Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Крижопільське РСТ звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати. Представник позивача свій позов обґрунтовував тим, що 01.03.2010 року між Крижопільським районним споживчим товариством та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди приміщення Продмагу [NUMBER] [ADDRESS] загальною площею 137 кв.м., який належить на праві власності позивачу. Відповідач зобов'язувалася сплачувати орендну плату щомісячно в сумі 300 грн. Вказаний договір пролонговано до 01.01.2015 року. 01.01.2015 року укладено новий договір оренди між сторонами на названий магазин терміном 1 рік, який діяв до 01.01.2016 року. Згідно договору відповідач зобов'язувалась сплачувати орендну плату щомісячно в сумі 400,0 грн., який поновлений 01.01.2016 р. до 01.01.2017 р. з місячною оплатою в сумі 450,0 грн. Відповідач недобросовісно відносився до виконання умов договору в частині сплати орендної плати і щороку допускала заборгованість, яка зростала. Із огляду на ситуацію, що склалася позивач 11.02.2016 року надіслав відповідачеві претензію про погашення боргу в сумі 5184,0 грн. Відповідач залишив претензію без реагування. При особистій зустрічі відповідач пообіцяла повернути борг в сумі 8828,0 грн. на протязі місяця, про що дала розписку 17.08.2016 року, але свого зобов'язання не виконала станом на 19.01.2017 року. Відповідач не виконала умов договору, а саме оплату орендної плати на протязі тривалого часу та даної розписки. Заборгованість по орендній платі на 01.01.2017 р. складає 10413,77 грн. 20 червня 2017 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог. Вказав, що в своєму позові до [PERSON] Крижопільське районне споживче товариство просило стягнути з відповідача орендну плату станом на 01.01.2017 р. в сумі 10413,77 грн. Відповідно до договору оренди позивач передав а відповідач прийняв в користування приміщення Продмагу [NUMBER] в [ADDRESS] загальною площею 137 кв.м., орендна плата становить 450 грн. Враховуючи, що заборгованість з орендної плати визначалась позивачем станом на 01.01.2017 р., а станом на 15.06.2017 р. відповідач продовжує користуватись орендованим майном, тому станом на 15.06.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати збільшилась та становить 13380,0 грн. Тому просив стягнути на користь Крижопільського районного споживчого товариства з [PERSON] 13380,0 грн. заборгованості зі сплати орендної плати та судові витрати. Представник позивача до суду подав заяву, в якій позов підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача наполягав на задоволенні своїх вимог і просив про постановлення заочного рішення. Дане клопотання представника позивача суд задовольнив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено, що 01.03.2010 року між Крижопільським районним споживчим товариством та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди приміщення Продмагу [NUMBER] [ADDRESS] загальною площею 137 кв.м., який належить на праві власності позивачу (а.с. 32-39). Відповідач зобов'язувалася сплачувати орендну плату щомісячно в сумі 300 грн. Вказаний договір пролонговано до 01.01.2015 року. 01.01.2015 року укладено новий договір оренди між сторонами на названий магазин терміном 1 рік, який діяв до 01.01.2016 року (а.с. 19-21). Згідно договору відповідач зобов'язувалась сплачувати орендну плату щомісячно в сумі 400,0 грн., який поновлений 01.01.2016 р. до 01.01.2017 р. з місячною оплатою в сумі 450,0 грн. Відповідач належно не виконувала договір оренди та вчасно не сплачувала орендну плату і щороку допускала заборгованість, яка зростала. 11.02.2016 року позивач надіслав відповідачеві претензію про погашення боргу в сумі 5184,0 грн. (а.с. 26, 27), однак відповідач залишив претензію без реагування. При зустрічі відповідач пообіцяла повернути борг в сумі 8828,0 грн. на протязі місяця, про що дала розписку 17.08.2016 року (а.с. 29), але свого зобов'язання не виконала. В своїй заяві про збільшення позовних вимог представник позивача просив суд стягнути з відповідача 13380,0 грн. заборгованості зі сплати орендної плати та судові витрати по оплаті судового збору, оскільки станом на 15.06.2017 р. відповідач продовжує користуватись орендованим майном, тому станом на 15.06.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати збільшилась та становить 13380,0 грн. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 3 ст. 285 ГК України, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного внесення орендної плати не виконала належним чином, внаслідок чого у неї станом на 15.06.2017 р. утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 13380,0 грн. Виходячи з того, що договір оренди магазину укладався позивачем з ФОП [PERSON], але даний час фізична особа припинила здійснювати підприємницьку діяльність, суд вважає, що це не припиняє її зобов'язання зі сплати орендної плати, які виникли у неї коли вона перебувала у статусі суб'єкта підприємницької діяльності. З аналізу положень ст.ст. 51, 52, 609 ЦК України вбачається, що однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. В ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є примусове виконання обов'язку в натурі. Оскільки, на час подання позовної заяви зобов'язання відповідачем перед позивачем виконано не було, тому наявні належні підстави для стягнення з неї заборгованості зі сплати орендної плати, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved