Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Шевченківського району» (Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач1), [PERSON] (Відповідач2), згідно якого просило зобов'язати відповідачів за власний рахунок привести балкон в квартирі [ADDRESS] у попередній стан шляхом демонтажу накриття з оцинкованого заліза та частини заскленого балкону, розташованого в межах кухні. Позов мотивовано тим, що позивач є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м.Києва в частині переданого йому майна, у тому числі і будинку [ADDRESS], та згідно положень Статуту відповідає за збереження та належне використання житлового фонду. При цьому, для забезпечення ефективного управління комунальною власністю та якісного утримання житлового фонду між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (надалі - ТОВ «Київжитлосвіт») було укладено Договір на утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкової території від 25 грудня 2012 року № 368 (надалі - Договір). При цьому, відповідачі на підставі Договору купівлі-продажу від 22 листопада 2011 року є власниками квартири [ADDRESS] (надалі - квартира). Комісією виробничо-обслуговуючого підрозділу «Шулявка» ТОВ «Київжитлосвіт» було проведено обстеження будинку [ADDRESS] про що складено Акт від 18 грудня 2014 року, згідно якого було виявлено, що відповідачами в квартирі без надання дозвільної документації було здійснено засклення балкону з використанням віконних рам та влаштовано накриття з оцинкованого заліза та встановлено кондиціонер на балконі фасаду будинку. Згідно поверхового плану та технічного паспорту будинку вказані роботи не передбачені. На підставі зазначеного позивач вважає, що вказані дії відповідачів є протиправними, оскільки відповідачами не було дотримано вимог чинного законодавства щодо оформлення дозвільної документації на проведення зазначених робіт, у зв'язку з чим та посилаючись, серед іншого, на положення п.п. 1.4.1, 1.4.4, 1.4.6 Правил утримання будинку та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (надалі - Правила), просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача Стукалова Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні також проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що роботи із засклення балкону та його утеплення не відносяться до елементів перепланування, а тому отримання таких дозволів не потребувалося. При цьому вказала, що відповідачами було отримано всі необхідні погодження на проведення ремонтних робіт, в тому числі і щодо проведення робіт із засклення та утеплення балкону. Заслухавши пояснення відповідачів та представників сторін, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам по справі - [PERSON] та [PERSON], про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав, виданий Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (а.с. 36). Будинок [ADDRESS] в м. Києві закріплено за позивачем на праві господарського відання, що встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача та не заперечувалось відповідачами. Відповідно до положень ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Таким чином, судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району м. Києва в частині переданого йому майна, у тому числі і будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів та згідно своїх статутних повноважень відповідає за збереження та належне використання житлового фонду. Згідно пояснень представника позивача 25 грудня 2012 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (надалі - ТОВ «Київжитлосвіт») було укладено Договір на утримання житлових будинків, споруд, об'єктів благоустрою і прибудинкової території для забезпечення ефективного управління комунальною власністю та якісного утримання житлового фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК України) житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Так, 18 грудня 2014 року комісією в складі працівників ТОВ «Київжитлосвіт» під час проведення комісійного обстеження буд. [ADDRESS] в м. Києві було виявлено, що в житловій квартирі № 22 здійснено без надання дозвільної документації засклення балкону з використанням віконних рам та влаштовано накриття з оцинкованого заліза, а також встановлено кондиціонер на балконі фасаду будинку, які не передбачені згідно поверхового плану та технічного паспорту будинку, про що складено відповідний Акт (а.с. 6). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на положення п.п. 1.4.1, 1.4.4, 1.4.6 Правил та порушення, зафіксовані у вищевказаному Акті, вказує, що відповідачами не було дотримано вимог чинного законодавства та не оформлено дозвільної документації для проведення перепланувальних робіт, у зв'язку з чим просив зобов'язати відповідачів за власний рахунок привести балкон в квартирі [ADDRESS] у попередній стан шляхом демонтажу накриття з оцинкованого заліза та частини заскленого балкону, розташованого в межах кухні. Разом з тим, згідно зі ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. При цьому, відповідно до п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, які були викладені у новій редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на, серед іншого, переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Положеннями п. 1.4.1 Правил передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства. Однак, згідно п. 1.4.3 Правилу до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Таким чином, суд прийшов до висновку, що роботи із засклення балкону та його утеплення, згідно вищезазначеного нормативно-правового акту, не відносяться до елементів перепланування, а тому отримання відповідачами дозволів, передбачених ст. 152 ЖК України, не потребувалося. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачами було підготовлено усю необхідну документацію та отримано всі необхідні погодження для проведення ремонтних робіт, в тому числі і щодо проведення робіт із засклення та утеплення балкону, що підтверджується, зокрема: копією Акту № 174/48 від 07 грудня 2011 року огляду технічного стану несучих і огороджувальних конструкцій квартири № 22 житлового будинку [ADDRESS] в м. Києві, згідно змісту якого для попередження обвалення екранів і металевого огородження балкону рекомендується, серед іншого, їх демонтувати і замінити на нові, а також провести опоряджувальні роботи, у тому числі засклити балкон, що допускається п. 3.7 ДБН В.2.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (а.с. 20-31); копією Робочого проекту «Скління балкону квартири [ADDRESS]», виготовленого Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (а.с. 32-34); копією листа-погодження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 січня 2012 року на проведення (а.с. 43); копією Контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою № 12100039-Шв від 28 березня 2012 року в звязку з склінням балкону квартири № 22 в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]; копією листа-погодження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на початок виконання робіт від 27 квітня 2012 року (а.с. 45); копією Акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт від 28 квітня 2012 року (а.с. 46); копією Акта до Контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою № 12100039-Шв про відновлення благоустрою від 15 травня 2015 року.(а.с. 47). Більш того, під час розгляду справи в суді не встановлено порушень інтересів інших громадян, які проживають в [ADDRESS], при здійсненні робіт з засклення балкону та його утеплення відповідачами. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема, щодо недотримання відповідачем вимог чинного законодавства стосовно не оформлення дозвільної документації при здійсненні робіт з засклення балкону та його утеплення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району» слід відмовити. Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст. 152 ЖК України та

Outcome: dismissed