Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого вказав, що вони є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] . Дитина мешкає з матір`ю та на користь матері з нього стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). При ухваленні рішення про стягнення аліментів 26.10.2009 суд врахував, що інших утриманців у нього на той час не було. На теперішній час його сімейний стан змінився через укладення 26.12.2019 шлюбу з [PERSON] і народження у них [INFO] дитини - [PERSON] . Таким чином, зараз на його утриманні крім доньки [PERSON] знаходяться донька [PERSON] і дружина, яка має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Вважає, що це є підставою для зменшення сплачуваних ним аліментів з 1/4 до 1/6 частин заробітку (доходу) про що і просить суд. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги та обґрунтувавши їх викладеними у позові обставинами. Додав, що його теперішня дружина в декретній відпустці не перебуває, оскільки вона не працювала. Участі у житті дочки [PERSON] він не бере, оскільки позивач не дає йому спілкуватися з дочкою, їм потрібні лише гроші від нього. Зменшення аліментів через народження другої дитини він вважає законним, хоче, щоб все було порівну. Він працює, аліменти натепер відраховуються бухгалтерією підприємства вчасно. Раніше, на попередній роботі, не платили заробітну плату, і тому не перераховувалися й аліменти. Наполягає на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву з невизнанням позовних вимог, тези якого підтримала в судовому засіданні. Зазначила, що поява другої дитини у позивача не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, одна дитина не може утримуватися за рахунок погіршення стану іншої. Ніякої участі в житті дочки, крім сплати аліментів, відповідач не приймає, зовсім не цікавиться дитиною, не відвідує її. Твердження про її перешкоджання спілкуванню є неправдивими. Коли була тривалий час заборгованість за аліментами, відповідач, достовірно знаючи про це, не цікавився, як вони живуть, на які кошти вона утримує дочку. Вони мешкають вдвох з дитиною, і її заробітку разом з наявними аліментами вистачає лише на задоволення першочергових потреб дочки, яка навчається у восьмому класі, займається додатково з репетиторами. Це вимагає коштів, які мають сплачувати обоє батьків, і в разі зменшення розміру аліментів права дитини будуть порушені. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила про підтримання позову. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано. Підстави для вирішення справи у позасудовий спосіб, укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 02.12.2020 до відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримана судом 11.12.2020. 11.12.2020 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у даній справі, підготовче засідання призначене на 22.01.2021, відповідачеві запропоновано подати судові письмовий відзив на позов, третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. 22.12.2020 судом отримано письмову заяву третьої особи [PERSON] , 04.01.2021 - відзив відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 22.01.2021 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду на 09.02.2021. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, батьками [PERSON] , яка народилася у м. Димитрові Донецької області [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Заочним рішенням Димитровського міського суду від 26.10.2009 у справі №2-1616/2009 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). 26.12.2019 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.9), від якого [INFO] народилася [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON] працює машиністом підйомних машин ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» і його заробіток з липня по жовтень 2020 року включно склав 41136,31 грн без відрахувань і 33114,74 грн з відрахуваннями (а.с.11). V. Оцінка суду. Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Норми статей 150, 180 СК України покладають на батьків обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України закріплює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, як встановлюють положення ч.1 ст.192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу змісту статей 181, 192 СК України виходить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, [PERSON] посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки з моменту стягнення аліментів він одружився і [INFO] народилася його дитина. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, підставами для зміни розміру аліментів є зміна як матеріального, так і сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вбачає, що зміна сімейного стану позивача - його одруження та народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив суду погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від нового шлюбу. Разом із тим, з пояснень сторін встановлено, що наразі аліменти сплачуються позивачем вчасно шляхом відрахувань бухгалтерією підприємства, в той час як раніше на попередньому місці його роботи була наявна заборгованість у виплаті заробітної плати. У сукупності з відсутністю доказів на погіршення майнового стану слід вважати, що майновий стан позивача щонайменше не змінився, враховуючи зміну ним місця роботи і відсутність підтверджених затримок у виплаті заробітної плати. Суд наголошує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Розмір стягуваних аліментів (1/4 частина доходу позивача) відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, на думку суду, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Беручи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed