Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 16.10.2020 [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулась до суду із зустрічним позовом (в межах розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини) до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач), третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (далі Служба), про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 по 23.01.2018, однак фактично шлюбні відносини були припинені з початку 2016 року, оскільки відповідач не працював, поводив себе негативно, після завдання ним тілесних ушкоджень позивачу, остання остаточно пішла від відповідача та стала проживати з батьками, а незадовго до народження дитини сторони перестали спілкуватись взагалі. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . В день народження сина позивач повідомила про це родину [PERSON] , а самому батьку повідомити не змогла через відсутність з ним зв`язку. Народження сина [PERSON] проігнорував, з пологового будинку позивача разом з дитиною не забрав. Разом з дитиною позивач стала проживати з батьками, де проживає по теперішній час. Заперечуючи своє батьківство, відповідач подав до суду позов про оспорювання батьківства та не надавав згоду на реєстрацію народження дитини, через що народження [PERSON] було зареєстровано 17.08.2016 без згоди батька на підставі розпорядження Служби. Фактично, [PERSON] із народження самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, двічі звертався до суду із позовами про оспорювання батьківства, в межах яких були проведені експертизи, за висновками яких вірогідність батьківства [PERSON] становить 99,9%. Позивач ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з сином, навпаки зверталась до відповідача з проханням припини ігнорувати сина, просила разом відвідати психолога, однак від народження і по теперішній час [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, не бажає приймати участь у вихованні сина, не прагне побачень з ним, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не турбується про його здоров`я, не цікавиться його розвитком, не забезпечує дитину жодним чином, навіть не сплачує аліменти належним чином. Святослав не знає батька, не відчуває до біологічного батька ніяких почуттів і не може їх відчувати тому що він його не знає і майже ніколи його не бачив виключно з вини батька, який повністю ігнорує наявність сина. Оскільки батько не цікавиться життям сина, але постійно вчиняє дії, спрямовані на ускладнення його життя, життя позивача та родини позивача в цілому, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідач, в особі представника, заперечував проти задоволення позову, вказав, що коли він приїхав забирати дружину з пологового будинку то виявив, що [PERSON] вже покинула половий будинок і приховала від нього цю обставину. Позивач сама відмовилась проживати разом з ним, приховала від нього своє разом з дитиною місце проживання, постійно ухиляється від зустрічей з ним, приховує інформацію про сина, при цьому він вживає заходи для максимального утримання дитини в межах можливостей, сплачує аліменти, купує подарунки, жодних негативних факторів, які б допускали необхідність позбавлення його батьківських прав немає. Відповідач посилається на неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків через перешкоди, що чиняться [PERSON] , незважаючи на що він продовжуватиме вживати заходи для отримання можливості спілкуватись з сином. Представник Служби погодився із заявленими позовними вимогами, посилаючись на те, що Служба працює з даною сім`єю з 2016 року. У липні 2016 року [PERSON] звернувся із позовом про оспорювання батьківства, через поведінку батька були труднощі з реєстрацією народження дитини та реєстрацією місця проживання дитини. У 2018 році мати вже зверталась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, тоді Служба надавала висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак наразі така доцільність наявна через невиправну поведінку батька. Батько періодично звертався до служби із зверненнями, які були хаотичні, непослідовні, необґрунтовані. Засідання комісії для вирішення питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав тричі переносились за його проханням: перше - через його проблеми зі здоров`ям, друге - через хворобу бабусі, а про причини неявки на третє засідання комісії [PERSON] не повідомив. Батько дитини має заборгованість по аліментам та загалом характеризується з негативної сторони. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. 03.08.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини /т.1 а.с.1-33/. Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито поводження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.10.2020 /т.1 а.с.37-38/. 16.10.2020 [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про позбавлення батьківських прав /т.1 а.с.55-126/, заяву про виклик свідків /т.1 а.с.62/. 20.10.2020 від [PERSON] надійшла заява про виклик свідків /т.1 а.с.127-129/, клопотання про витребування доказів, а саме цивільної справи №755/11763/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва /т.1 а.с.125-126/. У підготовчому засіданні 26.10.2020 ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позову зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження, підготовче засідання відкладено на 14.12.2020 /т.1 а.с.164/ 09.11.2020 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву разом із заявою про виклик свідків /т.1 а.с.178-250 - т.2 а.с.1-128/. 18.11.2020 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив /т.2 а.с.132-140/. 09.12.2020 від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив /т.2 а.с.141-172/. 09.12.2020 від [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів /т.2 а.с.173-225а/. 11.12.2020 від [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів /т.2 а.с.228-240/. У підготовчому засіданні 14.12.2020 протокольною ухвалою суду долучено до матеріалів справи відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, задоволено клопотання [PERSON] про долучення доказів, долучено заяву з повідомленням про психологічне насильство відносно неї та її родини з боку [PERSON] , задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відмовлено у задоволенні клопотань [PERSON] про долучення доказів, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Гудзя В.В. про виклик у судове засідання експерта, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Гудзя В.В. про витребування доказів, заслухано думку учасників справи щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, суд видалився до нарадчої кімнати /т. 2 а.с.246-247/. Ухвалою від 14.12.2020 клопотання позивача [PERSON] про призначення експертизи задоволено, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експерта поставлено наступні питання: - Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та дитиною [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? - Чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ? Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» /т.2 а.с.248-249/. Постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року про призначення експертизи змінено в частині визначення експертної установи, доручено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України /т.3 а.с.76-81/. 02.04.2021 Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України направлено копію ухвали від 14.12.2021 та копію постанови від 22.02.2021 для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи /т.3 а.с.97/. 15.01.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів /т.3 а.с.104-119/. 11.03.2021 від [PERSON] надійшла заява про підроблення доказів: сертифікату серії РРТ № 565008 від 03.11.2020 про проходження профілактичного наркологічного огляду та копію медичної довідки серії ААН № 104727 від 03.11.2020 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів /т.3 а.с.120-130, 131-141/. 11.03.2021 від [PERSON] надійшла заява про приєднання доказів /т.3 а.с.142-215/. 05.04.2021 надійшла заява [PERSON] про виключення з числа доказів копію сертифікату серії РРТ № 565008 від 03.11.2020 про проходження профілактичного наркологічного огляду; копію медичної довідки серії ААН № 104727 від 03.11.2020 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів /т. 3 а.с.216/. 22.04.2021 у судовому засіданні протокольною ухвалою суду [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про приєднання доказів, задоволено клопотання [PERSON] про приєднання доказів, приєднано заяву [PERSON] про підроблення доказів та заяву [PERSON] про виключення доказів, відмовлено у задоволенні клопотань [PERSON] про приєднання доказів, частково задоволено клопотання [PERSON] про приєднання доказів, відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів, заслухано вступне слово представників позивачів, відповідача та представника відповідача по первісному позову, оголошено перерву до 23.06.2021 /т.3 а.с.231-233/. 26.04.2021 до суду надійшло клопотання експерта, розгляд якого призначено на 29.04.2021 /т.3 а.с.237-239/. Ухвалою суду від 29.04.2021 повідомлено [PERSON] та [PERSON] про те, що для відбору біологічного матеріалу (зразків крові або слини) для проведення експертизи їм разом з дитиною необхідно з`явитися до ДНДЕКЦ МВС за адресою: м. Київ, вул. Велика Окружна, буд. 4 18 травня 2021 з 09-00 год. до 12-00 год., надано дозвіл судовому експерту на часткове знищення об`єктів дослідження при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, у задоволенні клопотання судового експерта Петрової Ірини про виключення питання щодо встановлення кровної спорідненості з переліку питань ухвали суду від 14.12.2020 - відмовлено /т.3 а.с.244-246/. 14.05.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення експертизи /т.4 а.с.3-5/. 25.05.2021 від [PERSON] надійшла заява про ухилення [PERSON] від участі в експертизі /т.4 а.с.8-10/. 02.06.2021 від судового експерта надійшло повідомлення про призначення експертизи на 30.06.2021 /т.4 а.с.20-21/. 15.06.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про виклик представника Служби /т.4 а.с.25/. У судовому засіданні 23.06.2021 приєднано до матеріалів справи Висновок Служби про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] (далі - Висновок Служби) /т.4 а.с.26-28/, долучено до матеріалів справи клопотання [PERSON] , заяву [PERSON] , залишено без розгляду заяву [PERSON] про виклик представника Служби, заслухано вступне слово представника Служби, позивача, представника відповідача за зустрічним позовом, оголошено перерву у судовому засіданні до 21.09.2021. 23.07.2021 надійшов Висновок експерта №CE-19-21/12420-БД від 15.07.2021 (далі - Висновок експерта) /т.4 а.с.35-54/. 20.09.2021 надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності /т. 4 а.с.73-74/. 20.09.2021 надійшла заява [PERSON] про відмову від позову /т. 4 а.с.75/. 20.09.2021 надійшло клопотання [PERSON] про приєднання доказів /т. 4 а.с.78-97/. У судовому засіданні 21.09.2021 приєднано до матеріалів справи Висновок експерта, заперечення [PERSON] , повернуто [PERSON] додатки до заперечень, задоволено клопотання [PERSON] про долучення доказів, розпочато дослідження письмових доказів, оголошено перерву до 02.11.2021 /т.4 а.с.98/. Ухвалою суду від 21.09.2021 прийнята відмова від позову та закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Дарницький районний у м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження /т.4 а.с.100/. 01.11.2021 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності /т.4 а.с.103-104/. 01.11.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів /т.4 а.с.106-119/. У судовому засіданні 02.11.2021 частково задоволено клопотання [PERSON] про долучення доказів, продовжено дослідження письмових доказів, оголошено перерву до 22.11.2021 /т. 4 а.с.120/. У судовому засіданні 22.11.2021 закінчено дослідження письмових доказів, оголошено перерву у судовому засіданні до 03.12.2021 /т.4 а.с.125/. 02.12.2021 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності /т.4 а.с.129/. 02.12.2021 від [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів /т.4 а.с.130-162/. У судовому засідання 03.12.2021 задоволено клопотання [PERSON] про долучення доказів, заслухано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , досліджено письмові докази, ухвалено продовжити розгляд справи за відсутності свідків заявлених стороною відповідача, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати /т.4 а.с.177-179/. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , реєстрація народження якого відбулась [INFO] /т.1 а.с.27/. 20.07.2016 [PERSON] звернулась до Служби із заявою про надання дозволу на реєстрацію новонародженого сина на прізвище « [PERSON] » у зв`язку із ігноруванням батьком сина, [PERSON] , обов`язку щодо реєстрації дитини /т. 1 а.с.64/. 21.07.2016 Службою [PERSON] направлено повідомлення за № 101/46-2336 про засідання комісії для визначення прізвища новонародженій дитині /т.1 а.с.66/. 26.07.2016 [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про оспорювання батьківства /т. 1 а.с.68-69/, у зв`язку з чим 05.08.2016 відкрито провадження у справі №755/11763/16-ц /т. 1 а.с.71/. Розпорядженням Дарницької районної у місті Києва державної адміністрації № 541 від 12.08.2016 визначено прізвище новонародженої дитини за прізвищем матері - « [PERSON] » /т. 1 а.с.67/. 17.08.2016 здійснено актовий запис про народження дитини [PERSON] /т. 1 а.с.27/. Висновком експерта №38 від 09.11.2016 в цивільній справі №755/11763/16-ц встановлено, що вірогідність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає 99,9% /т. 1 а.с.73-77/. За заявою [PERSON] про залишення його позовної заяви про оспорювання батьківства без розгляду ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.02.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду /т. 1 а.с.78/. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2016 року і до повноліття дитини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1\\6 частину з усіх видів доходів на її утримання до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 11 листопада 2016 року до 9 липня 2019 року /т. 1 а.с.83-85/. 26.06.2018 за заявою [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100020005733 за обставинами несплати [PERSON] аліментів з листопада 2016 року. /т. 1 а.с.100/. [PERSON] 30.08.2016, 26.04.2018, 11.05.2018, 14.03.2019 зверталась до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із заявами про реєстрацію місця проживання дитини /т.1 а.с.102,104,105,106/, в задоволенні яких було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди батька (письмової згоди в присутності особи, яка приймає заяву, або засвідченої в установленому порядку письмової згоди). 03.04.2019 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві РДА про позбавлення батьківських прав відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року залишено без змін. Станом на 01.04.2020 заборгованість [PERSON] по аліментам становила 54 877,33 грн /т.1 а.с.113/. [PERSON] через АТ «Укрпошта» здійснювались перекази коштів в рахунок аліментів в розмірі від 35 до 150 грн. При цьому в графі номер телефону отримувача відправником зазначався номер телефону, який співпадає з номером телефону відправника /т.2 а.с.12-73,150-153/. З довідки №348 від 17.07.2020, виданою Шосткинським МВДВС ПСМУМЮ (м. Суми), вбачається, що з 01.10.2019 по 13.07.2020 [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] на утримання сина [PERSON] /т.1 а.с.111/. З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Дарницького району міста Києва вбачається, що [PERSON] перебуває під наглядом педіатричної мережі закладу з народження, зростає і розвивається відповідно віку, травм та операцій не було, інфекційними захворюваннями не хворів, має діагноз «атопічний дерматит. Вроджена лактозна недостатність», при огляді з дитиною перебуває мати та бабуся /т.1 а.с.117/. З відповіді Служби від 29.07.2020 встановлено, що з 01.07.2019 [PERSON] із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у житті дитини [PERSON] до Служби не звертався /т.1 а.с.120/. За місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку, що підтверджується Актом обстеження житлових-умов проживання дитини від 15.03.2018 /т.1 а.с.123/. Актом обстеження умов проживання дитини від 06.11.2020 встановлено, що для виховання та розвитку дитини у квартирі за адресою [ADDRESS] створено окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, робоче місце, іграшки, книги, змінний сезонний одяг в достатній кількості в охайному вигляді, продукти харчування в достатній кількості, базові потреби дитини задовільняються в повному обсязі, особистого простору дитини достатньо, дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад, відвідує психолога, з яким займається. У батьків достатньо засобів для утримання, виховання, розвитку та проживання дітей, сім`я веде позитивний соціальний спосіб життя /т.3 а.с.170-171/. Із заключення психолога [PERSON] випливає, що між [PERSON] , мамою, бабусею, дідусем, братом склались прихильні близькі стосунки, мама є найбільш значима в житті дитини, про чоловіка [PERSON] - [PERSON] - [PERSON] розповідав як про свого батька, для хлопчика він є емоційно значимою людиною. [PERSON] . Святославом ніяк не було зазначено, як свого біологічного батька [PERSON] його не знає. Якщо без належної психологічної підготовки [PERSON] скаже, що він його батько, це емоційно негативно вплине на особистість дитини, що в подальшому призведе до агресивної поведінки. Постійні ДНК процедури негативно впливають на дитину, [PERSON] має підвищений рівень тривоги коли розповідає про лікарів /т.3 а.с.176/. Відповідно до висновку експерта №CE-19-21/12420-БД від 15.07.2021 [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , ймовірність чого складає 99,999999999999% /т.4 а.с.35-54/. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, показала суду, що її дочка [PERSON] та відповідач [PERSON] почали зустрічатись ще в університетські роки, потім почали жити разом, планували сім`ю, одружилися. Декілька разів [PERSON] та [PERSON] розходились, через що [PERSON] поверталась жити до батьків. Остаточно [PERSON] пішла від [PERSON] на початку 2016 року, під час вагітності, після того, як [PERSON] вчинив фізичне насилля відносно неї. В день народження [PERSON] не могла додзвонитись до [PERSON] , однак повідомила про новину матері [PERSON] та бабусі. В день виписки з пологового будинку [PERSON] зустрічали найближчі родичі та друзі, [PERSON] не було, він не виходив на зв`язок. Через декілька днів батько [PERSON] зателефонував та повідомив, що вони дитину не визнають, оскільки [PERSON] не є дитиною [PERSON] , після чого усі рідні [PERSON] припинили спілкуватись з [PERSON] та її батьками. Згодом дізнались, що [PERSON] в суді вимагає проведення генетичної експертизи, під час проведення якої [PERSON] і побачив [PERSON] вперше, жодного інтересу до дитини не проявив. Всього [PERSON] приходив до дитини три рази: перший раз у 2018 році у нетверезому стані, з невідомими людьми, погрожував консьєржу, йому не дозволили пройти до дитини у такому стані. Також двічі приходив у 2019 (можливо 2020) році з невідомими особами, у збудженому стані. Він одного разу намагався передати подарунок, [PERSON] його не прийняла, він направив його поштою. [PERSON] була вкрай низької якості, зламалась в перший день, через що [PERSON] був розчарований. Наразі [PERSON] з вини самого [PERSON] біологічного батька не знає, але йому про це повідомлять в спосіб, який не травмує його. [PERSON] батьком вважає чоловіка [PERSON] , який виховує хлопчика як власного сина та піклується про нього з 6 місяців. З показань свідка [PERSON] - батька позивачки - суд встановив, що дочка почала зустрічатись з [PERSON] , який перший час видавався дуже хорошим хлопцем, однак після весілля він почав поводити себе агресивно, навіть бив [PERSON] . Після чергового разу побиття, [PERSON] все таки пішла від [PERSON] остаточно. [PERSON] лежала на збереженні у пологовому будинку, батько постійно її відвідував. З пологового будинку [PERSON] забирали батьки та друзі. [PERSON] весь час з народження [PERSON] проживала з батьками і проживає зараз. До 2018 року батько [PERSON] не бачив, а у 2018 році він прийшов вперше, був в неадекватному стані, говорив, що дитина йому не потрібна, погрожував її вбити. Під час розгляду справи у Дніпровському районному суді м. Києва, мати [PERSON] вперше прийшла до [PERSON] , без гостинців чи подарунків, назвалась «тіткою». Це був єдиний раз зустрічі родичів [PERSON] з дитиною. Після того батько позивача не бачив ні [PERSON] , ні його родичів до недавніх пір. Він декілька раз приходив в групою осіб, влаштовував сварки з консьєржем, оскільки у під`їзд ніхто не проходить без дозволу жителів. [PERSON] познайомилась з нинішнім чоловіком [PERSON] після народження [PERSON] , наразі вони проживають однією сім`єю, у [PERSON] та [PERSON] чудові відносини. Свідок [PERSON] - хрещена мати дитини - показала, що є близькою подругою [PERSON] . Вона та [PERSON] разом ходили до жіночої консультації під час вагітності, [PERSON] ні разу не ходив з [PERSON] . [PERSON] повідомляла [PERSON] про те, що знаходиться на збереженні, на що [PERSON] відповів щось на кшталт «це твої проблеми, ти зі своїм багажем нікому не потрібна». Хрещена мати [PERSON] жодного разу не бачила [PERSON] після народження [PERSON] , він не був ні на одному святкуванні дня народження дитини чи іншому святі. [PERSON] познайомилась з нинішнім чоловіком [PERSON] у 2016 році, наразі [PERSON] вважає його батьком. З показань свідка [PERSON] суду відомо, що вона є сусідкою сім`ї [PERSON] . [PERSON] вона вважала батьком дитини, оскільки саме він завжди поруч з [PERSON] та [PERSON] , дитина називає його батьком. Про те, що біологічним батьком дитини є [PERSON] , вона дізналась в 2020 році, коли в присутності поліції батько намагався зустрітись з дитиною. Свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком позивачки. З [PERSON] познайомився коли [PERSON] було три місяці, згодом почали зустрічатись, одружились. До осені 2020 року [PERSON] жодного разу не проявляв бажання зустрітись з дитиною, а одного разу прийшов з двома чоловіками та дівчиною, влаштували сварку з консьєржем. Згодом [PERSON] прийшов вдруге, також не сам, поводив себе зухвало, демонстративно знімав усе на телефон, викликав поліцію. На наданих відповідачем відеозаписах зафіксовані події 29.10.2020 та 04.11.2020 з яких вбачається, що батько дитини намагається пройти в під`їзд за місцем проживання дитини, при цьому консьєрж перешкоджає цьому, оскільки мешканці квартири не надали згоди на пропуск до їхньої квартири [PERSON] з невідомими особами, який не попереджав про намір прийти. Попри це, відповідач разом з двома особами проникає в під`їзд та спілкується з матерію дитини в загальному коридорі, при цьому висловлює намір подарувати дитині іграшку, яку мати дитини не приймає, посилаючись на її ймовірну небезпеку. Спілкування сторін відбувається голосно. Станом на 01.11.2021 заборгованість [PERSON] по аліментам відсутня (у вересні 2021 відповідачем сплачено 87 268,52 грн, у жовтні 2021 - 9 900 грн). Постановами від 23.11.2021 у виконавчому провадженні №55771017 відносно [PERSON] скасовані заходи примусового виконання, тимчасові обмеження у праві виїзду особи з України, керування транспортними засобами, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, зняті арешти з рахунків. Відповідач не повідомив суду рід своїх занять, місце своєї роботи та джерела його доходів. IV. Норми права і мотиви їх застосування. Суд при винесенні рішення у даній справі керується Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція). Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписом пункту 2 частини 1 статті 164 цього Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав суду необхідно бути переконаним, що таке рішення дійсно матиме позитивні наслідки для дитини. Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 144 СК України визначено обов`язок батьків зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що [PERSON] з народження сина [PERSON] вчиняє дії, які перешкоджають забезпеченню нормальної, звичної та комфортної життєдіяльності як дитини, так і матері. Так, [PERSON] , будучи у зареєстрованому шлюбі, змогла зареєструвати дитину у встановленому законом порядку більш ніж через місяць після її народження без згоди батька на підставі відповідного розпорядження Служби. Незважаючи на те, що [PERSON] не визнав батьківство, про що свідчить подання позову про оспорювання батьківства через 17 днів після народження дитини, однак будучи в зареєстрованому шлюбі, перешкоджав реєстрації народження дитини на прізвище матері « [PERSON] ». Така бездіяльність не відповідає інтересам дитини та свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо реєстрації народження дитини. Так само, [PERSON] чинив перешкоди в реєстрації місця проживання [PERSON] , як-то надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини не посвідченої нотаріально /т.1 а.с.103/, нотаріально посвідчена згода на реєстрацію місця проживання дитини із очевидними помилками /т. 1 а.с.101,116/. Такі перешкоди мають пасивний характер, однак батько, після народження дитини, має обов`язок забезпечити їй та матері дитини безпечні та комфортні умови, особливо в перші місяці життя дитини. В свою чергу, [PERSON] не виконував свої обов`язки юридичного характеру та неодноразово чинив перешкоди у їх виконанні матір`ю. З Висновку Служби вбачається, що лише за сприяння комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації було зареєстровано місце проживання дитини. Окремої уваги заслуговує твердження [PERSON] щодо матеріального забезпечення [PERSON] . Так, відповідач надає велику кількість копій переказів грошових коштів позивачу за період 2018-2020 у незначному розмірі (35-150 грн), при цьому у кожному переказі телефон отримувача вказаний той самий, що і телефон відправника, що позбавляло [PERSON] можливості бути обізнаною про такий переказ та отримати аліменти навіть у такому розмірі (35-150 грн) /т.2 а.с.12-73,150-153/. Така поведінка не може бути залишена без уваги та враховується судом при винесенні рішення як така, що свідчить про нехтування [PERSON] обов`язку матеріального утримання свого сина. В той же час суд встановив, що [PERSON] , попри нехтування своїми обов`язками [PERSON] , належним чином виконує свої материнські обов`язки, нею створені для життя, здоров`я, розвитку та проживання дитини належні та гідні умови. Так, судом встановлено, що [PERSON] зростає і розвивається відповідно віку, має діагноз «атопічний дерматит. Вроджена лактозна недостатність» /т.1 а.с.117/, матір`ю, без участі батька, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку [PERSON] /т.1 а.с.123/, для виховання та розвитку дитини створено окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, робоче місце, іграшки, книги, змінний сезонний одяг в достатній кількості в охайному вигляді, продукти харчування в достатній кількості, базові потреби дитини задовільняються в повному обсязі, особистого простору дитини достатньо. [PERSON] не відвідує дошкільний навчальний заклад, відвідує психолога, з яким займається. У батьків достатньо засобів для утримання, виховання, розвитку та проживання дітей, сім`я веде позитивний соціальний спосіб життя /т.3 а.с.170-171/. Крім того, не вперше, [PERSON] була ініційована судова молекулярно-генетична експертиза. 30.06.2021 при складанні Акту відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) (далі Акт), який долучено до Висновку експерта, [PERSON] були зазначені зауваження, зокрема, «дитину не показувала [PERSON] , тому не можна точно стверджувати, що зразки відбирались у [PERSON] . На дитині було вдягнено шапку, навушники та маску». Наведене доводить той факт, що [PERSON] не знає як виглядає його п`ятирічний син, що доводить твердження позивача, що відповідач сина бачив двічі в житті, і обидва рази під час проведення ДНК-експертизи. Також, з показань свідків встановлено, що [PERSON] не бачився з сином і не проявляв до нього жодного інтересу. Так, [PERSON] вказала, що вперше [PERSON] побачив сина під час проведення судової генетично-молекулярної експертизи в рамках цивільної справи за його позовом про оспорювання батьківства. Будь-якого інтересу до дитини не виявив. Також, [PERSON] приходив до дитини всього три рази: перший раз у 2018 році у нетверезому стані, з невідомими людьми, погрожував консьєржу, йому не дозволили пройти до дитини у такому стані. Також двічі приходив у 2019 (можливо 2020) році з невідомими особами, в збудженому стані. Хрещена мати [PERSON] - свідок [PERSON] - вказала, що жодного разу не бачила [PERSON] після народження [PERSON] , його не було на жодному дні народженні чи іншому святі. Вихованням [PERSON] фактично займається чоловік [PERSON] - [PERSON] , про що вказали свідки [PERSON] - баба дитини, [PERSON] - дід, [PERSON] - хрещена мати дитини, [PERSON] - сусідка сім`ї та сам [PERSON] . Фактично, біологічний батько дитини за життя дитини (дитині п`ять років) два рази намагався побачитись з сином. Обидві ці спроби зафіксовані ним на відеозапис, вони вчинені після подання [PERSON] позову про позбавлення батьківських прав, є показовими, носять характер скандалу, не спрямовані на спілкування з дитиною, а на штучно створене заперечення проти позову. Допитані свідки підтверджують, що окрім цих спроб відповідач не намагався зустрітись з дитиною. Наведене свідчить про те, що за весь час з моменту народження дитини відповідач жодного разу з сином не спілкувався, не цікавився досягненнями дитини, його дитячими проблемами, станом здоров`я, жодного разу не виразив свого бажання просто побачити сина, поспілкуватись з ним, поздоровити зі святами або з днем народження. Така поведінка батька призвела до того, що дитина не цікавиться батьком, не має потреби з ним спілкуватись, не бажає його бачити, відсутній будь-який емоційний зв`язок між батьком та сином. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Поведінка [PERSON] відносно свого сина являє собою свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За таких умов має місце позбавлення [PERSON] батьківських прав, яке буде в якнайліпших інтересах [PERSON] як наразі, так і в майбутньому. Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про намагання відповідача приймати участь у вихованні дитини чи створення відповідачу перешкод у спілкуванні з сином, суду не надано. [PERSON] не надано жодного доказу, який би свідчив про бажання та намір забезпечити свого сина необхідними речами, продуктами харчування, ліками, іграшками, книжками, побутовими речами. Матеріальне забезпечення займає одне з важливих проявів виконання батьківських обов`язків, при цьому [PERSON] навіть не сплачувались аліменти в належним спосіб та в достатньому розмірі. Та обставина, що на момент винесення рішення заборгованість повністю сплачена, оцінюється судом як намір уникнути обмежень, встановлених при виконання рішення суду про стягнення аліментів, оскільки заслуговуючих на увагу причин виникнення заборгованості по аліментам у значному розмірі відповідачем не наведено, з урахуванням того, що [PERSON] зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину без примусу з боку держави. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 15.07.2021 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] /т.4 а.с.26-28/ У Висновку Служба вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , посилаючись на те, що починаючи з 2016 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Реєстрація народження [PERSON] була здійснена за погодженням з органом опіки та піклування Дарницького району м. Києва, оскільки [PERSON] не надавав своєї згоди на реєстрацію народження дитини з визначенням її прізвища. Зі слів матері дитини, [PERSON] не забирав дитину з пологового будинку, взагалі не спілкується з сином, [PERSON] його не знає як батька. Батьком [PERSON] називає чоловіка матері, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] у липні 2016 року звернувся із позовною заявою до суду про оспорювання батьківства, в якій просив провести ДНК експертизу для встановлення біологічного батьківства та виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження дитини. В рамках вказаного провадження було проведено ДНК експертизу, за результатами якої з вірогідністю 99,9% [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . У подальшому [PERSON] вказану позовну заяву залишив розгляду. Також [PERSON] не надавав дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини і лише за сприяння комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації місце проживання дитини було зареєстроване. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , однак вказане рішення суду не виконується. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2020 становить 59927,83 грн. Питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] вже розглядалось у Дарницькому районному суді м. Києва в 2018 році. Рішенням суду №753/21914/17 від 03.04.2019 [PERSON] у задоволені позову відмовлено, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. [PERSON] неодноразово був попереджений про неухильне виконання батьківських обов`язків. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - служба) батьку дитини роз`яснено його право на спілкування з сином на підставі рішення органу опіки та піклування або рішення суду. Але, починаючи з 2018 року, [PERSON] із заявами про встановлення способу участі у вихованні дитини не звертався. Лише під час розгляду справ про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження та позбавлення батьківських прав [PERSON] подано позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з сином. Провадження по вказаній справі на сьогодні зупинено до винесення рішення у справах про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження та позбавлення батьківських прав. На сьогодні малолітній [PERSON] разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. [PERSON] двічі було запрошено на засідання комісії для вирішення питання про доцільність (недоцільність) позбавлення його батьківських прав щодо дитини, проте, він не з`явився, повідомивши, що не зможе прибути на засідання оскільки хворіють його родичі, однак підтверджуючих документів не надав. Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я. Висновок Служби, на думку суду, є достатньо обґрунтованим, з нього вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини, врахувала встановлені обставини. Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Заперечення відповідача проти наведеного висновку не заслуговують на увагу, тому що дитина потребує уваги, турботи, виховання, догляду та розвитку зараз, під час свого зростання, вона потребує вкладу батьків у її розвиток та формування особистості з самого народження, а не у майбутньому, коли батько матиме змогу викроїти час та можливість для такого вкладу. Наразі, знаходячи причини усунутися від забезпечення повноцінного та здорового (як фізичного, так і психологічного) зростання дитини, вважаючи, що матиме можливість надолужити це у майбутньому, батько дитини втрачає будь-який зв`язок з дитиною, стає їй, фактично, чужою людиною. [PERSON] , сформувавшись як особистість, має мати можливість обирати спосіб та вид спілкування з батьком не через юридичний обов`язок, а через усвідомлення шанобливого ставлення до батька, яке, як плід своїх зусиль, може отримати батько, тільки доклавши зусиль при вихованні сина. При цьому, звернень [PERSON] до органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини суду не надано, що свідчить про те, що [PERSON] не чинить перешкод у спілкуванні [PERSON] з [PERSON] , що таке спілкування відсутнє саме через відсутність бажання у відповідача спілкуватись з сином, піклуватись про нього, охороняти його та всіма можливими способами демонструвати свою любов. В даному випадку має місце ухилення батька від виконання своїх обов`язків, а саме - протягом п`яти років він не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався взагалі з дитиною, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створив умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в своїй сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дитини та наявність винної поведінки батька, коли дитина взагалі за роки життя ні разу не бачила свого батька, не отримувала від нього подарунків, не отримувала привітань на свята, який ні разу не спробував налагодити зв`язок з дитиною, тобто свідомо нехтував своїми обов`язками, які мають систематичний та постійний характер, а саме аж п`ять років. Відповідач мав можливість заявити про своє бажання брати участь у вихованні сина, звернувшись з відповідною заявою до органу опіки та піклування, проте таких дій відповідачем не було вчинено. Протягом всього періоду слухання справи у більшості випадків без поважних причин [PERSON] не з`явився в жодне судове засідання, а обмежився лише письмовими запереченнями та великою кількістю копій документів, жодний з яких не свідчить хоча б про бажання, мова не йде про намагання, спілкуватись та виховувати дитину. Переглянуті судом відеозаписи свідчать, що ті поодинокі рази, коли батьком намагався увірватись у повсякденне життя дитини, роблячи це демонстративно, без підготовки, без мети зробити добре самій дитині, він не піклувався про спокійний психологічний стан дитини, яка його, [PERSON] , побачивши, не впізнала та не сприйняла, як і будь-яку іншу незнайому чужу людину. Фактично вся участь батька у житті дитини зводиться до двох зустрічей під час ініційованих [PERSON] генетичних експертиз та двох зустрічей, коли [PERSON] намагався увірватись до помешкання позивача з невідомими особами вже після подачі позову [PERSON] . З огляду на процесуальну поведінку відповідача, а саме повторне звернення до суду із заявою про оспорювання батьківства, не зважаючи на те, що під час розгляду першого позову була проведена експертиза і було підтверджено його батьківство, проведення повторної експертизи, що вимагає невиправданих численних медичних маніпуляцій з дитиною для відібрання відповідних зразків для її проведення, з`явлення за місцем проживання дитини вперше за п`ять років під час розгляду справи в суді та без завчасного попередження і рекомендованої психологом підготовки дитини до зустрічі свідчать не про бажання налагодити відносин з дитиною з метою піклування про неї, а про свідоме вчинення дій, які не відповідають інтересам дитини. Інші доводи [PERSON] до уваги не беруться та судом оцінка їм не надається, оскільки вони не спростовують доцільності позбавлення його батьківських прав. Відповідач ухиляється від виконання обов`язків як батько щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитиною доступу до культурних та інших цінностей. На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батька у житті дитини є фактором, що травмує його психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з сином, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів [PERSON] . Суд зауважує, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що позов задоволений судом, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем, покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved