Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує наступним. 20.11.2014 року о 14:30 год. на перехресті вул. Братиславської - вул. Електротехнічної, в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів, марки «Geely FE1», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого обидва автомобілі зазнали пошкоджень. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля, марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], становить 7609 грн. 32 коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій особі відшкодована не була На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу, не була застрахована. На підставі заяви [PERSON] - власника пошкодженого автомобіля, марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], з доданою до неї копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поданої до позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач - МТСБУ здійснило виплату (страхове відшкодування) [PERSON] в розмірі 6341 грн. 10 коп. Крім того позивач поніс витрати на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 722 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. В зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 6341 грн. 10 коп., витрати на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 722 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи (а.с. 46-47). До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений судом належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи (а.с. 48). За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, за таких обставин суд визнав причини його неявки неповажними та вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, а також за відсутності представника позивача, від якої надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 20.11.2014 року о 14:30 год. на перехресті вул. Братиславської - вул. Електротехнічної, в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем, марки «Geely FE1», д.н.з. [NUMBER], під час зміни напрямку руху не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, не надав перевагу в русі автомобілю, марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, у потерпілого [PERSON] на момент ДТП був чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 5). У відповідача [PERSON] цивільно-правова відповідальність на момент скоєння ДТП, не була застрахована. Відповідно до звіту №865 про оцінку автомобіля, марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля - [PERSON], складає 7609 грн. 32 коп. (а.с.11-19). 05.12.2014 року власниця автомобіля, марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], - [PERSON] звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження вищевказаного транспортного засобу (а.с.4). На підставі заяви від [PERSON] та наказу МТСБУ №939 від 23.02.2015 року (а.с. 8), власнику автомобіля «Hyundai Getz»,\~д.н.з. [NUMBER], - [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6341 грн. 10 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №9757 від 26.02.2015 року (а.с. 7). 23.02.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про добровільне компенсування матеріальної шкоди (а.с.20), однак відповідачем не було вчинено ніяких дій щодо повернення коштів. Також МТСБУ було понесено витрати пов'язані із встановленням розміру збитків в розмірі 722 грн., що підтверджується копією акта виконаних робіт №3/1-05/34056 від 08.12.2014 року (а.с. 10) та платіжним дорученням №8834 від 22.12.2014 року (а.с. 9). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Пунктом 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбьачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 38.2 та п. 38.2.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Проаналізувавши та оцінивши докази по справі в світлі вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовна вимога МТСБУ до відповідача щодо відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 6341 грн. 10 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова Пленуму ВССУ), підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 Постанови Пленуму ВССУ, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн., оскільки позивачем не надано жодних доказів в її обґрунтування, окрім, довіреності, виданої МТСБУ на представника - адвоката Чехоєву Н.М. (а.с. 22). Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням послуг аварійного комісара, а також сплатою судового збору, суд вважає обгрунтованими та доведеними, тобто такими, що знайшли своє підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», тобто з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн., а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 722 грн. На підставі ст.ст. 10, 60, 84, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 1191 ЦК України, ст. ст. 38, 39, 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд, -

Outcome: partial