Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 23.09.2021 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дашко В.М. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до [PERSON] , в обґрунтування якої зазначив, що 26.03.2012 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (з 14.06.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». У подальшому розмір кредитного ліміту відповідача змінювався. Підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 16.08.2021 має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 17803,49 грн. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 06.10.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15 годину 27.10.2021. Представник позивача разом з позовом подав клопотання від 03.09.2021 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, докази додані до позову, клопотань та заяв з боку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні; проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав, 27.10.2021 звернувся до суду із заявою, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення з нього заборгованості за простроченим тілом кредита, в решті позову просить відмовити. Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Встановлені судом обставини. 26.03.2012 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, оформлений шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом із запропонованими АТ КБ «ППРИВАТБАНК» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на сайті, складає між відповідачем та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Тобто, кредитний договір від 26.03.2012 б/н складається із анкети - заяви клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами договору банк зобов`язувався надати грошовий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на умовах та в строки, що визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг, а [PERSON] погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, передбачених договором (а.с.11). Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 16.08.2021 утворилась заборгованість, що згідно з розрахунком позивача, становить 17803,49 грн, а саме: - заборгованість за тілом кредиту 15310,22 грн; - заборгованість за простроченими відсотками 2493,27 грн (а.с.6-8) Відповідно до довідки про видачу кредитних карток, [PERSON] 21.09.2018 був відкритий картковий рахунок (термін дії картки 04/22), 08.09.2018 року (термін дії картки 05/22), 01.04.2019 року (термін дії картки 06/22), 14.02.2019 року (термін дії картки 01/23) 25.10.2019 року (термін дії картки 07/23), 11.09.2020 року (термін дії картки 08/23) (а.с.10). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу 08.09.2018 року було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт - 10000; 14.09.2018 зменшено кредитний ліміт - 2000; 21.09.2018 збільшено кредитний ліміт - 10000; 26.09.2018 зменшено кредитний ліміт - 7910; 05.10.2018 збільшено кредитний ліміт - 10000; 14.02.2019 збільшено кредитний ліміт - 15000; 01.04.2019 збільшено кредитний ліміт - 16000; 19.03.2020, 31.03.2020, 14.04.2020, 27.04.2020, 08.05.2020, 19.05.2020 зменшено кредитний ліміт - 16000; 03.06.2020 зменшення кредитного ліміту - 0,00 (а.с.9). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту. [PERSON] користувався кредитними коштами тривалий час та виконував свої зобов`язання за кредитом, хоч і неналежним чином, що підтверджується випискою за договором станом на 18.08.2021 (а.с. 46-54). У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15310,22 грн. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що кредитний договір сторони уклали шляхом підписання відповідачем анкети-заяви 26.03.2012, а картковий рахунок відкрито та встановлено банком кредитний ліміт 08.09.2018. Як вбачається з розрахунку заборгованості, з 08.09.2018 процентна ставка становила 3,6% в місяць (тобто, 43,2% річних), процентна ставка при порушені умов кредитування, яка визначена у розмірі 7% на місяць, 84 % річних від суми простроченого кредиту. На підставі цього позивач просить стягнути з відповідача 2493,27 грн заборгованості за простроченими відсотками. Відповідно до Постанови Верховного Суду по справі №755/18246/15-ц від 07.03.2018 року, встановлено, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ним не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинні під час укладання договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.03.2012, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку 26.03.2012, а також те, що вказані документи були чинні на момент отримання відповідачем кредитних коштів 08.09.2018. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при встановленні процентної ставки, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15310,22, в іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - 1952,10 грн.

Outcome: partial