Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району (далі - Концерн «МТМ») звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Концерн «МТМ» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу відносно [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. На підставі ст.ст. 100-101 ЦПК України суддею Наумовою І.Й. відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Згідно з ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні. Крім того, зазначили, що на загальних зборах ЖБК - 341 «Прогрес - 6» від 17.11.2007 року, яке є балансоутримувачем будинку по [ADDRESS] було визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву питної води Концерн «МТМ». З усіма власниками квартир по вул. 40-річчя Перемоги були укладені договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Позивачем постачалась теплова енергія на опалення та гаряче водопостачання відповідачу у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Теплова енергія може споживатися лише на підставі договору. Відповідачем договір з позивачем не укладався. Позивачем було відпущено теплової енергії відповідачу за період з січня 2009 року по лютий 2014 року, проте відповідач на протязі тривалого часу не в повному обсязі виконував свої обов'язки по сплаті спожитої теплової енергії та постачання гарячої води, у зв'язку з чим відповідачем станом на 01.03.2014 року виникла заборгованість за період з січня 2009 року по лютий 2014 року за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у розмірі 3398 гривень 19 копійок. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 3398 гривень 19 копійок, а також судові витрати в розмірі 243,60 грн. В ході судового розгляду справи, представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Концерну «МТМ» борг у сумі 2847 гривень 33 копійки за період з січня 2009 року по квітень 2014 року, а також письмові додаткові пояснення до уточненого позову У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що проти позову заперечує у повному обсязі, при винесенні рішення просила врахувати відсутність укладеного з позивачем договору. Також зазначила, що неправильно нарахована абонплата з додатковим нарахуванням ПДВ, крім того, вважає, що у неї відсутня заборгованість та просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На загальних зборах ЖБК-341 «Прогресс-6» від 17.11.2007 року, яке є балансоутримувачем будинку по пр. 40-річчя Перемоги, 65 було визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву питної води Концерн «Міські теплові мережі». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], а також зареєстрована та проживає за зазначеною адресою. Позивачем у період часу з 01.01.2009 року по 31.02.2014 року надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води відповідачу у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], відповідач належним чином не здійснювала оплату за надані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за вказаний період в розмірі 2847 гривень 33 копійки. Згідно умов «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення», позивач зобов'язаний надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а відповідач зобов'язана своєчасно оплачувати надані послуги. Двоставковий тариф на опалення для населення застосовується згідно з вимогами п. 39 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Двоставковий тариф на опалення для населення розрахований згідно з вимогами Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000 року № 191. Застосування двоставкового тарифу не є введенням додаткової плати за опалення, а є лише зміною формату тарифу. Собівартість вироблення, транспортування та постачання теплової енергії складається, по-перше, з вартості палива, електроенергії, покупної теплової енергії та, по-друге, витрат, пов'язаних з виробленням, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані. При чому кількість та якість технологічного обладнання визначена виходячи з обсягу теплового навантаження, яке приєднане до джерела теплової енергії. Перший вид витрат називається умовно-змінним, тобто такими, розмір яких залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам. Другий вид витрат не залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам, тому називається умовно-постійним. Проте обсяг цих витрат залежить від кількості і якості технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію споживачам. Двоставковий тариф включає в себе: плату за одиницю приєднаного теплового навантаження за місяць протягом року (абонплата) та плату за спожиту теплову енергію. В свою чергу, плата за одиницю приєднаного теплового навантаження (абонплата), включає опалення та підігрів води (гаряче водопостачання). Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 327 від 28.07.2008 року «Про встановлення базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення, затвердження загальних вказівок до базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення» було опубліковано в засобах масової інформації та є обов'язковими для виконання, як для теплопостачальної організації, так і для споживачів. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. На вимогу відповідача надано повний розрахунок заборгованості із роз шифровкою сум та посиланням на рішення Запорізької міської ради про встановлені тарифи, яка обґрунтовано підтверджує заявлені вимоги Нормативи на об'єм гарячої води передбачені Санітарними нормами і правилами (СНіПом). Тарифи на послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води встановлюються органами місцевої влади, а саме рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради. Вказані нормативні документи є загальнодоступними, так як публікуються в офіційних виданнях. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між Концерном «МТМ» та [PERSON], не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання [PERSON] зобов'язана була вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Посилання [PERSON] на відсутність письмового договору між ним та Концерном «МТМ», як на підставу відмови у позові не може бути прийняте до уваги з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Матеріалами справи підтверджено, що Концерн «МТМ» надавало [PERSON] зазначені послуги, а вона їх одержувала і не відмовилася від них. Доказів неякісного надання послуг Концерну «МТМ» відповідачем не надано і оскільки остання від послуг, які надавав Концерн «МТМ» офіційно не відмовлялася, їх фактично одержувала, то у неї виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.ст. 64-68 ЖК України наймач (або власник) жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач визнає, що його квартира забезпечена централізованим опаленням, з розрахунку боргу вбачається, що за період з 01.01.2009 року по 31.04.2014 року вона частково сплачувала ці послуги, що свідчить про наявність між сторонами договірних відносин. Проплати які здійснені відповідачем, враховані при обчисленні заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплоенергуюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. Статтею 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 869 від 1 червня 2011 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги. Відповідно до ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян на забезпечення їх здоров'я (ст. З Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48 Конституції України), що включає праве житло, Концерн «МТМ» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії [PERSON] Ані ЦК України ані ЖК України ані Законом України «Про житлово - комунальні послуги» випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово - комунальних послуг має наслідком його недійсність, не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє останнього обов'язку по сплаті фактично отриманих ним послуг з централізованого постачання. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою КМУ від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто, тягар утримання спірної квартири несе [PERSON] і саме вона повинна сплачувати витрати на централізоване опалення квартири, власником якої вона є. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що між Концерном «МТМ» та [PERSON] існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє [PERSON] обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води і відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та за даними правовідносинами, відповідно до ст. 257 ЦК України, цей строк встановлений тривалістю у три роки. За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема, забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми. А отже норми щодо позовної давності направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 2847 гривень 33 копійок підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача [PERSON] свідчать про визнання боргу та переривання перебігу позовної давності, оскільки остання періодично частково сплачувала заборгованість за надані послуги, що підтверджується розрахунком заборгованості та особистим рахунком. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved