Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Комунальне підприємство «Київпастранс» в особі Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 9 445,23 грн. та судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2018 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 38, 39). Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.11.2016 року о 19 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Гната Хоткевича, 8/29 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Деу» д.н.з. [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], який порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року було встановлено, що своїми діями [PERSON] порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Протиправні дії [PERSON] призвели до створення перешкоди для руху трамваїв, що не дозволяло трамваям об'їхати таку перешкоду саме через дорожньо-транспортну пригоду, чим спричинено затримку у русі трамваїв маршрутів № 22, 23, 28, 33 та 35 в період часу з 19 год. 15 хв. до 20 год. 08 хв. У зв'язку із простоєм трамваїв маршрутів № 22, 23, 28, 33 та 35 в період часу з 19 год. 15 хв. до 20 год. 08 хв. філії позивача були завдані збитки, що складаються з втрат від вимушеного простою, а саме втрат виручки за відповідний час роботи рухомого складу. Згідно з розрахунками втрат від затримки руху на трамвайних маршрутах по маршруту № 22 втрати становлять 680,16 грн., по маршруту № 23 - 738,84 грн., по маршруту № 28 - 4 605,61 грн., по маршруту № 33 - 2 460,26 грн., по маршруту № 35 - 960,36 грн., а всього 9 445,23 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року цивільну справу № 753/11859/18 прийнято до провадження суду та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 42, 43). В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача КП «Київпастранс» до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у відсутності їх представника, зазначила, що позовні вимоги підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 10 грудня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.10.2011 за №2276, Комунальне підприємство «Київпастранс» є суб'єктом господарювання, заснованим на комунальній власності територіальної громади м. Києва, відповідно до рішення Київради від 30.11.2000 року за №101/1078, з метою забезпечення надання послуг з перевезення пасажирів наземним автомобільним та електротранспортом (тролейбус, трамвай, фунікулер), перевезення пасажирів та багажу залізничним транспортом внутрішнього сполучення (а.с. 7-13 зв.). Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо є філією Комунального підприємства «Київпастранс» та здійснює свою діяльність в межах прав, наданих йому Комунальним підприємством «Київпастранс» відповідно до Положення Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо, згідно пунктів 6.1.7., 6.1.8 якого надано право пред'являти від імені підприємства претензії, а також подавати позови до судів загальної юрисдикції та господарських судів на території України, представляти інтереси КП «Київпастранс» в усіх судах загальної юрисдикції (а.с. 15-18 зв.). Комунальне підприємство «Київпастранс» являється перевізником, який відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про автомобільний транспорт» надає соціально значущі послуги та забезпечує перевезення пасажирів наземним транспортом. Згідно положень ст. 34 Закону України «Про транспорт» до складу міського електротранспорту входять підприємства міського електротранспорту, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти, рухомий склад, трамвайні і тролейбусні лінії, ремонтно-експлуатаційні депо, службові приміщення, фунікулери, канатні дороги, ескалатори, заводи по ремонту рухомого складу і виготовленню запасних частин, споруди енергетичного господарства та зв'язку, промислові, ремонтно-будівельні, торговельні та постачальницькі організації, навчальні заклади, науково-дослідні та проектно-конструкторські установи, заклади охорони здоров'я, відпочинку, фізичної культури і спорту та інші культурно-побутові заклади і підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу міського електротранспорту. Судом встановлено, що [PERSON] 04.11.2016 року о 19 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «КІА» д.н.з. [NUMBER], по вул. Гната Хоткевича, 8/29 в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальні збитки, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року у справі № 755/16777/16-п (а.с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Убачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], на вул. Г.Хоткевича у м. Києві 04.11.2016 року спричинено затримку в русі трамваїв на маршрутах № 22, 23, 28, 33 та 35 в період часу з 19 год. 15 хв. до 20 год. 08 хв., що підтверджується даними Акту про перерви в русі трамваїв від 04.11.2016 року (а.с. 21). Особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК України). Збитками, в силу положень ст. 22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до положень ч. 2 ст. 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник має право вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові. Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач зазначає, що у зв'язку з простоєм трамвайних вагонів від тимчасового перешкоджання (закриття) руху на маршрутах № 22, 23, 28, 33 та 35 в період часу з 19 год. 15 хв. до 20 год. 08 хв. позивачу були завдані збитки, що складаються з втрат від вимушеного простою, а саме втрат виручки за відповідний час роботи рухомого складу. Позивачем до стягнення заявлена сума матеріальної шкоди у розмірі 9 445 грн. 23 коп., що розрахована за Методичними рекомендаціями щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 31.12.2010 N 490 (надалі по тексту - Методичні рекомендації). Відповідно п. 1.2 Методичні рекомендації носять рекомендаційних характер щодо порядку розрахунку втрат підприємств міського електричного транспорту через тимчасове закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів внаслідок чого: зменшується обсяг фактично виконаної транспортної роботи не з вини перевізника; пошкоджується рухомий склад, інші об'єкти міського електротранспорту. Разом з тим, вищевказаний наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 31.12.2010 N 490, яким затверджено Методичні рекомендації, не підлягає реєстрації в Міністерстві юстиції України, як це передбачено пп. е) п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 р. № 731. Отже, Методичні рекомендації є актом локальної дії для внутрішнього користування підприємств міського електричного транспорту, носять рекомендаційний характер та не являються нормативно-правовим актом, тому визначену позивачем ціну позову, яка розрахована за формулами Методичних рекомендацій, суд до уваги прийняти не може. В обґрунтування позовних вимог щодо розміру завданої шкоди до позову долучено лише план транспортної роботи за листопад 2016 р. (а.с. 22), зі змісту якого суд не має можливості самостійно здійснити розрахунок. За вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за недоведеністю розміру обсягу завданих збитків. Відмова у позові не позбавляє позивача можливості звернення до суду за захистом порушеного права щодо відшкодування упущеної вигоди з наданням належних доказів та розрахунків заподіяння таких збитків. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами у зв'язку з відмовою в позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed