Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У липні 2015 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договору дарування 30/100 частин квартири [ADDRESS] , укладеного 09.01.2015 між дарувальником [PERSON] (далі - [PERSON] ) та обдаровуваними [PERSON] і [PERSON] (далі - [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) та заповіту, складеного 19.11.2014 [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] . На обґрунтування позову послалася на те, що її батько [PERSON] , який помер [INFO] , протягом багатьох років зловживав спиртними напоями, у жовтні 2014 р. у нього було виявлено рак легень, останній місяць свого життя він перебував у хоспісі і з сусідом по будинку [PERSON] близько не спілкувався, [PERSON] їй взагалі не відома, а відтак в момент вчинення оспорюваних правочинів на користь фактично сторонніх осіб батько не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на такі обставини. [PERSON] був інвалідом, пересувався на костилях і потребував сторонньої допомоги, проте такої допомоги від колишньої дружини та дочки не отримував. Навпаки, родичі не надавали йому доступу до приміщень загального користування у квартирі, чинили інші перешкоди і навіть погрожували. Коли [PERSON] захворів на онкологічне захворювання, родичі не турбувались про нього, а дочка взагалі жодного разу не навідалась до нього в лікарню. За таких обставин догляд за хворим йому прийшлося взяти на себе. Удвох з [PERSON] вони відвідували [PERSON] щодня, купляли йому все необхідне, приносили їжу, надавали догляд та необхідну допомогу. Він також найняв для хворого двох доглядальниць і сплачував за нього усі комунальні послуги. Саме тому із вдячності [PERSON] висловив бажання подарувати належну йому частину квартири відповідачам і склав заповіт на їх користь. На момент вчинення оспорюваних правочинів [PERSON] не приймав препаратів, які б могли порушити його психічний стан і повністю усвідомлював свої дії. Похованням [PERSON] також займались відповідачі, а колишня дружина, її син та дочка померлого навіть не вийшли з ним попрощатись, колишня дружина взагалі не дозволила занести гроб з тілом у квартиру і чинила перешкоди проведенню ритуальних дій біля під`їзду. Відповідач [PERSON] повідомлялась про розгляд справи у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання, проте в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не надала. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Тетяна Валеріївна надала письмові пояснення на позов та просила розглянути справу за її відсутності. Пояснила, що 19.11.2014 у лікарні за адресою: м. Київ, вул. Краківська, буд. 13 , нею було посвідчено заповіт [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] . На час посвідчення заповіту у нею не було підстав вважати заповідача недієздатним, оскільки він керував своїми діями та усвідомлював їх значення. Заповідач пояснив їй, що він дійсно проходить обстеження в лікарні, проте лікування йому ще не призначене і жодних препаратів він не приймає. 09.01.2015 нею також було посвідчено договір дарування частини квартири від імені [PERSON] ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. 17.08.2015 суд (під головуванням судді Шклянки М.П.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 22.09.2015 (т. 1 а.с. 24). 22.09.2015 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, клопотання про виклик свідків та письмові заперечення на позов, (т. 1 а.с. 29, 30-31, 32-35). 22.09.2015 суд залучив [PERSON] до участі у справі як співвідповідача, задовольнив клопотання про витребування письмових доказів на відклав розгляд справи на 20.10.2015 (т. 1 а.с. 65-66). 12.10.2015 від третьої особи надійшли письмові пояснення на позов (т. 1 а.с. 78). 20.10.2015 суд постановив ухвалу про витребування доказів та відклав розгляд справи на 16.11.2015 (Т. 1 а.с. 80-81, 82). 16.11.2015 суд відклав розгляд справи на 09.12.2015 (т. 1 а.с. 113). 09.12.2015 суд направив повторні запити про надання доказів та відклав розгляд справи на 25.01.2016 (т. 1 а.с. 123-124, 126, 127). 25.01.2016 представник позивача подала заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 131). 25.01.2016 суд постановив ухвалу про забезпечення позову та відклав розгляд справи на 17.02.2016 (т. 1 а.с. 132, 133). 17.02.2016 суд відклав розгляд справи на 14.03.2016 (т. 1 а.с. 140). 14.03.2016 представник позивача подала клопотання про призначення посмертної комплексної судово-медичної та психолого-психіатричної експертизи та про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 145, 146-147). 14.03.2016 суд відклав розгляд справи на 06.04.2016 (т. 1 а.с. 148). 06.04.2016 у зв`язку з хворобою судді розгляд справи перенесено на 28.04.2016 (т. 1 а.с. 151). 28.04.2016 суд постановив ухвалу про призначення психіатричної експертизи та зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 156, 157-158). 30.11.2016 суд постановив ухвалу про відновлення провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 05.12.2016 (т. 1 а.с. 177). 05.12.2016 суд постановив ухвали про виправлення описки в ухвалі про призначення експертизи та про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 180-181, 182). 04.09.2017 суд постановив ухвалу про відновлення провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 09.10.2017 (т. 1 а.с. 197). 09.10.2017 представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 204). 09.10.2017 суд відклав розгляд справи на 27.11.2017 (т. 1 а.с. 205). 27.11.2017 представник позивача подала клопотання про призначення повторної медико-психіатричної експертизи (т. 1 а.с 213-215). 27.11.2017 суд постановив ухвалу про призначення повторної посмертної медико-психіатричної експертизи та зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 216-217, 218-219). 27.03.2018 суд призначив судове засідання у справі на 08.05.2018. 07.05.2018 представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 242а). 08.05.2018 суд постановив ухвалу (протокольну) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відклав підготовче засідання на 06.06.2018 та направив запит про надання медичної документації померлого (т. 1 а.с. 243-244, 245). 06.06.2018 представник позивача подала клопотання про витребування доказів та проведення комісійної посмертної судово-медичної експертизи (т. 2 а.с. 5-6). 06.06.2018 суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, клопотання сторін про допит свідків, визнав клопотання про призначення експертизи передчасним, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.07.2018 (т. 2 а.с. 7-8). 09.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду на 28.11.2018 (т. 2 а.с. 32, 45). 27.11.2018 представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи та про залучення [PERSON] до участі у справі в якості співвідповідача (т. 2 а.с. 59, 60-61). 28.11.2018 суд відклав розгляд справи на 06.03.2019 (т. 2 а.с. 64-65). 06.03.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача, заслухав промови сторін та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.05.2019 (т. 2 а.с 81-82). 28.05.2019 суд допитав свідків та оголосив перерву в судовому засіданні до 11.07.2019 (т. 2 а.с 89-90). 11.07.2019 у зв`язку з неявкою сторони позивача суд продовжив перерву до 24.09.2019 (т. 2 а.с 94). 24.09.2019 суд допитав свідків та оголосив перерву в судовому засіданні до 10.10.2019 (т. 2 а.с 107-108). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. 19.11.2014 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, в тому числі належну йому частину квартири [ADDRESS] , заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 87а). Заповіт був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3642. Цієї ж дати [PERSON] видав довіреність, згідно якої уповноважив [PERSON] розпоряджатися належною йому часткою квартири, яка було нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3643 (т. 2 а.с. 39-43). 09.01.2015 між дарувальником [PERSON] в особі його представника [PERSON] та обдаровуваними [PERSON] і [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, відповідно до умов якого дарувальник подарував обдаровуваним, а обдаровувані прийняли в дар, по 15/100 частин квартири [ADDRESS] кожний. (т. 1 а.с. 86-87). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 9). Єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом є його дочка [PERSON] , яка вважає заповіт та договір дарування недійсними посилаючись на те, що внаслідок онкологічної патології та прийому медичних препаратів батько не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Даючи оцінку доводам позову про недійсність правочинів суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які встановлюють умови чинності правочинів і підстави визнання правочину недійсним. Так, у частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За змістом цього принципу учасники цивільних відносин самостійно приймають рішення щодо встановлення договірних відносин та їх умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо. Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку. За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 225 цього Кодексу передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Судом встановлено, що у жовтні 2014 р. у [PERSON] було діагностовано рак правої легені, у зв`язку з чим він проходив лікування в Київській міській клінічній лікарні № 1. 30.10.2014 [PERSON] було переведено до відділення паліативної допомоги (хоспіс) Київської міської клінічної лікарні № 2, де він і помер. Згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого № 3931 на день складення оспорюваного заповіту (19.11.2014) стан [PERSON] був середньої важкості, він скаржився на запаморочення, швидку втомлюваність, неможливість самостійно пересуватися у просторі. Водночас лікар відмітив, що свідомість хворого не порушена, орієнтований він вірно, будь-яких психічних чи поведінкових розладів у нього не виявлено. Судом встановлено, що на обліку у психіатра [PERSON] не перебував, під час перебування на стаціонарному лікуванні лікар-психіатр його не обстежував. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 123 від 01.03.2017 [PERSON] в момент складання заповіту виявляв ознаки астенічного синдрому, соматогенно обумовленого, проте за своїм психічним станом він міг правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними (т. 1 а.с. 192-196). Що стосується договору дарування частини квартири, то комісія експертів дійшла висновку, що на дату його укладення [PERSON] перебував у стані порушеної свідомості (сопор) і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. За формою та змістом висновок експерта відповідає вимогам статті 147 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18.03.2004, чинного на час складення висновку), чогось очевидно необґрунтованого чи такого, що суперечить іншим матеріалам справи, вказаний висновок не містить, він складений комісією експертів-психіатрів зі значним стажем роботи по спеціальності (27, 19 і 5 років, відповідно), які при проведенні експертизи дослідили усю витребувану судом медичну документацію [PERSON] , у зв`язку з чим суд визнає його належним, допустимим і об`єктивним доказом та покладає в обґрунтування свого рішення. Допитані на прохання позивача як свідки її мати [PERSON] , тітка [PERSON] та сусідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що останнім часом [PERSON] часто вживав спиртні напої, однак вказана обставина висновок експертів не спростовує і не вказує на те, що спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Жодних фактів та даних, які б свідчили про наявність у [PERSON] психічного розладу чи неадекватної поведінки, свідки позивача не навели. За клопотанням відповідача були допитані його і [PERSON] спільний знайомий [PERSON] та його колишній колега [PERSON] , які спростували факт зловживання [PERSON] спиртними напоями та підтвердили факт його тривалих дружніх стосунків з [PERSON] . З показань [PERSON] та [PERSON] вбачається, що під час хвороби [PERSON] вони неодноразово відвідували його в лікарнях і особисто з ним спілкувалися, при цьому останній був у повній свідомості і поводився цілком розумно. Відповідно до пояснень свідків необхідний догляд [PERSON] забезпечував [PERSON] , а колишню дружину та дочку вони жодного разу в лікарнях не бачили, з тілом померлого вони не прощались і на похоронах не були. [PERSON] також пояснив, що в особистих бесідах з ним [PERSON] повідомляв про погані стосунки з колишньою дружиною. Зі змісту позову про зміну договору найму житлового приміщення, який позивач та її мати заявляли до [PERSON] у вересні 1999 р., та відповідного рішення суду (т. 1 а.с. 44, 45-48) вбачається, що вже на той час у між [PERSON] з одного боку та колишньою дружиною і дочкою - з іншого, існували неприязні відносини та спір щодо порядку користування квартирою. Вказану обставину визнала і [PERSON] , яка до того ж пояснила, що через особисту образу дочка з батьком останні два роки взагалі не спілкувалась, під час хвороби його не відвідувала і жодної допомоги не надавала. Доводи відповідача [PERSON] про дружні стосунки зі спадкодавцем та надання під час його хвороби необхідного догляду, матеріальної та моральної підтримки підтверджуються також наданими відповідачем заявами доглядальниць [PERSON] та [PERSON] , оплаченими рахунками на сплату житлово-комунальних послуг за належну спадкодавцю частину квартири та документами на його поховання (т. 1 а.с. 41-43, 53, 54, 56-59). Позивачем не оспорює, що під час його хвороби [PERSON] саме [PERSON] ніс усі витрати, пов`язані з його утриманням, доглядом, лікуванням та похованням. Обставин, які б свідчили, що у [PERSON] були наміри залишити майно дочці, судом не встановлено. З урахуванням викладеного вимоги [PERSON] про недійсність заповіту з наведених у позові підстав суд вважає необґрунтованим і недоведеними та відмовляє у їх задоволенні. Незважаючи на те, що за висновком судово-психіатричного експерта станом на 09.01.2015 [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, вказана обставина не є підставою для визнання недійснимдоговору дарування частини квартири. Так, судом встановлено, що договір дарування від імені [PERSON] було укладено його представником, який діяв на підставі довіреності, нотаріально посвідченої в ту ж дату, що і заповіт. За приписом частини статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 3 даної норми передбачає, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Відтак довіреність підтверджує укладення договору доручення, який є одностороннім правочином, а відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Отже зважаючи на те, що на момент видачі довіреності [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, на дату укладення від його імені договору дарування він був живий і видана ним на ім`я [PERSON] довіреність не скасовувалась, підстави для визнання недійсним договору дарування також відсутні. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed