Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

ЛКП «Старий Сихів» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 3 468 грн. 89 коп. заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є мешканцем квартири [ADDRESS]. На оплату житлово-комунальних послуг, для її мешканців за вказаною адресою відкрито особовий рахунок. Будинок №24а по вул.Антонича в м.Львові знаходиться на їхньому обслуговуванні з обслуговування прибудинкової території. Між відповідачем та ЛКП мають місце договірні відносини, що породжують цивільні права і обовязки, на підставі приєднання відповідача до запропонованих позивачем умов надання житлово-комунальних послуг шляхом споживання відповідачем комунальних послуг. Позивач належно виконує свої зобовязання по наданню послуги з утримання будинку та прибудинкової території в будинку. Належність виконання позивачем своїх зобовязань з надання якісних та належних послуг, підтверджується відсутністю зі сторони відповідача належно підтверджених актів-претензій. Відповідач отримував послуги, тим самим визнаючи себе споживачем послуг, які надавались, із заявами про їх припинення не звертався. Всупереч обовязку проводити належну оплату комунальних послуг утримання будинку та прибудинкової території за затвердженими в установленому порядку тарифами, відповідач заборгував плату за спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з липня 2004 року по жовтень 2014 року в сумі 3 468 грн. 89 коп. На попередження про погашення боргу, відповідач не реагує, тому просить стягнути на його користь з відповідача утворену заборгованість. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Даючи пояснення зазначив, що період за який виникла заборгованість заявлена в межах строку позовної давності, враховуючи, що з 2004 року трирічний строк неодноразово переривався зверненням позивача з заявою про видачу судового наказу у 2011році по справі 2н-594/11 та 2014 році по справі 464/1287/14-ц, а також предявленням позову у 2007 році, який залишено без розгляду ухвалою від 20.01.2007 року. Строк позовної давності переривався також і частковим погашенням відповідачем заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу, зокрема у 2004р., 2005р., 2006р., 2014р. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, наполягав на застосуванні строку позовної давності, який пропущений позивачем без поважних причин. Зазначив, що позивач звернувся до суду в грудні 2015 року, в межах трирічного строку, з часу останнього переривання строку позовної давності, такий не переривався. Жодних дій спрямованих на погашення заборгованості протягом трирічного строку не вчиняв, проводив оплату поточнонарахованої плати за комунальні послуги, відтак боргу за послуги в межах трирічного строку немає. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстровані і проживають у [INFO], про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї і прописку від 09.12.2015р. №3499 виданої ЛКП «Старий Сихів». З відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території мешканця [INFO] станом на жовтень 2014 року становить 3468 грн. 89 коп. Покликаючись на роздруківку (а.с.1111-12, 9-10) заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території виникла у відповідача з липня 2004 року. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. На підставі п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані своєчасно вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку (п.17, 35 Правил), плата за комунальні послуги власниками квартир вноситься за затвердженням в установленому порядку тарифами (п.14 Правил). Згідно ст..256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст..257 ЦК України). Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частиною 2 ст.264 ЦК України, визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Постанова Верховного суду України від 21.01.2015 року у справі №6-214цс14 правова позиція передбачає, що: враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. З липня 2004 року (початок перебігу строку позовної давності) строк переривався - червень 2005 року, серпень 2006 року, листопад 2006 року, у звязку з вчиненням відповідачем дій спрямованих на визнання боргу. Наступне переривання строку мало місце в березні 2007 року при зверненні позивача до суду з позовом. З цього часу (березня 2007 року) строк позовної давності жодним чином не переривався, таким чином станови на квітень 2010 року, позивач пропустив строк на звернення до суду щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3250,34 грн. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Починаючи з травня 2010 року, строк позовної давності переривався в березні 2011 року зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Отже з квітня 2011 року слід рахувати строк звернення до суду позивача щодо порушеного його права. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату послуг від 08.12.2015 року, трирічний строк позовної давності визначений з квітня 2011 року по квітень 2014 року, не переривався. Зазначена у відомості сума в розмірі 259,08 грн. як оплата в квітні 2014 року за послуги, викликає у суду сумніви, оскільки відповідач ствердив що провів в квітні 2014 року оплату послуг в сумі визначеній в повідомленні на оплату житлово-комунальних послуг за березень 2014 року, а саме: 109,08 грн. за утримання будинку та прибудинкової території. Належна оплата послуги стверджується квитанцією №189 від 17.04.2014 року наданою банківською установою (а.с.43). Твердження представника позивача про те, що позивачем додатково внесена сума в 150 грн. в квітні 2014 року в рахунок заборгованості не підтверджено жодними обєктивними доказами, документ наданий суду (а.с.55) не підтверджує даний факт, оскільки незрозумілим є статус даного документу, для оцінки його відповідності та обєктивності. З квітня 2014 року по жовтень 2014 року нараховані платежі за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачем повністю оплачені. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторною у спорі, є підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав у заявлений період з липня 2004 року по жовтень 2014 року, підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі ст.ст.13,18 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , ст. 28,32 Закону України «Про місцеве самоврядування»та

Outcome: dismissed