Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» в особі лікаря - психіатра [PERSON], звернувся до суду з даною заявою 14.03.2018 року мотивуючи тим, що гр. [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], була госпіталізована 10.03.2018 року о 14 год.10 хв. до КЗ БМР «БМЛ № 4». Направлення на госпіталізацію було видане черговим фельдшером спеціалізованої психіатричної бригади ЕМД, який після особистого огляду г-ки [PERSON], зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для оточуючих (її тітки та її дочки). Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку гр. [PERSON], які надійшли від опікуна [PERSON]. На підставі цих відомостей гр. [PERSON] була оглянута черговим лікарем-психіатром КЗ БМР «БМЛ № 4» [PERSON], у стаціонарному відділенні 10.03.2018 року, який підтвердив висновок про необхідність її госпіталізації. Хвора [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів КЗ БМР «БМЛ № 4» від 12.03.2018 року у складі: голови комісії - головного лікаря [PERSON], членів комісії в.о. зав. Відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON] Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування гр-ки [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Згода на госпіталізацію підтверджена заявою [PERSON], законного представника особи, визнаної недієздатною. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] та представник КЗБМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» [PERSON]., заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа: опікун гр. [PERSON] - [PERSON], не підтримала заяву лікаря, зазначивши , що її племінницю слід госпіталізувати в інший медичний заклад на півроку і більше. Недієздатна [PERSON] в судовому засіданні не орієнтувалася та не досить добре сприймала оточуючих, була в спокійному стані. Прокурор Панасюк В.С. в судовому засіданні заяву підтримав. Заслухавши учасників справи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, з висновку психіатричного обстеження вбачається, що [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], поступила в психіатричне відділення КЗ БМР «БМЛ № 4» о 14-20 год. 10.03.2018 року, за направленням чергового лікаря КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» [PERSON], у супроводі опікуна [PERSON]. Відповідно до висновку комісії від 12.03.2018 року, у складі: голови комісії: головного лікаря [PERSON], членів комісії: в.о. зав. відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], встановлено, що хвора страждає на тяжкий психічний розлад, виявляє психотичні порушення у вигляді дисфорії, збудження, агресії до оточуючих, відсутність критики до свого стану та поведінки, можливість вчиняти дії, що призведуть до безпосередньої небезпеки для оточуючих, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні та стаціонарного лікування, що також підтвердили в судовому засіданні учасники справи. Встановлено, що [PERSON], [INFO], рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2017 року визнана недієздатною та передана під опіку тітки [PERSON]. (а.с.5). Із заяви [PERSON] від 12.03.2018 року ( а.с. 4), вбачається, що опікун [PERSON], просить госпіталізувати недієздатну племінницю, оскільки вона страждає на психічне захворювання, яке на даний час в стадії загострення, та створює небезпеку для себе та оточуючих людей. [PERSON] бється, зачиняє двері, створює нестерпні умови проживання для інших. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. (Частина п'ята статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом N 901-VIII ( 901-19) від 23.12.2015). Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. (Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 ). Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки вона страждає на тяжкий психічний розлад, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередньо небезпеку для опукіна, поводить себе агресивно до неї, виявляє гострі психотичні порушення у вигляді маячних ідей відношення та впливу, відсутність критичності до свого стану та поведінки, внаслідок чого в разі ненадання їй психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоровю та оточуючим людям.

Outcome: approved