Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в рамках Генеральної кредитної угоди № К-Є 014/02-40/8 від 05.04.2006 року (далі - Генеральна угода) між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль» (правонаступником відповідно до Статуту є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № К-Є 014/02-40/8/1 (далі - Кредитний договір) від 05.04.2006 року. Відповідно до укладеного кредитного договору банк надав [PERSON] 50 000 (п'ятдесят тисяч) євро зі сплатою 14% річних, строком на 48 місяців та з погашенням відповідно до Графіка, що є невід'ємною частиною даного кредитного договору. Також, 05.04.2006 року між позивачем та ТОВ «МАГИСТРАЛЬ» було укладено Договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Далі позивач зазначає, що 22.12.2010 року було укладено Додаткову угоду № К-Є 014/02-40/8/1/1 (далі -Додаткова угода-1), відповідно до якої сторони домовились що з 22.12.2010 року фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості. Окрім цього, 08.09.2011 року було укладено ще одну Додаткову угоду № К-Є 014/02-40/8/1/2 (далі -Додаткова угода - 2), відповідно до якої сторони домовились, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов, передбачених додатковою угодою, без укладання будь - яких додаткових угод процентна ставка за користування кредитом збільшується на двісті базисних пунктів з дати, наступної за датою, коли кредитору стало відомо про таке невиконання або неналежне виконання. У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості позивач був вимушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] та ТОВ «МАГИСТРАЛЬ» про солідарне стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2013 року позовні вимоги банку були задоволені. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «МАГИСТРАЛЬ» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № К-Є 014/02-40/8/1 від 05.04.2006 року суму заборгованості у загальному розмірі 222 729 (двісті двадцять дві тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 2 227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн. 29 коп. Рішення суду набрало законної сили, однак виконано не було, у зв'язку з чим банк продовжує нараховувати позичальнику відсотки та пеню за порушення Графіку та сплату відсотків. Таким чином, з 27.11.2013 року по 11.01.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті відсотків складає 7 763, 4 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 263 722 (двісті шістдесят три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 69 коп., яку і просить стягнути Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» з [PERSON] та судовий збір по справі у розмірі 3 955 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 84 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. До початку розгляду справи по суті, представник позивача надіслав до суду уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом до розгляду (а.с. 58-61). Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.07.2018 року було визнано явку представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен\~Банк Аваль» для участі та дачі пояснень у судовому засіданні по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором обов'язковою. Представник заявлені позовні вимоги в їх уточненій редакції підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, надавши згоду на заочний розгляд даної цивільної справи (а.с. 80). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.56, 68, 75), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про відмову у задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що в рамках Генеральної кредитної угоди № К-Є 014/02-40/8 від 05.04.2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль» (правонаступником відповідно до Статуту є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № К-Є 014/02-40/8/1 від 05.04.2006 року, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] споживчий кредит у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) євро зі сплатою 14% річних, строком на 48 місяців та з погашенням відповідно до Графіка, що є невід'ємною частиною даного кредитного договору (а.с.14-23). Судом також встановлено, що 05.04.2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль» (правонаступником відповідно до Статуту є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ТОВ «МАГИСТРАЛЬ» було укладено Договір поруки № 014/02-40/676, згідно умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Судом встановлено, що 22.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № К-Є 014/02-40/8/1/1, відповідно до умов якої сторони домовились що з 22.12.2010 року фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому за згодою сторін відбувається зміна строку погашення заборгованості (а.с.24-30). Судом також встановлено, що 08.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено ще одну Додаткову угоду № К-Є014/02-40/8/1/2, відповідно до умов якої сторони домовились, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов, передбачених додатковою угодою, без укладання будь - яких додаткових угод процентна ставка за користування кредитом збільшується на двісті базисних пунктів з дати, наступної за датою, коли кредитору стало відомо про таке невиконання або неналежне виконання (а.с.31-33). Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2013 року по цивільній справі № 2/205/3132/2013 (205/6558/13-ц) за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен\~Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магистраль» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № К-Є 014/02-40/8/1 від 05.04.2006 року у розмірі 222 729 (двісті двадцять дві тисячі сімсот двадцять дев'ять) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 2 227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн. 29 коп. (а.с.39-41). Із матеріалів справи також вбачається, що вказане рішення набрало законної сили. Оскільки рішення суду [PERSON] виконано не було, позивач продовжує нараховувати відсотки за користуванням залишками неповернутих кредитних коштів та пеню за порушення умов вказаного кредитного договору. У зв'язку із чим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було нараховано відповідачеві за період з 27.11.2013 року по 11.01.2018 року заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 7 763, 4 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 263 722 (двісті шістдесят три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 69 коп. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем [PERSON], станом на день подання позовної заяви рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2013 року не виконано. Згідно п.6.6 кредитного договору кредитор має право вимагати достроково стягнути заборгованість по кредиту, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов даної генеральної угоди, якщо інше не передбачено відповідним договором, укладеним в її рамках. Таким чином, після стягнення в судовому порядку з відповідачів всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача [PERSON], відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору не передбачено. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов'язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно дост.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 та правовою позицією Верховного Суду, що наведена у постанові від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення за період з 27.11.2013 року по 11.01.2018 року заборгованості з відповідача [PERSON] перед позивачем по сплаті відсотків, яка складає 7 763, 4 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 263 722 (двісті шістдесят три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 69 коп., задоволенню не підлягають. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на Позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed