Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Керівник Генічеської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Генічеської міської ради Херсонської області з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - земельної ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що з комунальної власності Щасливцевської сільської ради з порушенням земельного законодавства вибула земельна ділянка площею 0,15 га, що є підставою для представництва прокурором у даній справі інтересів держави та спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - земельної ділянки [PERSON] . Вказує, що в жовтні 2014 року прокуратурою Херсонської області в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства було встановлено, що Генічеським районним відділом земельних ресурсів 03 серпня 2006 року [PERSON] видано державний акт серія ЯБ № 082422 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по [ADDRESS] , в якому зазначено, що він виданий на підставі рішення Щасливцевської сільської ради № 258 від 20 березня 2002 року, однак в ході перевірки встановлена відсутність протоколу сесії за вказану дату, а також те, що до Державного фонду документації документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] із землеустрою не передавалась. Зазначає, що 23 серпня 2006 року [PERSON] продала вказану земельну ділянку [PERSON] , як й [PERSON] , який 20 серпня 2007 року продав земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту, виданого на підставі рішення Щасливцевської сільської ради № 252 від 27 квітня 2007 року. [PERSON] в свою чергу на підставі договору купівлі -продажу вказаних ділянок було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, який був відчужений ним 01 серпня 2012 року [PERSON] . Позивач зазначає, що враховуючи ці обставини, прокуратура зверталась до суду із позовом до [PERSON] , Сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського РУЮ Херсонської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації та Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено. Разом з тим, колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги прокуратури погодилась з доводами прокурора щодо відсутності доказів правомірності видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки під час розгляду справи жодних документів щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки не встановлено, тому позивач наголошує, що земельна ділянка 0,15 га, яка надана [PERSON] , вибула з комунальної власності Щасливцевської сільської ради з порушенням земельного законодавства. З огляду на те, що спірна земельна ділянка під час перебування в чужому володінні була перероблена (дві земельні ділянки були об`єднані в одну) та втратила індивідуальні характеристики, що унеможливлює її витребування в порядку ст. 388 ЦК України, вважає, що у власника є право на захист своїх майнових інтересів, шляхом звернення до суду із позовом про відшкодування вартості безпідставно набутого майна. У зв`язку із цим просить суд стягнути з [PERSON] вартість безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] , що складає 296190 грн. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якій наголосила на безпідставність позовних вимог, оскільки керівник прокуратури при зверненні до суду вказує, що земельна ділянка вибула з комунальної власності Щасливцевської сільської ради з порушенням земельного законодавства, посилаючись при цьому на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2017 року, що не відповідає дійсності, оскільки колегія суду лише встановила відсутність рішення та технічної документації щодо відведення земельної ділянки [PERSON] . До того наголошує, що перевірка додержання вимог земельного законодавства, проведена позивачем є неповною, що свідчить про відсутність доказів порушення земельного законодавства. Також не доведений факт вибуття земельної ділянки з володіння Щасливцевської сільської ради поза її волі, натомість вказує на наявні в матеріалах справи докази, що свідчать про наявність її волі при наданні земельної ділянки [PERSON] . З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні прокурор Трикозюк І.Д. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Вказала, що обставини, щодо неправомірності видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, а тому вважає, що при встановленому факті відсутності доказів правомірності отримання нею земельної ділянки, що в подальшому була нею відчужена - наявні підстави для стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна, набутого за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Представник Генічеської міської ради Херсонської області в судовому засіданні був відсутнім. Надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за їх відсутності, позицію прокуратури підтримує. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] проти позовних вимог заперечили, з підстав викладених в відзиві на позовну заяву. Вказали, що в ухвалі апеляційного суду, на яку посилається позивач не встановлена відсутність документації взагалі, також як суд не встановлював порушення земельного законодавства. Натомість проведена прокуратурою перевірка є неповною та такою, що не встановила всі обставини, у зв`язку із чим її звернення до суду із позовом про відшкодування вартості безпідставно набутого майна є таким, що не підлягає задоволенню через відсутність достатніх доказів, що підтверджують позовні вимоги. Крім того, просять застосувати до позову наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. Суд, заслухавши думку позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Звернення до суду керівник Генічеської окружної прокуратури пов`язує із заходом прокурорського реагування для захисту інтересів держави в особі територіальної громади с. Щасливцеве, від імені якої діє Щасливцевська сільська рада, правонаступником якої є Генічеська міська рада Херсонської області. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Щасливцевської сільської ради від 20 березня 2002 року за № 258 передано у власність земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 082422 від 03 серпня 2006 року. 23 серпня 2006 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу, за яким остання відчужила на користь [PERSON] вищевказану земельну ділянку, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Карпенко О.Г., зареєстрованого за № 1149. Крім того, [PERSON] на підставі рішення Щасливцевької сільської ради XVIII сесії V скликання від 27 квітня 2007 за № 252 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом серії ЯБ № 885132, виданого 25 травня 2007 року. 20 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно умов якого останній придбав у власність земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Стребковою Н.В., про що вчинено реєстраційний запис за № 1758. 28 вересня 2007 року [PERSON] на підставі вищевказаних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок отримав державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2200 га, серії ЯГ № 500071, який в подальшому було замінено на державний акт серії ЯК № 330491 від 18 липня 2012 року з присвоєнням кадастрового номеру 65222186500:22:004:0085 у зв`язку з об`єднанням вказаних ділянок в одну. 01 серпня 2012 року [PERSON] подарував вказану земельну ділянку [PERSON] , обставини щодо чого підтверджуються відповіддю Відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 03 червня 2014 року, а також встановлені рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2017 року, ухваленого у справі № 653/3155/14. Позивач стверджує, що в жовтні 2014 року прокуратурою Херсонської області в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства було встановлено, що за інформацією архівного відділу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області серед протоколів сесій Щасливцевської сільської ради за 2002 рік відсутнє рішення, датоване 20 березня 2002 року за № 258, на підставі якого [PERSON] було видано державний акт на земельну ділянку, як й встановлено, що документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] до Державного фонду документації із землеустрою не передавалась. Враховуючи, що в архівному відділі були відсутні рішення сесій Щасливцевської сільської ради, що стали підставою передачі земельних ділянок у власність, прокурор, діючи в інтересах Щасливцевської сільської ради звертався до суду з позовом до [PERSON] , Сектора державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку. За результатами розгляду справи, Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено (справа № 653/3155/14). Так, позивач наголошує, що незважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог прокуратури, під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів погодилася з доводами прокурора щодо відсутності доказів правомірності видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки під час розгляду справи жодних документів щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки не встановлено. З огляду на це вважає також встановленим судом той факт, що земельна ділянка 0,15 га, яка надана [PERSON] вибула з комунальної власності Щасливцевської сільської ради з порушенням земельного законодавства, проте оскільки спірна земельна ділянка під час перебування в чужому володінні була перероблена та втратила індивідуальні характеристики, що унеможливлює її витребування в порядку ст. 388 ЦК України, то вважає, що має право на захист своїх майнових інтересів шляхом відшкодування його вартості. Суд вважає, що в ході судового розгляду не були встановлені та не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підстави звернення до суду. Так, позивач наголошує на тому, що земельна ділянка 0,15 га, яка надана [PERSON] вибула з комунальної власності Щасливцевської сільської ради з порушенням земельного законодавства, посилаючись при цьому на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2017 року. Суд не погоджується із вказаною позицією позивача та зазначає, що ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2017 року було залишено без змін рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 квітня 2014 року, яким в задоволенні позовних вимог прокуратури про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку було відмовлено. При цьому, колегія судів встановила, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відділом Держземагентства у Генічеському районі Херсонської області надано копії технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , розроблену ТОВ «Санта» у 2007 році та що в наданих матеріалах наявні рішення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 24 березня 1999 року, 05 травня 2000 року та 27 квітня 2007 року та вказано, що в матеріалах містяться оригінали рішень від 24 березня 1999 року та 27 квітня 2007 року. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що [PERSON] видана земельна ділянка в порушення вимог земельного законодавства за відсутності рішень сільської ради. Разом з тим, колегія суддів вказала, що вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів правомірності видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки під час розгляду справи жодних документів щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки не встановлено. З приводу цього суд погоджується із позицією представника відповідача та вважає, що підстави стверджувати про те, що суд апеляційної інстанції встановив порушення земельного законодавства при отриманні земельної ділянки [PERSON] - відсутні. Так, суд апеляційної інстанції вказав на те, що під час розгляду справи не встановленні документи щодо відведення земельної ділянки щодо одного з відповідачів - [PERSON] , пославшись на відповіді архівного відділу та відділу Держземагенства, а саме що відповідно до інформації архівного відділу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 03 червня 2014 року у документах архівного фонду «Щасливцевська сільська рада Генічеського району Херсонської області» «Протоколи сесій за 2002 рік» рішення № 252 від 20 березня 2002 року (яке зазначено як підстава набуття права власності на земельну ділянку в Державному акті) не виявлено, а також що згідно інформації відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області технічна документація на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] кадастровий номер 6522186500:22:004:0062, яка видана [PERSON] до Державного фонду документації із землеустрою не передавалась та згідно журналу обліку документації із землеустрою не обліковується При цьому колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність вказаних рішень ради в архіві не свідчить про те, що такі рішення не приймались взагалі. Таким чином, суд вважає хибною позицію позивача щодо того, що суд апеляційної інстанції встановив вибуття земельної ділянки з комунальної власності сільської ради з порушенням земельного законодавства, що є підставою для звільнення від доказування на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання позову), оскільки така позиція, зокрема, спростовується змістом самого судового рішення, на який посилається позивач. З огляду на це, посилання позивача на встановлення факту вибуття земельної ділянки з комунальної власності сільської ради з порушенням земельного законодавства, що встановлено рішенням суду та не підлягає доказуванню є неспроможним. Слід зазначити, що у відповідності до ч. 1 ст. 1212 та ч. 1, 2 ст. 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Так, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, суд наголошує, що при вирішенні вказаного спору важливим є встановлення факту неправомірного набуття майна однією особою за рахунок іншої, з огляду на це до предмету доказування при розгляді справи щодо зобов`язання відповідача відшкодувати вартість безпідставно набутого майна, набутого за рахунок іншої особи - територіальної громади входить встановлення факту відсутності достатньої правової підстави при набутті майна. Так, на підтвердження позовних вимог позивач посилається на інформацію архівного відділу Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про те, що серед протоколів сесії Щасливцевської сільської ради за 2002 рік відсутнє рішення № 258 від 20 березня 2002 року. При цьому, вказаний лист не був долучений позивачем до позову. Разом з тим, оцінка вказаного доказу була надана рішенням Генічеського районного суду від 14 квітня 2017 року, в якому суд зазначив, що прокурор, в якості доказу незаконності набуття, зокрема, [PERSON] права власності на земельну ділянку посилається на те, що земельна ділянка була передана у власність без винесення сільською радою відповідного рішення, що є обов`язковим згідно закону, оскільки згідно архівних даних такі рішення відсутні. Так, як на доказ прокурор послався на лист начальника архіву [PERSON] від 03 червня 2014 року про відсутність рішень. Проте, у вказаному листі зазначено лише про те, що, зокрема, рішення № 258 від 20 березня 2002 року в документах архівного фонду не виявлено. Таким чином, суд оцінивши вказаний доказ, а також допитавши свідка [PERSON] , прийшов до висновку, що даний лист не може бути беззаперечним доказом на підтвердження доводів прокурора, оскільки свідчить про відсутність рішень ради з земельних питань на час передачі до архіву, а не про її відсутність взагалі, як такі, що не приймались. З таким висновком погодився й суд апеляційної інстанції. Крім того, в якості доказу позивач посилається на лист відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 03 червня 2014 року, згідно до якого повідомлено, що у відділі відсутня документація по відведенню земельної ділянки [PERSON] , площею 0,15 га, яка розташована у [ADDRESS] . Згідно листа відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 05 березня 2015 року технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] до Державного фонду документації із землеустрою Відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області не передавалась та згідно журналу обліку документації із землеустрою не обліковується. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд вважає, що він не є достатнім доказом у справі, оскільки свідчить лише про відсутність документації у відділі та не може бути самостійним доказом, що підтверджує відсутність достатньої правової підстави при набутті майна [PERSON] . Суд вважає, що самі по собі докази у вигляді інформації з архіву та Держземагенства, отримані прокуратурою при проведенні перевірки дотримання земельного законодавства, на які наразі й посилається позивач не можуть бути беззаперечними та достатніми для підтвердження позовних вимог щодо безпідставності набуття майна, що має наслідком його відшкодування. До того, суд погоджується із позицією представника відповідача щодо неповноти проведеною прокуратурою перевірки, оскільки це узгоджується із наявними матеріалами справи, а сама по собі повнота та достовірність перевірки дотримання земельного законодавства має принципове та доказове значення при розгляді справи. Так, відповідно до листа відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 22 червня 2015 року, бланк державного акта серія ЯБ № 082422, що був виданий [PERSON] був отриманий представником ПП «Виробничо-комерційна фірма «Геоінформкомплекс» згідно накладної № 78 від 24 березня 2006 року на підставі листа підприємства від 23 березня 2006 року № 38. Згідно листа ПП «Виробничо-комерційна фірма «Геоінформкомплекс» від 23 березня 2006 року до Генічеського відділу земельних ресурсів - замовлення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку здійснювалось на підставі технічної документації. Незважаючи на наявну інформацію, докази звернення позивача до приватного підприємства, що здійснювало замовлення на бланк державного акта та ймовірно є розробником технічної документації земельної ділянки щодо її отримання відсутні. Факт того, що позивач не звертався до ПП «Виробничо-комерційна фірма «Геоінформкомплекс» щодо надання технічної документації із землеустрою підтверджується й відповіддю позивача, наданою в рамках письмового опитування учасника справи в якості свідка в порядку ст. 93 ЦПК України за ухвалою суду. Вказані обставини суд розцінює як те, що перевірка, здійснена прокуратурою щодо додержання вимог земельного законодавства є неповною, такою, що не використала та не перевірила всю наявну інформацію, не встановила наявність рішення сесії щодо спірної земельної ділянки. В свою чергу, надані позивачем докази лише свідчать про те, що документація із землеустрою не була передана до Державного фонду документації із землеустрою, що не може бути беззаперечним доказом того, що рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки [PERSON] взагалі не приймались Щасливцевською сільською радою, що могло би свідчити про те, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею. Більш того, в матеріалах справи наявні докази, що суперечать позиції позивача щодо того, що майно було набуто поза волею власника, що зумовлює необхідність його відшкодування. Так, суд враховує зміст листа Щасливцевської сільської ради від 20 травня 2013 року, адресованого заступнику прокурора області, за яким сільська рада повідомляє, що рішення про надання земельної ділянки [PERSON] було прийнято у 20 березня 2002 року за № 258 та зберігається в Генічеському районному архіві. Суд також приймає до уваги той факт, що про наявність волі Щасливцевської сільської ради щодо надання у власність земельної ділянки свідчить підпис голови Щасливцевської сільської ради та печатка на державному акті [PERSON] , підпис та печатка землевпорядника Щасливцевської сільської ради на викопіюванні з плану земельно населеного пункту с. Генічеська Гірка при подальшому об`єднанні земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , підпис та печатка сільського голови Щасливцевської сільської ради та землевпорядника Щасливцевської сільської ради на акті встановлення та узгодження на місцевості меж земельної ділянки при розробленні технічної документації щодо об`єднання земельних ділянок. Так, вказані документи були видані та посвідчені посадовими особами, право власності [PERSON] на належну їй на той час земельну ділянку скасовано не було, державний акт є чинним. Таким чином, надані на підтвердження позивачем позовних вимог докази свідчать лише про неналежну організацію та незабезпечення державними органами зберігання рішення щодо передачі земельної ділянки у власність, що не є та не може бути беззаперечним доказом того, що власник майна набув права власності без наявних на те підстав, тобто того, що рішення, на підставі якого особі був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку не приймалось взагалі. Суд наголошує, що відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окремо слід наголосити, що відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Незважаючи на вказане, позивач у порушення вищенаведених вимог, доказів на підтвердження заявлених позовних вимог не надав, клопотань про витребування додаткових доказів не заявляв, фактично послався лише на трактування ухвали апеляційного суду та на довідки з Держземагенства, оцінка яких надана судом вище. Таким чином, встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що Генічеська окружна прокуратура як позивач, на якого покладений тягар доказування не надав суду достатніх та переконливих доказів необхідних для встановлення обставин, що визначають права на відшкодування вартості безпідставно набутого майна, зокрема, позивач не надав жодних беззаперечних доказів, що свідчать про те, що відповідач, отримала у власність земельну ділянку без достатньої на те підстави, а рішення Щасливцевської сільської ради, яке зазначено в державному акті про право власності на земельну ділянку як підстава для його отримання не існувало взагалі, а не лише відсутнє в органах, де зберігаються рішення сесії; не були надані жодні докази, що свідчать про відсутність волевиявлення власника та того, що земельна ділянка вибула з володіння Щасливцевської сільської ради поза його волею. Натомість зібрані у справі докази свідчать про те, що посадові особи сільської ради підтверджували наявність підстави набуття відповідачем права власності й видачі їй державного акта на право власності; перевірка позивачем дотримання норм земельного законодавства, результати якої стали підставою для звернення до суду є неповною та такою, що виконана без з`ясування та перевірки всіх наявних даних, зокрема, щодо наявності або відсутності рішення сесії в проектній організації, та як наслідок не встановила обставин, що свідчать про безпідставність набуття права власності. Не були встановлені такі дані й в ході розгляду справи, клопотань щодо витребування таких доказів позивачем заявлено не було. Окремо слід наголосити на тому, що позивач, пред`являючи позовні вимоги щодо відшкодування вартості майна вказав, що вартість земельної ділянки становить 296190 грн. В якості підтвердження такої суми послався на інформацію відділу Держгеокадастру у Генічеському районі, згідно до якої відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Генічеська Гірка, Генічеського району, Херсонської області - грошова оцінка 1 кв. м станом на день подачі позову з урахуванням індексу інфляції складає 197 грн. 46 коп. Таким чином позивач в позовних вимогах наголосив на тому, що вартість земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] становить 296190 грн. (1500 кв. м х 197 грн. 46 коп.) Отже, зі змісту позовних вимог та вказаного листа вбачається, що позивач визначив вартість земельної ділянки виходячи з нормативної грошової оцінки 1 кв. м земельної ділянки станом на 01 січня 2017 року з урахуванням коефіцієнту індексації, розрахованих відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України. З приводу цього слід зазначити, що за змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації здійснюється для визначення розміру податку та орендної плати. Так, згідно ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом; визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва; розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель; відчуження земельних ділянок державної, комунальної власності, якщо відповідно до закону ціна продажу таких земельних ділянок визначається з використанням нормативної грошової оцінки земельних ділянок; проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення (у разі якщо попередня нормативна грошова оцінка земельних ділянок у цьому масиві не проводилася протягом 5 років до дня прийняття уповноваженим органом рішення про проведення такої інвентаризації). При цьому, експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі: визначення розміру майнової шкоди, збитків власникам або землекористувачам у випадках, встановлених законом або договором; рішення суду. Зі змісту вказаних норм закону вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації (із розміру якої позивач визначив вартість майна) проводиться з метою визначення податків та орендної плати. Разом з тим, з метою визначення майнової шкоди (збитків - в редакції ЗУ «Про оцінку земель», що діяла на момент подачі позову) здійснюється експертна грошова оцінка. Більш того, слід зазначити, що виходячи з положень ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Таким чином, наданий позивачем лист, що містить інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації не є належним доказом, що може підтверджувати вартість безпідставно набутого майна, що підлягає до стягнення. Так, з метою визначення вартості земельної ділянки проводиться саме експертна грошова оцінка. Разом з тим, судом встановлено, що в рамках розгляду справи з метою надання доказів задля підтвердження вартості земельної ділянки, позивачем заявлялось клопотання щодо призначення у справі оціночно-земельної експертизи. Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 07 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання представника Генічеської місцевої прокуратури було відмовлено з підстав щодо наявності спору щодо оплати такої експертизи, оскільки позивач просив покласти витрати за проведення експертизи на Щасливцевську сільську раду. В подальшому в ході розгляду справи, позивач повторних клопотань щодо призначення експертизи не заявляв, самостійно таких доказів не надав, обставин щодо неможливості надання таких доказів не повідомляв. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог керівника Генічеської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Генічеської міської ради Херсонської області до [PERSON] про відшкодування вартості безпідставно набутого майна - земельної ділянки слід відмовити. Вирішуючи питання застосування строку позовної давності за заявою, поданою стороною відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 26 жовтня 2016 року по справі №6-1395цс16 за змістом частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той ;звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, питання про застосування строку позовної давності не вирішується. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на позивача, у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed