Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

мотивований позов тим, що 14.03.2013 року [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» уклали кредитний договір № F2.200.70988, відповідно до якого йому був наданий кредит на поточні потреби в сумі 19725 грн. на 30 місяців зі сплатою 23,5% річних, а також зі сплатою щомісячної плати за кредитне обслуговування в розмірі 3,3500% від початкової суми кредиту. Кредитні зобов`язання він виконував вчасно і сплачував щомісяця по 1535,47 грн. згідно графіка. Загалом за 8 місяців сплатив 12 332 грн., проте, на усну вимогу банк провів перерахунок і повідомив, що залишилось сплатити ще 19 725 грн., посилаючись на п. 3.2.2. договору. Вважає, що договір є несправедливий і складений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», тому повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 18 Закону. Так, зокрема, банк наділений правом змінювати умови договору в сторону обтяження позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано. Цим порушується принцип рівності. Несправедливими є умови щодо сплати споживачем непропорційно великої суми, більше 60%. Спірний договір також не містить умов або правил відповідальності банку і через це договір в цілому суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Просив позов задоволити і застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов і пояснила, що за умовами кредитного договору позивач повинен сплачувати 1536,47 грн. щомісяця протягом 30 місяців. Тобто, загальна сума, що підлягала сплаті за 30 місяців - 44733,19 грн. Якщо суму поділити на розмір %, то виходить так, що [PERSON] повинен був сплачувати 52% річних. Таким чином, в договорі містяться приховані відсотки. Щомісячна сплата комісії в договорі не передбачена, лише одноразова в розмірі 1% від суми кредиту, тому сума, що вказана в графіку, не повинна сплачуватись. За таких обставин договір повинен бути визнаний недійсним в цілому із застосуванням наслідків недійсності. Позивач [PERSON] підтримав позов і пояснив, що кредит він взяв для лікування дружини. Він сумлінно сплачує щомісячну плату, але не згоден з тим, що нараховується комісія, оскільки в договорі про неї нічого не вказано. Представник відповідача Салабай Р.І. в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача і його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 14.03.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № F21.200.70388, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти на поточні потреби в сумі 19725 грн., включаючи витрати на страховий платіж, і зобов`язався повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами цього договору та додатком № 1 від 14.03.2013 року до договору, який становить його невід`ємну частину. Кредит наданий строком на 30 місяців. Відповідно до п. 1.4 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 23,5% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. 1.5 договору за обслуговування кредиту позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,35% від початкової суми кредиту. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 30 щомісячних внесках включно до 14 числа кожного місяця згідно додатку № 1 до договору. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів». Підставою позову про визнання недійсним договору позивач визначив ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України і ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі умови: відносно безпідставного нарахування комісії, яка вдвічі перевищує відсотки за користування кредитом; відповідно до п.п. 4.2.7, 4.2.7.2, 4.2.7.3 банк має право змінювати умови договору в сторону обтяження позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано і цим порушується принцип рівності сторін. Несправедливість умов полягає і в тому, що якби застосувати всі санкції, передбачені договором одночасно, позивач мав би сплатити більше 60 % процентів. Також спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Проте, дослідивши зміст кредитного договору, судом не встановлено, що він суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містить умов, визначених в ч. 2, 3 ст. 18 Закону. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013 року № 6-40цс13, для кваліфікації умов договору несправедливими відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. За змістом ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Так, відповідно до графіку щомісячних внесків (а.с. 11), позивач повинен сплачувати суму в розмірі 1536,47 грн., яка складається із тіла кредиту, процентів і комісії. Відповідно до п. 2.1 договору позичальник повертає кредит разом з процентами (23,5% річних від залишкової суми) і платою за кредитне обслуговування (3,35% від початкової суми кредиту щомісяця). Зокрема, за п. 1.5 договору [PERSON] повинен сплатити за 30 місяців кредитне обслуговування в сумі 19 823,40 грн. (із розрахунку 3,35% від 19725 грн. помножити на 30 місяців = 19823,40 грн.). Дана сума визначена в графіку під назвою «комісія». Інших платежів (комісії) позивачу не нараховано, і, відповідно до графіку, він їх не сплачує, тому твердження позивача, що в договорі містяться приховані відсотки, є безпідставним. Доводи про не справедливість умов договору (згідно п.п. 4.2.7, 4.2.7.2, 4.2.7.3 банк має право змінювати умови договору в сторону обтяження позичальника, в той час як позичальнику такого права не надано і цим порушується принцип рівності сторін) також не знайшли свого підтвердження. Зокрема, в п. 1.6 договору визначено, що ставки процентів, передбачені договором, є стабільними і не можуть змінюватись банком без попереднього повідомлення та погодження позивальника. Плати за кредитне обслуговування, передбачені цим договором, є стабільними і не можуть змінюватись. В п. п. 4.2.7.2 лише визначено право банку ініціювати зміну розміру процентної ставки в сторону збільшення та отримання погодження позичальника (п. 4.2.7.3). Те, що спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, також не є підставою для визнання недійсним договору, оскільки відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Слід також зазначити, що при підписанні договору позичальник [PERSON] в п. 6.1 заявив, що вся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банк), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений; він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу договору з додатком до нього (№ 1- «Графік щомісячних внесків») йому вручено банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, підстав для визнання умов договору такими, що порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, немає. [PERSON] був ознайомлений із умовами договору і графіком погашення платежів, і на момент підписання договору такі умови відповідали його інтересам.

Outcome: dismissed