Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі вона проживає разом із сином [PERSON] . У зв`язку із виникненням у [PERSON] боргових зобов`язань перед [PERSON] та неспроможністю сина самостійно погасити борг, [PERSON] звернулась до [PERSON] щодо питання отримання у нього позики. Останні досягли домовленості згідно з якою [PERSON] мав погасити борг [PERSON] перед [PERSON] , а позивач, як гарантію повернення грошових коштів [PERSON] , мала передати в заставу належну їй квартиру. На виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] повернув борг [PERSON] , про що останній написав розписку від 10.06.2018. З метою нотаріального оформлення застави належної [PERSON] квартири, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 11.06.2018 прибули у місто Новоукраїнку Кіровоградської області до приватного нотаріуса Полякової Н.В., де позивач підписала довіреність із змістом якої не знайомилась з огляду на власну юридичну необізнаність та довіру [PERSON] . На думку [PERSON] вона підписала документ, що гарантує повернення нею позики [PERSON] . За вказівкою останнього, позивач видала довіреність на ім`я [PERSON] . Орієнтовно у вересні 2018 року від комунальних служб позивач дізналася, що вона не є власником квартири, в якій проживає. З копії довіреності та договору купівлі-продажу, які вона отримала від нотаріуса на запит адвоката, [PERSON] дізналася, що на підставі виданої нею довіреності, 18.06.2018 [PERSON] уклав із братом [PERSON] - [PERSON] договір купівлі-продажу належної позивачу квартири. Згідно з умовами договору, продаж квартири здійснено за 95580 гривень, які [PERSON] фактично не отримувала, оскільки участі в угоді не приймала і не мала наміру продавати власне житло. Оскільки договір купівлі-продажу належної позивачу квартири був вчинений [PERSON] без відома [PERSON] , під впливом омани [PERSON] і [PERSON] та помилки позивача щодо дійсної правової природи підписаної нею довіреності, а також на вкрай невигідних для неї умовах. Враховуючи зазначене [PERSON] , з метою захисту свого права власності, вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому позовні вимоги підтримав та обґрунтував обставинами викладеними у позовній заяві. Також просив не стягувати на їх користь з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог та в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, а також пояснив, що йому відомий зміст позовних вимог, також визнання позову не є наслідком погроз або насильства, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Також додав, що на даний час квартира перебуває у його власності. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області [PERSON] від 15.05.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області [PERSON] від 13.08.2019 закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду. Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2019 № 2282/0/15-19 звільнено [PERSON] з посади судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2020 року справа передана судді Майстеру І.П. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І.П. від 28.01.2020 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання в загальному позовному провадженні. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2020 клопотання представника позивача задоволено та призначено у справі повторне підготовче судове засідання. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08.07.2020 закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 15.09.2020 прийнято відмову від позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з розпискою від 10.06.2018, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 9000 гривень в рахунок погашення боргу. Поняті [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10). Згідно з довіреністю від 11.06.2018, посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного округу Кіровоградської області Поляковою Н.В., та зареєстрованої у реєстрі за №321, [PERSON] за попередньо досягнутою домовленістю сторін уповноважила [PERSON] продати за ціну та на умовах на його розсуд належну їй квартиру під номером [ADDRESS] ( а.с. 14). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2018, посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного округу Кіровоградської області Поляковою Н.В. та зареєстрованої у реєстрі за № 334, продавець - [PERSON] ( від імені якої договір підписав [PERSON] , який діє по довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного округу Кіровоградської області Поляковою Н.В.,11.06.2018 по реєстру № 321) продає, а з другої сторони [PERSON] (покупець) купує квартиру під номером [ADDRESS] . Продаж цієї квартири за домовленістю сторін вчиняється за 95580, 00 гривень ( а.с. 11-13). Вказаний правочин було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18.06.2018, номер запису про право власності: 26672177 ( а.с.13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №205661738 від 30.03.2020, квартира у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №334 від 18.06.2018 перебуває у власності відповідача, а саме [PERSON] . Відповідно до письмової заяви [PERSON] від 16 вересня 2020 року [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири у [ADDRESS] , - визнав повністю. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначено статтею 230 ЦК України. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно із ч.1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину,прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст.691 ЦК України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Із положень цивільного законодавства України вбачається, що на покупця покладається обов`язок сплати грошової суми за майно, що ним придбавається за договором купівлі-продажу. Обман щодо обов`язку покупця провести оплату за договором купівлі-продажу має істотне значення. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають па вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. У даній справі, заявляючи позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, [PERSON] на обґрунтування заявлених вимог вказувала, що оспорюваний договір був укладений шляхом обману із [PERSON] , який діяв недобросовісно та умисно бажав отримати у власність нерухоме майно, а тому ввів в оману [PERSON] шляхом укладення із [PERSON] довіреності щодо відчуження квартири, що в подальшому зумовило укладення спірного договору купівлі-продажу квартири, за яку позивач кошти не отримала. Крім того, фактично передачі спірної квартири після укладення договору купівлі-продажу не відбулось, позивачка продовжила проживати у цій квартирі та сплачувала комунальні послуги. Зазначені підстави та предмет позову визнав в судовому засіданні відповідач [PERSON] та надав суду відповідну письмову заяву. Отже відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі і це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, суд вважає за можливе визнати спірний договір купівлі - продажу квартири недійсним.

Outcome: approved