Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за кожним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а також стягнення понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22.05.2010 року по 24.05.2016 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за спільні кошти, було придбано квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на положення ст.ст.60, 69, ч.1 ст.70 СК України, ст. 368 ЦК України вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і він має рівну частку з відповідачем на дану квартиру. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 19 квітня 2019 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений строк від відповідача надійшов відзив (а.с.61-63), у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно домовленості з позивачем, спірна квартира залишається у її власності за умови, що вона виплачує йому грошову компенсацію в розмірі 50% вартості квартири замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя. У 2014 році позивач наполягав віддати йому 15 000 доларів США. Так, 19 лютого 2014 року у присутності свідків вона передала [PERSON] 9 000 доларів США, але позивач постійно наполягав на тому, щоб вона скоріше віддала йому залишок коштів, а тому 26 травня 2014 року вона отримала кредит в ПАТ «ІМЕКСБАНК» в розмірі 15 000 грн і наступного дня сплатила позивачу 12 000 грн, що було еквівалентно 1 000 доларів США. Згідно звіту про оцінку майна від 24.01.2019 ринкова вартість спірного майна, житлової квартири за адресою [ADDRESS] , станом на 24.01.2019 складає 499 479 грн, що еквівалентно 17 995 доларів США. Отже, враховуючі вартість 1/2 частини квартири станом на 24.01.2019 року, що становить 9 000 доларів США (17995 : 2 = 9000), вважає, що нею повністю сплачено вартість 1/2 частини квартири, що належала позивачу. Отримавши відзив, позивач направив до суду відповідь на відзив (а.с.77-80), у якому зазначив, що відповідач не надала доказів укладення договору про поділ нерухомого майна, який би свідчив про досягнуту домовленість між ним та відповідачем стосовно розподілу квартири, що перебуває у спільній сумісній власності. Крім того, він не відмовлявся та матеріали справи не містять доказів його відмови від частки у квартирі, яка являється спільною сумісною власністю. Доводи відповідача, що саме ним була визначена вартість половини спільної квартири в розмірі 15 000 доларів США не відповідають обставинам справи, оскільки в копії розписки від 19.02.2014 року відповідач самостійно взяла на себе зобов`язання передати йому кошти в сумі 6 000 доларів США в строк до 01.03.2014. Втім, передачі вказаних коштів в подальшому (після 14.02.2014) не відбулося, що додатково підтверджує відсутність домовленості про поділ квартири. Крім того, надані розписки не містить інформації, що вказані кошти передавалися в якості грошової компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Додані відповідачем розписки не містять визначення валюти переданих коштів, безпосередня ж передача коштів відбувалася, в основному, у валюті - гривна. Також із розписки від 27.05.2016 року вбачається, що гроші, передані відповідачем, були без визначення цільового призначення вказаної суми, сама розписка не містить підписів сторін. Оскільки квартира, що належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності перебувала і перебуває на сьогодні у володінні та користуванні лише відповідача, тому передані кошти в 2014 році він розцінюю як матеріальну компенсацію за таке користування. Відповідно до статті 180 ЦПК України відповідач подала заперечення (а.с.94-97), де вказала, що у відповіді на відзив позивач погоджується з тим, що отримав 19.02.2014 від неї 9 000 доларів США за спільно нажиту квартиру. Передача коштів відбувалася саме в доларах США. У власноруч написаній розписці позивач конкретно зазначає, про те, що отримує кошти за спільно нажиту квартиру. Також зазначила, що жодного разу не перешкоджала позивачу користуватися квартирою. Він самостійно виїхав з неї, отримав грошові кошти за свою частку в сумі 10 000 доларів США, і жодного разу не поцікавився станом спірного житла. Всі витрати по його утриманню несе лише вона. Позивач погоджується, що отримав від неї у лютому 2014 року грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США, але при цьому посилається на курс долара до гривні станом на 2014 рік. Крім того, посилання позивача на вимоги Закону України «Про валюту і валютні операції» щодо розрахунків на території України, саме в гривнях, є безпідставним. Адже цей Закон визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства. Ні позивач, ні вона, не є суб`єктами валютних операцій і тим більше уповноваженими установами, а відтак даний закон не підлягає застосуванню в правовідносинах щодо поділу спільного майна подружжя. Чинним законодавством не передбачено обмеження щодо укладення угод, в тому числі і в іноземній валюті, між фізичними особами, за їхньою домовленістю. Ухвалою суду від 16.09.2019 року зупинено провадження у справі в зв`язку із призначенням по справі судової оціночно-будівельної експертизи. Ухвалою суду від 19.02.2020 року провадження у цивільній справі поновлено і призначено справу до розгляду на 18.03.2020 року. Ухвалою суду від 18.03.2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку із заявленим клопотанням позивача. Ухвалою суду від 17.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертизи. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити повністю, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив. Позивач також доповнив, що залишок несплачених відповідачем коштів у рахунок 1/2 частки квартири на момент звернення до суду з позовом становить 4 500 доларів США. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи з 22.05.2010 року до 24.05.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8, 10). У цей період 23.07.2010 року згідно договору купівлі-продажу була придбана житлова квартира [ADDRESS] (а.с.28-31). Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.08.2010 року на [PERSON] (а.с.31 зв). Згідно копії технічного паспорту 25.08.2010 року відбулась зміна власника, ним стала [PERSON] (а.с.33-36). 19 лютого 2014 року [PERSON] передала [PERSON] 9 000 доларів США за спільно придбану квартиру по [ADDRESS] . Іншу частину коштів в розмірі 6 000 доларів США остання зобов`язалася надати до 01 березня 2014 року. Про дані обставини було складено розписку у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.68). У подальшому [PERSON] згідно Договору №4464493/N-8 від 26 травня 2014 року отримала в Публічному акціонерному товаристві «ІМЕКСБАНК» 15 000 грн (а.с.64-67). 27.05.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 12 000 грн. Решту коштів - 5 000 доларів США відповідач обіцяла віддати до кінця травня 2014 року. Даний факт підтверджено копією розписки (а.с.69). Згідно курсу НБУ станом на 19 лютого 2014 року 1 долар США коштував 8,6869 грн (а.с.83). Згідно курсу НБУ станом на 31 січня 2019 року вартість 1 долара становить - 27.7555 грн (а.с.70). Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні показала, що [PERSON] її подруга. Восени 2014 року вона була свідком передачі грошових коштів подругою своєму колишньому чоловікові за квартиру, яку вони спільну купували. У автомобілі він написав розписку про кількість грошей, кошти передавалися у доларах США. Гроші перераховувалися при ній. Між тим вказала, що через два тижні після передачі коштів курс став 27 000 грн за 1 000 доларів США. Зазначила, що з ними був ще один чоловік, його прізвище та ім`я вона не пам`ятає, їх всього було четверо. Згідно звіту про оцінку майна №190124-001 від 24.01.2019 року ринкова вартість житлової квартири за адресою [ADDRESS] , станом на 24.01.2019 року складає 499 479 грн (а.с.11-22). За клопотанням відповідача було проведено судову оціночно-будівельну експертизу. Згідно висновку експерта №03-02/20 від 03 лютого 2020 року встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] на час проведення експертизи становить 365 406 грн (а.с.124-142). Експерт [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що було проведено оціночно-будівельну експертизу. У висновку експертизи помилково вказала назву експертизи - судова земельна-технічна та будівельно-технічна. Однак, вказана помилка не впливає на ринкову вартість квартири. Оплата за експертизу була здійснена вчасно. У об`єкті дослідження був поширений грибок, який важко вивезти. Щоб його ліквідувати потрібно зробити велику роботу, що буде більше коштувати, ніж її вартість. Строк експлуатації будинку 100 років, а будинку вже 70 років. Ізолювати кімнату неможливо, грибком вражено все перекриття квартири. Зазначила, що вибрала схожі об`єкти в районі Шерстянки, приблизно з такими характеристиками та зробила коригування. На ринку цін, по яким продавці готові продати, а покупці не спішать купити коригування є більш радикальним і досить суттєво впливає на ймовірну вартість продажу об`єкта. Вартість 1 кв.м визначала спочатку в доларах США, а потім переводила в гривню на підставі Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року №1891. Згідно курсу НБУ станом на 03 лютого 2020 року вартість 1 долара становить - 25,0294 грн (а.с.142). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін У пп. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя). Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Так, відповідно до ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Отже сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги звіт про оцінку майна №190124-001 від 24.01.2019, складений оцінювачем ТОВ «Юридична компанія «Консулат», відповідно до якого встановлена вартість квартири 499 479,00 грн, оскільки у вказаному письмовому доказі не міститься інформація про огляд об`єкта дослідження, а також не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зазначені обставини викликають сумніви в його правильності. Разом з тим, висновок експерта №03-02/20 від 03 лютого 2020 року, яким визначена ринкова вартість спірної на час проведення експертизи - 365 406 грн, судом визнано обґрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи та не викликає сумніву щодо його правильності, а тому є належним та допустимим доказом у справі у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України. Отже, вартість 1/2 частки квартири на даний час становить 182 703 грн. Позивач, за його згодою, отримав грошову компенсацію у рахунок вартості його 1/2 частки спірної квартири 19.02.2014 року - 9 000 доларів США та 27.05.2014 року - 12 000 грн, а решту частину компенсації у розмірі 5 000 доларів США відповідач повинна передати позивачу до кінця місяця, що підтверджено розписками. Також у судовому засіданні позивач зазначив, що розмір недотриманої компенсації вартості квартири на даний час становить 4 500 доларів США. Згідно курсу НБУ - 25,0294 станом на час визначення дійсної вартості спірної квартири за експертизою від 03 лютого 2020 року - 9 000 доларів США еквівалентно 225 264,60 грн. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що грошові кошти на суму 12 000 грн є компенсацією за користування відповідачем його часткою квартири, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які угоди, укладені між відповідачем та позивачем. Доказів про вартість спірної квартири на момент домовленості поділу та визначення компенсації сторони не надали. З огляду на зазначені обставини та ураховуючи те, що між сторонами було встановлено домовленість щодо поділу майна подружжя шляхом отримання позивачем грошової компенсації у рахунок вартості його 1/2 частки спірної квартири, останнім отримано більшу частку визначеної сторонами грошової компенсації вартості спірного майна, [PERSON] інших позовних вимог щодо стягнення із відповідача недоотриманої частки вартості майна не пред`являв, а тому суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку квартири є необґрунтованими, і відмовляє в їх задоволенні повністю. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтвердження витрати по сплаті судового збору в сумі 2 500 грн (а.с.1). Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем не стягуються. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просила стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600,00 грн. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі угоди про надання правничої допомоги від 16.09.2019 року, укладеної з адвокатом Чепурною Н.В. (а.с.106) та ордера надання правової допомоги серії ЧН №067136 (а.с.105). Відповідач сплатила на користь адвоката Чепурної Н.В. 3 600,00 грн за надання послуг, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.73а, 194-197), розрахунком №2 компенсації витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги від 17.06.2020 року (а.с.193). З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з підготовкою процесуальних документів, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 600 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Згідно рахунку-фактури від 22.10.2019 року та оригіналу квитанції від 08.12.2019 року відповідач [PERSON] сплатила 2 826,00 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.198-199). Враховуючи викладене, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 2 826,00 грн за проведення експертизи.

Outcome: approved