Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

На адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 травня 2016 року звернувся представник ПАТ «Універсал Банк» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник ПАТ «Універсал Банк» в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір № CL 55137, відповідно до якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених договором та додатками до нього. Відповідно до додатку № 1 основна сума кредиту, яку позивач повинен був надати відповідачу становить 10000 грн. Відповідно до Графіка щомісячних платежів сума щомісячних платежів у період з 20 липня 2008 року по 20 травня 2012 року (включно) становить 386,66 грн., а в дату щомісячного платежу 20 червня 2012 року - 398,78 грн. За користування кредитом відповідач зобов'язувалася сплатити проценти у розмірі 36% річних, і підвищену ставку 108%. 19 травня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № CL 55137, якою сторони погодили, що строк користування кредитом за договором встановлюється до 20 червня 2018 року включно. Відповідно до п. 2.1 позичальник зобов'язується в період з 20 травня 2009 року по 19 травня 2010 року включно сплачувати кредитору за користування кредитом проценти та підвищену процентну ставку у розмірі 36%. Позивач свої зобов'язання виконав. Факт надання грошових коштів підтверджується випискою про рух коштів по поточному рахунку відповідача за 14 липня 2008 року та меморіальним ордером від 14 липня 2008 року. Відповідач систематично порушував свої зобов'язання щодо терміну оплати щомісячних платежів, через що неодноразово утворювалася прострочена заборгованість. 03 липня 2013 року позивач направив на адресу реєстрації відповідача повідомлення з вимогою негайно сплатити всю суму заборгованості за кредитним договором, включаючи прострочену, строкову, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення зобов'язань. Вказане повідомлення не було вручено адресату у зв'язку з закінченням терміну зберігання та було повернуто на адресу банку. Таким чином, відповідач на вимогу банку не відреагував, заборгованість залишилася непогашеною. Отже, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № CL 55137 від 14 липня 2008 року становить 29450,22 грн., з яких: 3324,45 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 5127,91 грн. - сума дострокового стягнення кредиту; 18497,78 грн. - відсотки; 2500,08 грн. - підвищені відсотки (а.с. 4 - 7). Представник ПАТ «Універсал Банк» у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Справу просив розглянути за його відсутності та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулася, заперечень проти позовних вимог з їх обґрунтуванням також до суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 14 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», було укладено кредитний договір № CL 55137, відповідно до якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредитні кошти у сумі та на умовах, визначених договором та додатками до нього (а.с. 18 - 26). Відповідно до додатку № 1 основна сума кредиту, яку позивач повинен був надати відповідачу становить 10000 грн. (а.с. 24). Згідно п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно в дату сплати щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування включно до такої дати відповідної суми коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до Графіка щомісячних платежів сума щомісячних платежів у період з 20 липня 2008 року по 20 травня 2012 року (включно) становить 386,66 грн., а в дату щомісячного платежу 20 червня 2012 року - 398,78 грн. (а.с. 25 - 26). За користування кредитом відповідач зобов'язувалася сплатити проценти у розмірі 36% річних, і підвищену ставку 108%. 19 травня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № CL 55137, якою сторони погодили, що строк користування кредитом за договором встановлюється до 20 червня 2018 року включно (а.с. 27 - 30). Відповідно до п. 2.1 позичальник зобов'язується в період з 20 травня 2009 року по 19 травня 2010 року включно сплачувати кредитору за користування кредитом проценти та підвищену процентну ставку у розмірі 36%. Позивач свої зобов'язання виконав. Факт надання грошових коштів підтверджується випискою про рух коштів по поточному рахунку відповідача за 14 липня 2008 року та меморіальним ордером від 14 липня 2008 року (а.с. 16 - 17). Відповідно до умов кредитного договору у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов'язання позичальника за договору, кредитор має право стягнути з позичальника пеню, а позичальник при цьому зобов'язаний сплатити таку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день простроченого виконання зобов'язання відповідно до вимог чинного законодавства України. Підписуючи кредитний договір № CL 55137, сторони погодили, що кредитор має право вимагати від позичальника достроково погасити кредит до настання остаточного строку погашення, а позичальник зобов'язується на письмову вимогу кредитора достроково погасити кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти та інші платежі не пізніше 30 днів з дня одержання такої вимоги кредитора. Підставою для дострокового погашення кредиту визнається затримка сплати частин кредиту або процентів; несплата більш ніж одного щомісячного платежу тощо. Відповідач систематично порушував свої зобов'язання щодо терміну оплати щомісячних платежів, через що неодноразово утворювалася прострочена заборгованість. 03 липня 2013 року позивач направив на адресу реєстрації відповідача повідомлення з вимогою негайно сплатити всю суму заборгованості за кредитним договором, включаючи прострочену, строкову, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення зобов'язань (а.с. 12). Вказане повідомлення не було вручено адресату у зв'язку з закінченням терміну зберігання та було повернуто на адресу банку (а.с. 12 зворот). Таким чином, відповідач на вимогу банку не відреагував, заборгованість залишилася непогашеною. Отже, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № CL 55137 від 14 липня 2008 року становить 29450,22 грн., з яких: 3324,45 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 5127,91 грн. - сума дострокового стягнення кредиту; 18497,78 грн. - відсотки; 2500,08 грн. - підвищені відсотки (а.с. 15). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористалась, про день, час та місце розгляду якої була повідомлена належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надала, також не надала жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 29450,22 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи підписання 19 травня 2009 року між позивачем та відповідачем Додаткової угоди до кредитного договору № CL 55137, згідно якої, зокрема сторони погодили, що строк користування кредитом за договором встановлюється до 20 червня 2018 року включно, що підтверджує факт визнання боржником грошових зобов'язань, та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір визнаний недійсним не був, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України). Таким чином, оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № CL 55137 від 14 липня 2008 року, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 29450,22 грн., з яких: 3324,45 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 5127,91 грн. - сума дострокового стягнення кредиту; 18497,78 грн. - відсотки; 2500,08 грн. - підвищені відсотки. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням №1780/14 від 21 березня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved