Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про поділ спільного сумісного майна подружжя. На обґрунтування позову зазначила, що під час шлюбу сторін відовідачу був виданий ордер №103657 на житлове приміщення, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] в будинку житлово-будівельного кооперативу «Дарниця-2» (далі - ЖБК «Дарниця-2») на сім`ю з чотирьох осіб. Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, у зв`язку з чим позивач просить здійснити її поділ шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ її частину. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 18.09.2020 суд виніс ухвалу про накладення арешту на майно. Ухвалою від 05.10.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 08.02.2021 (а.с. 28-29). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся, шляхом направлення на адресу останнього копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, протее останні повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». З огляду на неявку сторін суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 06.04.1989 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 7). 27.01.1995 р. Виконавчим комітетом Київського міської ради народних депутатів на підставі рішення [PERSON] було видано ордер №103657 на житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] , що знаходиться в ЖБК «Дарниця - 2» (а.с. 8). Згідно з ордером № 103657 від 27.01.1995, [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб у складі дружини, доньки [PERSON] та сина [PERSON] була надана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). З дубліката довідки ЖБК «Дарниця - 2» від 08.01.2020 № 08 вбачається, що повний розмір пайового внеску за спірну квартиру в сумі 153 000 000 крб. було сплачено в повному обсязі (а.с. 9). 29.01.2020 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Мовчан А.С. здійснено реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 205448451 від 26.03.2020 18:33:20; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2062242480000). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України (далі - СК України, ЦК України) застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність», чинного на момент сплати пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю та приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 384 ЦК України, яка визначає, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно з приписами статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Отже враховуючи, що права і обов`язки щодо нерухомого майна виникають у момент його набуття, правовий режим спірної квартири, пайовий внесок за яку був внесений у 1995 р., повинен регулюватися чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, були встановлені статтею 57 Кодексу про шлюб та сім`ю України. До такого майна законодавець відніс майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Відтак на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, чинних на час набуття спірного нерухомого майна, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу сторін і пайовий внесок за яку був сплачений під час їх шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Ні позивач, ні відповідач не надали згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 6 729 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved