приватну власність [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2002, яке набрало законної сили 13.05.2002, у справі №2-61/2002 за позовом прокурора міста Луцька до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення виконкому Луцької міської ради, визнано незаконними та скасовані вищевказані рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №428, 429 від 31.07.2001 про погодження [PERSON] місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,10 га, затвердження його проекту, надання у приватну власність. Вищевказаним рішенням апеляційного суду Волинської області від 30.07.2015 визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.08.2009, виданий [PERSON], скасовано державну реєстрацію державного акту та зобов'язано [PERSON] повернути земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] у комунальну власність територіальної громади міста Луцька (а.с. 11-13). Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9,10) вбачається, що право приватної власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 02.08.2011 (а.с. 9,10). Державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] за [PERSON] проведено на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Пироги В.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.05.2015 (індексний номер 21178938). Тобто, як слідує з преюдиційних фактів, встановлених рішеннями судів, земельна ділянка була набута відповідачем [PERSON] безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати. А тому, вимога позивача про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає приписам ст.ст.387, 388 ЦК України і підлягає до задоволення. Разом з тим, витребування земельної ділянки з незаконного володіння без скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку не захищає належним чином права власності позивача. А тому, слід скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON] Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved