Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку з навчанням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона,[PERSON] , з [PERSON] (далі - Відповідач) перебувала у зареєстрованому шлюбі до 07.06.2002 року. Від шлюбних стосунків сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. [PERSON] , з 01.09.2018 року був зарахований на навчання у Львівський медичний університет ім. Данила Галицького, де навчається на стаціонарному відділені на даний час. До цього часу дитина навчалась у ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» з 01.09.2016 року по 02.02.2018 року на денній формі навчання за рахунок державного бюджету, однак у зв`язку із сімейними обставинами вимушений бути переїхати до місця мешкання матері. Оскільки син навчався у Дніпровській медичній академії на бюджетній формі навчання, тобто держава йому платила стипендію, а він, провчившись півтора року, покинув академію, тому згідно діючого закону зобов`язаний повернути отримані від держави кошти. Так, згідно розрахунку коштів, що підлягають відшкодуванню до державного бюджету, згідно постанови КМУ від 26.08.2015 року за № 658, студентом [PERSON] , витрачених на оплату послуг з його підтримки, який навчався за державним замовленням у Дніпровській медичній академії зобов`язаний повернути отримані кошти (стипендію) за період навчання за рахунок коштів державного бюджету з 01.09.2016 року до 02.02.2018 року у сумі 23 687 грн. 28 коп. Оскільки син на даний час являється студентом, і не має заробітку, щоб самому сплатити вищевказану суму, то позивач вважає, що це повинні зробити батьки. Отже, позивач зазначає, що нею було сплачено суму у розмірі 23 687 (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 28 коп., але вона вважає, що ці витрати батьки повинні нести порівну, тобто по 11 843 (одинадцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 64 коп. з кожного. Оскільки у вихованні та матеріальному забезпечені такої дитини сина- [PERSON] , відповідач участі зараз не приймає, однак дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, тому позивач вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно на утриманні такої дитини. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] , користь аліменти у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до закінчення навчання чи досягнення сином двадцятитрьохрічного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, а також, стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати за оплату навчання сина [PERSON] , [INFO] , уДніпровській медичній академії у розмірі 1/2 частини витрат на навчання, тобто 11 843 (одинадцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 64 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 07.06.2002 року (а.с.6). Від сумісного подружнього життя мають двох синів, повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.11.1999 року (а.с.3) та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.05.2001 року (а.с.10), які проживають з позивачем, і знаходяться на її утриманні. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, однак, він навчається у Львівському медичному університеті ім. Данила Галицького, є студентом І курсу з 01.09.2018 року медичного факультету № 2 денної форми навчання, термін його навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2024 року, що підтверджується довідкою університету (а.с.7) і потребує матеріальної допомоги. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , навчався у ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» з 01.09.2016 року по 02.02.2018 року на денній формі навчання за рахунок державного бюджету. Згідно договору про реструктуризацію з відшкодування коштів державного бюджету витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, укладеного між ректором університету та [PERSON] , заборгованість становить 23 687 грн. 28коп. (а.с.9). Матеріалами справи також підтверджено, що на час подачі позову до суду позивач сплатила заборгованість згідно вищевказаного договору про реструктуризацію у розмірі 23 687 грн. 28коп., що підтверджується квитанціями (а.с.43-44). Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України. Згідно ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України, якщо дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вона продовжує навчатися і що батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення статті 200 СК України, відповідно до яких суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відтак, суд доходить висновку про необхідність стягнення із Відповідача аліментів на утримання його повнолітнього сина, починаючи з 14 червня 2019 року і до закінчення сином навчання у вищому навчальному закладі - 30 червня 2024 року, чи до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, оскільки Відповідач, будучи, батьком дитини, зобов`язаний його матеріально утримувати. Такий висновок суду ґрунтується також на нормах ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку) відповідно до яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи саме розмір аліментів суд виходив з наступного. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини; виходячи з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 14 червня 2019 року, до закінчення навчання - 30.06.2024 року, або до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, відповідно до ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів; в зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, передбачений ст. 199 СК України. Так, вказаною статтею визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд зазначає, що правовим висновком, викладеному у постанові Верховного суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, Верховний суд України прийшов до висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. З огляду на наведене, та враховуючи, що витрати на навчання не відносяться до додаткових і охоплюються загальними потребами, на забезпечення яких з відповідача судом вирішено стягувати аліменти на утримання позивача, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування, суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги, суд виходив з наступного. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1- ч. 4 вказаної статті: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір-доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано лише копію квитанції від 27.05.2019 року за № 35, де вказано суму гонорару у розмірі 1 500 грн. 00 коп. Жодних інших доказів (копії ордеру, витягу з договору про надання професійної правничої допомоги чи акту виконаних робіт) суду не надано, що вказує на відсутність підстав для задоволення даної вимоги у зв`язку з її недоведеністю. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial