Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Лубенський міжрайонний прокурор подав до суду позов в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. В позові зазначив, що 02 жовтня 2014 року близько 15 години малолітній [PERSON], [INFO], прийшов до господарства [PERSON], розташованого за адресою: [ADDRESS] Зайшовши через незачинені вхідні двері до житлового будинку, малолітній [PERSON] пройшов до кухні будинку, де його побачила [PERSON], котра зробила йому зауваження з приводу того що він робить в її будинку. Після цього між малолітнім [PERSON] та власницею будинку [PERSON] на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин розпочалася сварка. В ході сварки малолітній [PERSON] схопив із поверхні столу кухонного ножа та наніс ним не менше десяти ударів в обличчя [PERSON] В результаті суспільно-небезпечних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №384 від 20.11.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм розладу здоров'я пов'язаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину. Своїми діями малолітній [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 11.02.2015 року по справі №539/4500/14-к до [PERSON] було застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передання його під нагляд бабусі та встановлено обмеження строком на два роки за вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки злочинів передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України. Потерпіла [PERSON] в період з 02.10.2014 року по 13.10.2014 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в комунальній Лубенській центральній міській лікарні за рахунок бюджетних коштів, де на її лікування було витрачено 3301,63 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] є малолітньою особою, позивач прохає стягнути з його матері, [PERSON], на користь фінансового управління виконкому Лубенської міської ради 3301,63 грн. витрат на лікування в комунальній Лубенській центральній міській лікарні потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] В попередньому судовому засіданні 15.04.2015 року прокурор Лубенської міжрайонної прокуратури Космач І.С. заявила письмове клопотання про залучення в якості співвідповідача [PERSON], батька малолітнього [PERSON] У зв'язку з цим змінила позовні вимоги. Прохає стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], на користь фінансового управління виконкому Лубенської міської ради 3301,63 грн. витрат на лікування в комунальній Лубенській центральній міській лікарні потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав. Представник фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради Макарова О.Ю. позовні вимоги підтримала, прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, пояснивши, що вже відшкодувала витрати на лікування, понесені потерпілою, присуджені за результатами розгляду кримінальної справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вважає, що послуги з лікування потерпілої в лікарні є безкоштовними, а тому відшкодуванню не підлягають. Заслухавши прокурора, пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року відносно [PERSON] [INFO] було застосовано заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд бабусі [PERSON] [INFO]. Згідно ухвали суду малолітній [PERSON] 02.10.2014 року близько 15 год. прибув до житлового будинку належного [PERSON] розташованого в [ADDRESS] в якому перебували [PERSON] та її малолітній онук [PERSON] Перебуваючи на кухні [PERSON], до якої зайшла [PERSON], [PERSON] умисно вдарив її в обличчя рукою в результаті чого [PERSON] впала на підлогу ванної кімнати. Після чого [PERSON] схопивши зі столу ніж став наносити ним удари в обличчя потерпілої [PERSON] та два удари їй по голові металевою каструлею. [PERSON] в ході чинення опору вибила ніж у [PERSON] після чого останній, схопив інший ніж, яким наніс декілька ударів в обличчя потерпілої [PERSON] Всього [PERSON] наніс ножами близько 10 ударів в обличчя потерпілій [PERSON] Згідно висновку судово-медичної експертизи №384 від 20.11.2014 року потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівого очного яблука в випадінням внутрішньо очних оболонок, множинних колото - різаних ран обличчя, волосяної частини голови, шиї, обох кистей, різана рана слизової піднебіння, черепно - мозкової травми , струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм розладу здоров'я пов'язаного зі стійкою втратою працездатності, не менше ніж на одну третину. При цьому, судом зазначено, що [PERSON] на момент вчинення суспільно - небезпечних діянь передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність (на час скоєння суспільно - небезпечних діянь йому виповнилось 13 років). /а.с.6-11/ Ухвала суду першої інстанції набрала законної сили. Відповідно до ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, потерпілій [PERSON] внаслідок суспільно небезпечних дій малолітнього [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм розладу здоров'я пов'язані зі стійкою втратою працездатності, не менше ніж на одну третину. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] в період з 02.10.2014 року по 04.10.2014 року перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії, а в період з 04.10.2014 року по 13.10.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні комунальної Лубенської центральної міської лікарні. На лікування отриманих тілесних ушкоджень лікарнею було понесено витрати в сумі 3301 грн. 63 коп. Вказані обставини підтверджуються відповідною довідкою за підписом головного лікаря Лубенської КЦМЛ, /а.с.5/ а також детальним розрахунком витрат на лікування [PERSON] за підписом головного лікаря та головного бухгалтера комунальної Лубенської ЦМЛ. Також, вказані обставини підтверджуються поясненнями свідка [PERSON], яка пояснила суду, що працює бухгалтером в Комунальній Лубенській ЦМЛ і витрати на лікування потерпілої [PERSON] відповідають наданому розрахунку №01-8/714 від 28.04.2015 року. При перевірці фінансовою інспекцією витрат медичного закладу на лікування порушень вимог законодавства не встановлено. В судовому засіданні відповідачі проти правильності проведеного розрахунку витрат на лікування не заперечили. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Враховуючи те, що [PERSON] на час вчинення кримінального правопорушення був малолітнім, витрати на лікування потерпілої [PERSON] слід стягнути з його батьків, якими є [PERSON] та [PERSON]. При цьому, стягнення завданої шкоди з батьків слід провести солідарно, оскільки у відповідності до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Приймаючи до уваги, що медичний заклад, який провів лікування потерпілої [PERSON], перебуває у власності територіальної громади Лубенської міської ради, кошти на відшкодування витрат на лікування слід зарахувати до відповідного бюджету. Суд критично ставиться до заперечень [PERSON] про те, що вона відшкодувала [PERSON] матеріальну шкоду заподіяну здоров'ю, оскільки вказане відшкодування стосується витрат понесених потерпілою на відновлення здоров'я, водночас не стосується оплати медичних послуг наданих потерпілій безкоштовно медичним закладом. Також суд відхиляє заперечення проти позову відповідача [PERSON] про те, що послуги з лікування потерпілої в лікарні є безкоштовними, а тому відшкодуванню не підлягають. Отримання безкоштовних послуг в закладі охорони здоров'я є підставою для звільнення від сплати відповідної компенсації потерпілій, однак не стосується відшкодування витрат на лікування закладу охорони здоров'я. Такі доводи відповідача є неправильним трактування норм чинного законодавства.

Outcome: approved