Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Керівник Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про витребування з незаконного володіння земельної ділянки площею 0,15 га. (кадастровий номер: 6322083001:00:000:2462), що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати поважною причину пропуску на звернення до суду та поновити його. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що Дергачівською місцевою прокуратурою, на виконання доручення прокуратури Харківської області, вивчено питання реального виконання рішення суду, постановлених за позовами органів прокуратури. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, дії компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Встановлено, що Черкасько-Лозівською сільською радою Харківської області 04.06.2010 на LVII сесії V скликання питання про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га (кадастровий номер: 6322083001:00:000:2462) не розглядалося та не вирішувалося, відповідно рішення сільською радою не приймалося. Однак, на виконання вказаного рішення, [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ №181428 від 03.08.2010 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011069300248. Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6322083001:00:000:2462). З метою захисту інтересів держави, прокуратурою Дергачівського району Харківської області до Дергачівського районного суду подано позовну заяву в інтересах держави до [PERSON] про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2011 у справі №2010/2-1850/11, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено повністю та визнано недійсним державний акт серія ЯЛ №181428 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] . Разом із цим, прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинила тяжкі наслідки інтересам держави, за ознаками складу злочину, передбаченого ч..2 ст. 366 КК України. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.06.2013 голову сільської ради [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.06.2014, задоволено апеляційну скаргу засудженого [PERSON] , вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.06.2013, відносно [PERSON] в частині засудження по ч.3 ст. 365 КК України відмінено у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину та справу в цій частині припинено. Згідно з вимогами п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014, звільнено [PERSON] від відбуття призначеного йому даним вироком за ч.2 ст. 366 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Крім того, відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з висновком спеціаліста ПП «Перспектива-Земля», вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 101 217,00 ( сто одна тисяча двісті сімнадцять) гривень. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 3 ст. 152 ЗК України також визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших +передбачених законом, способів. Оскарженим державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України, відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Однак, під час виконання рішення суду у справі №2010/2-1850/11 та відповідно до листа Відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06.11.2018 №10-20-0.23,18-1361/109-18, встановлено, що у подальшому на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3779, посвідченого 05.08.2010 приватним нотаріусом Кошель Т.В., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Крім цього, відповідно до інформації Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27.12.2018 №10-20-0.23,18.1509/109-18 встановлено, що відомості про право власності на земельну ділянку за [PERSON] внесено до Національної кадастрової системи, а відповідно і до Публічної кадастрової карти 11.12.2015. Факт незаконності набуття відповідачами права власності на земельні ділянки виключає саму можливість відчуження права власності на ці землі іншій особі на законних підставах. Наявність державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, виданого__всупереч встановленому законом порядку, а також подальше відчуження вказаної земельної ділянки порушує інтереси держави, як власника щодо реалізації передбаченого ч.І ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і підставою для втручання органів прокуратури. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки спрямований на _протиправне відчуження об`єкта права власності українського народу - земель, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним. З огляду на положення ст. 216 ЦК України вказаний правочин не створив юридичних наслідків. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною. При встановленні недійсності таких правочинів, відповідно до ч.І ст.216 Цивільного кодексу України, сторони зобов`язані повернути одна одній все, що вони одержали на виконання таких правочинів. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч.І ст. 388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч.І ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам законодавства, незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику. У зв`язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] , як у добросовісного набувача. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Разом із цим, оскільки відомості про право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] внесено до Національної кадастрові системи, а відповідно і до Публічної кадастрової карти 11.12.2015, про що стало відомо лише 27.12.2018, та Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) не є держателем вказаних реєстрів, то строк пропущено з поважних причин. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула без відповідної правової підстави з власності держави, тому вказана ділянка повинна бути повернута за вимогою власника. Так, рішенням Малоданилівської селищної ради І сесії VII скликання №8 від 15.11.2017 на виконання ст.ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процедуру реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Згідно з п.2 вищевказаного рішення Малоданилівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до ч.І ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради, затвердженого рішенням Малоданилівської селищної ради II сесії V скликання №5 від 01.12.2017, остання є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Малоданилівську селищну об`єднану територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Також, відповідно до ч.4 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради, остання є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел. Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селище Лісне та здійснює від її імені та в інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначеі Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування України» та іншими законами. Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчужень земельної ділянки, Малоданилівською селищною радою (об`єднаною територіальною громадою), заходи, спрямовані на повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави, не вжито, що свідчить про бездіяльність. Наведене є підставою для звернення прокурора до суду з позовом інтересах держави. 24\~червня 2019\~року представником\~відповідача [PERSON] -\~адвокатом Діденко\~А.О.\~було надано\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому \~просив застосувати\~строк позовної\~давностіта відмовити у задоволенні позову керівнику Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області до [PERSON] про витребування земельної ділянки, посилаючись на те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Тобто прокурором не обґрунтовано належним чином та не надано доказів, які могли б свідчити про нездійснення або неналежне здійснення відповідних повноважень Малоданшівською селищною радою. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що судове рішення від 07.09.2011 у справі №2010/2-1850/11 про витребування земельної ділянки у попереднього набувача - [PERSON] було винесене Дергачівським районним судом Харківської області без залучення в якості третьої особи [PERSON] . При цьому станом на дату прийняття цього судового рішення [PERSON] вже була законним власником, договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально та зареєстровано в державному реєстрі правочинів ще 5 серпня 2010 року. З огляду на безпосередню участь Дергачівської районної прокуратури у справі №2010/2-1850/11, прокурор ще до звернення з позовом до суду мав дізнатись про факт відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] за допомогою запиту до державного реєстру правочинів. У підрозділі «Земельні ділянки» державного реєстру правочинів згідно п. 3.4. Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів від 18.08.2004 зберігається, зокрема, інформація про кадастровий номер земельної ділянки. Як слідує з відповіді Дергачівського відділу ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 27.12.2018 №10-20-0.23,18-1509/109-18 інформація про земельну ділянку, кадастровий номер: 6322083001:00:000:2462, була оприлюднена на публічній кадастровій карті ще 11.12.2015, тобто більш ніж за три роки до подання прокурором позову до [PERSON] . Наведені обставини переконливо свідчать про сплив строку позовної давності щодо заявленої прокурором вимоги про витребування земельної ділянки. Як слідує з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №907/50/16 (постанова від 20.11.2018), за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача у відповідності до статей 387, 388 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися положення статті 267 Цивільного кодексу України, згідно якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Як вбачається з позову позивач не довів той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Тому, стверджувати, що органам прокуратури про вибуття земельної ділянки стало відомо лише у 2018 році, не відповідає дійсності. 12 березня 2019 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09 годин 00 хвилин 12 квітня 2019 року. 16 березня 2020 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . 23 листопада 2020 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 10 годин 00 хвилин 14 грудня 2020 року. Прокурор Хмельницький І.В. в судовому засіданні позов підтримав, просив визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Васильєв Є.О. в судовому засіданні, позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його не обґрунтованість. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, про що є повідомлення, причини неявку суду не повідомила. Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10-20-0.23,18-1361/109-18 від 06.11.2018, земельна ділянка площею 0,15 га. з кадастровим номером 6322083001:00:000:2462, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, згідно з державним актом серії ЯЛ № 181428, зареєстрованим 03.08.2010 за № 011069300248, належала [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу право власності на вказану ділянку за № 6322083001000002462301 від 06.12.2011 перереєстровано на ім`я [PERSON] . Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 10-20-0.23,18-1509/109-18 від 27.12.2018, Державний акт серії ЯЛ № 181428 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:2462, зареєстрований 03.08.2010. Датою внесення вказаної земельної ділянки до Національної кадастрової системи, а відповідно і до Публічної кадастрової карти, є 11 грудня 2015 року. Відповідно до положень\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). На підставі положень частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб`єктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Разом із тим, згідно із частинами третьою та четвертою\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив про застосування спливу строків позовної давності. Частиною другою\~статті 2 ЦК України\~передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями\~167,\~170\~\~цього\~Кодексу\~набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За змістом частини першої та другої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частинами третьою, четвертою та п`ятою\~статті 56 ЦПК України\~передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених\~статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-2070цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 та від 19 квітня 2017 року у справі №6-2376цс16, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень у порядку глави\~3\~розділу\~V ЦПК України, в редакції на момент їх винесення. Прокурор звернувся з даним позовом в інтересах Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області та у позовній заяві зазначив, що «не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження земельної ділянки, Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, заходи, спрямовані на повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави, не вжито, що свідчить про їх бездіяльність». Додатково слід звернути увагу на наведене у позовній заяві посилання прокурора накримінальну справу за фактом службового підроблення, ч.2 ст. 366 КК України, що була порушена прокурором Дергачівського району ще 22.06.2009. За умови наявності такої кримінальної справи станом на дату розгляду Дергачівським районним судом цивільної- справи №2010/2-1850/11відповідний прокурор мав всі процесуальні підстави для попереднього витребування у відповідача - [PERSON] доказу у такій кримінальній справі - оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №181428 від 03.08.2010, що був виданий за підписом голови Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області П.П. Шабалтаса. Таким чином при зверненні до суду з позовом про витребування земельної ділянки у [PERSON] прокурор, що представляв інтереси Черкасько-Лозівської сільської ради Харківської області, не скористався належним чином своїми процесуальними правами та обов`язками та не з`ясував дійсного власника спірної земельної ділянки, хоча об`єктивно мав таку можливість. В рішенні суду від 07.09.2011 у справі №2010/2-1850/11, так само як у позові Дергачівської місцевої прокуратури від 11.02.2019, відсутні будь-які відомості про вжиття органами прокуратури процесуальних заходів, спрямованих на допит (опитування) попереднього власника земельної ділянки - [PERSON] під час розслідування Дергачівською районною прокуратурою кримінальної справи щодо П.П. Шабалтаса. Крім того, Дергачівська місцева прокуратура, так само як і Черкасько-Лозівська сільськарада Дергачівського району Харківської області, не проявили належної обачності та не вжили заходів, спрямованих на приведення до виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07.09.2011 у справі №2010/2-1850/11. З наданих матеріалів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером №6322083001:00:000:2462 була перереєстрована в управлінні Держкомзему у Дергачівському районі 06.12.2011, що було б неможливим у разі належного контролю за виконання судового рішення з боку Дергачівської районної прокуратури та Черкасько-Лозівської сільської ради в частині скасування державної реєстрації державного акту про право власності на земельну ділянку за попереднім власником. Більше того, з наявних матеріалів стає очевидно, що з моменту винесення рішення суду від 07.09.2011 у справі №2010/2-1850/11 й до листопада 2018 року органи прокуратури взагалі не цікавились долею земельної ділянки з кадастровим номером №6322083001:00:000:2462. Згідно відповіді Дергачівського відділу ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 27.12.2018 №10-20-0.23,18-1509/109-18 інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:2462, була оприлюднена на публічній кадастровій карті ще 11.12.2015, тобто більш ніж за три роки до подання прокурором позову до [PERSON] . Наведені обставини переконливо свідчать про сплив строку позовної давності щодо заявленої прокурором вимоги про витребування земельної ділянки. Як слідує з правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №907/50/16 (постанова від 20.11.2018), навіть за наявності правових підстав для витребування майна від добросовісного набувача у відповідності до статей 387, 388 Цивільного Кодексу України, мають застосовуватися положення статті 267 Цивільного Кодексу України, згідно якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Позивачем не доведено факту, того що, вони не знали про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулися за його захистом до суду у трирічний строк. Отже, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого, відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позивач мав право звернутися до суду, сплинув. За таких обставин, не дивлячись на те, що земельна ділянка була передана у приватну власність з порушенням вимог законодавства, усунути ці порушення шляхом витребування земельної\~ділянки у останнього власника неможливо у зв`язку із спливом позовної давності. Таким чином,\~аналізуючи вищевказане,\~беручи до\~уваги надані\~суду докази,\~ суд\~ дійшов висноску в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed