Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі про стягнення шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 15 грудня 2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 2-3535 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 199 000 грн., 7 663, 41 грн. в рахунок відшкодування 3% річних, 31 612, 27 грн. в рахунок відшкодування відсотків за позиками, 45 967, 69 грн. в рахунок відшкодування індексу інфляції, 1 730 грн. - судові витрат. У подальшому, Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у процесі виконання якого державним виконавцем звернуто стягнення на майно боржника [PERSON] , а саме кв. [ADDRESS] . З 30 липня 2010 року по 15 жовтня 2010 року квартира була винесена на торги. 19 січня 2011 року державним виконавцем було складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості за наслідками чого приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на житло. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2014 року залишена без змін, позовну заяву прокурора Комунарського району м. Запоріжжя до Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції задоволено, визнано протиправним та скасовано постанову державного виконавця від 19 січня 2011 року. Після скасування постанови державного виконавця виконавчий лист про стягнення заборгованості до теперішнього часу так і не виконаний. Окрім цього, 21 лютого 2020 року позивачу стало відомо, що 29 березня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме на підставі письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника. Проте, позивач не звертався із заявами про відмову від одержання вилучених предметів, що вказує на протиправні дії державного виконавця, які призвели до невиконання рішення суду та можливості отримання ним коштів за виконавчим листом. Позивач просить стягнути з Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управлянні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь [PERSON] суму майнової шкоди у розмірі 285 973, 37 грн. та судові витрати. Відзив на позовну заяву не надходив Процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 01 жовтня 2020 року ухвалою суду підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач, повідомлений своєчасно та належним чином, не прибув, до суду направив свого представника адвоката Піддубну О.М., яка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Одночасно вказала, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи у випадку неявки представника відповідача. Відповідач, повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання на 22 жовтня 2020 року та на 05 листопада 2020 року свого представника не направив, причини його неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини у справі 15 грудня 2009 року Шевченківським районним судом у м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 2-3535 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 199 000 грн., 7 663 грн. 41 коп. в рахунок відшкодування 3% річних, 31 612, 27 грн. в рахунок відшкодування відсотків за позиками, 45 967, 69 грн. в рахунок відшкодування індексу інфляції, 1730 грн. судових витрат. 18 грудня 2009 року Комунарським відділом ДВС Запорізького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27 лютого 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] . Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2013 року позовну заяву [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М., Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, [PERSON] , про скасування Свідоцтва про нотаріальне посвідчення права власності на квартиру задоволено. Визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності [PERSON] на майно, що складається з квартири, загальною площею 50,42 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане та посвідчене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. 21 січня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за №196. Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У заочному рішенні суду встановлено, що 18 грудня 2009 року Комунарським відділом ДВС Запорізького МУЮ відкрито виконавче провадження за виданим 15 грудня 2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя виконавчим листом № 2-3535 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 285 973,37 грн. На виконання вказаного рішення 18 березня 2010 року ВДВС була описана і арештована спірна квартира. При цьому [PERSON] повідомив виконавчу службу, що у спірній квартирі зареєстрований та проживає малолітній [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на наявність в квартирі малолітньої дитини вона з 30 липня 2010 року по 15 жовтня 2010 року виносилась на прилюдні торги, які не відбулися. 19 січня 2011 року Комунарським ВДВС Запорізького МУЮ було винесено постанову ВП 165117691 та складено акт про передачу арештованого майна стягувачеві [PERSON] в рахунок погашення заборгованості. На підставі вказаних документів 21 січня 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-0870/5459/11 за позовом прокурора Комунарського району м. Запоріжжя до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВП165117691 від 19 січня 2011 року щодо передачі нереалізованого майна боржника стягувачу [PERSON] у вигляді кв. [ADDRESS] . Визнана незаконною та скасована постанова державного виконавця ВП 165117691 від 19 січня 2011року. З відповіді Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 21 лютого 2020 року вбачається, що 29 березня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме письмова відмова стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника. Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом МЮУ за № 2274/5 від 25 грудня 2008 року, виконавче провадження знищено. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 19 КУ передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/7218/16-ц зазначено, що ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17, від 26 грудня 2019 року у справі № 646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця та заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Таким чином, підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 КУ України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved