Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення з житлового будинку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що їйналежить на праві особистої приватної власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Станом на даний час у їх квартирі, крім неї як власника, зареєстровані та фактично проживають її сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Розірвання шлюбу відбулося внаслідок того, що відповідач зловживав спиртними напоями, після чого вчиняв сварки та наносив їй побої. Однак після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в її будинку. Він продовжує випивати, виражатися нецензурною лайкою, вчиняти сварки, бійки, які негативно впливають на всіх членів сім`ї, а особливо на емоційний стан дітей. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, а навпаки завдає їм значних матеріальних збитків, здійснює пошкодження майна, яке потім не бажає відновлювати. Також відповідач проявляє до неї агресію, вчиняє фізичне та психологічне насильство, в зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції та подавала скарги на дії відповідача. В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про вчинення [PERSON] домашнього насильства. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому вона змушена звернутись до суду з заявою про визнання особи такою, що втратила праве користування житлом та виселення відповідача, який порушує її право не спокійне життя, завдає їй моральних страждань та негативно впливає на емоційний стан дітей, а найбільше від цього страждає її старший син, який є інвалідом І групи. Стислий виклад позицій сторін: В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд постановити рішення, яким усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого приміщення. Також просили стягнути з відповідачана користь позивача сплачені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.01.2020 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2020 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ТВО державного нотаріуса Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. 18.12.2008, зареєстровано в реєстрі за № 3756, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Войташеком І.І. 18.03.2015, зареєстровано в реєстрі за № 2-278, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.01.2009, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.03.2015 (а.с. 6-10). Як вбачається з довідки Делятинської селищної ради від 24.12.2019 № 3171, в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , крім позивача [PERSON] як власника, зареєстровані [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син), відповідач [PERSON] , [INFO] (інша особа) (а.с. 14). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.11.2006 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Зарічанської сільської ради, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає [ADDRESS] . Зі слів заявниці [PERSON] не дає їй можливості спокійно проживати в її житловому будинку разом із сином-інвалідом, неодноразово вчиняє бійки та сварки, дебоширить і руйнує майно власниці (а.с. 11-12). Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 099575 від 09.11.2010, син позивача [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 1-шої групи з дитинства (а.с. 15). Постановами Надвірнянського районого суду Івано-Франківської області від 29.08.2019 та 31.10.2019 [PERSON] притягався до адміністратиної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення). Зі змісту даних постанов вбачається, що 18.08.2019, 20.08.2019, 21.08.2019, 25.08.2019, 29.08.2019, 01.09.2019, 04.09.2019 [PERSON] вчиняв домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] , а саме ображав її нецензурними словами, завдавши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, за що на нього було накладено адміністративні стягнення у виді штрафу (а.с. 44-45). З витягу з ЄРДР № 12019090200000906 від 07.11.2019 вбачається, що органом досудового розслідування на підставі заяви [PERSON] внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 126-1 КК України про те, що на протязі тривалого часу чоловік [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] , яке виразилось у психологічному, моральному та матеріальному тиску (а.с. 46). Як вбачається з довідки ДОП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.12.2019, та повідомлення Надвірнянського ВП УГНП від 28.12.2019, в Надвірнянський відділ поліції 22.12.2019 надійшло звернення [PERSON] , в якому вона просить вжити заходів до свого колишнього чоловіка [PERSON] , який безпричинно обзиває її нецензурними словами та погрожує фізичною розправою на словах. За результатами перевірки на [PERSON] було складено адміністратвиний протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Також із [PERSON] проведено профілактичну бусіду про недопущення протиправних дій відносно [PERSON] в майбутньому (а.с. 48-49). Судом досліджено додані позивачем фотоматеріали, на яких зображено пошкоджене майно, а саме: дерев`яні двері (в дверях вибите скло, уламки якого розкидані по підлозі); металопластикове вікно (на склопакеті помітина тріщина); легковий автомобіль (розбиті переднє ліве скло, переднє праве скло, заднє ліве скло, лобове та заднє скло. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак з аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] , систематично руйнує та псує її жиле приміщення та майно, пошкоджує її майно, та у зв`язку з постійними сварками та скандалами робить неможливим проживання з ним позивача та її дітей в одному будинку. Факти вчинення відповідачем постійних сварок та скандалів, а також пошкодження майна позивача підтвердили допитані в судовому заіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Стаття 114 ЖК УРСР передбачає виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення у зв`язку з виселенням. Так, з наданням іншого жилого приміщення може бути виселено: робітників і службовців (разом з проживаючими з ними особами), що припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями найважливіших галузей народного господарства, які надали жиле приміщення, у зв`язку із звільненням за власним бажанням без поважних причин, або за порушення трудової дисципліни, або за вчинення злочину; громадяни, які одержали жилі приміщення в будинках колгоспів, якщо вони виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням; громадян, позбавлених батьківських прав, якщо вони проживають спільно з дітьми, відносно яких позбавлені батьківських прав. Відповідач [PERSON] до вказаного переліку осіб не відноситься. Крім того за змістом ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] є власником зазначеного домоволодіння і на даний час не бажає, щоб відповідач проживав в ньому, то вона відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення відповідача із житлового будинкубез надання іншого житлового приміщення. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Оскільки позивач є власником домоволодіння, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися його майном. Враховуючи вище наведене, суд зауважує, що дієвим способом захисту права власності позивача, виходячи з приписів норм матеріального права, буде усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: На підставі наведеного суд прийшов до висновку про задоволення позову та усунення позивачу [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності на її житловий будинок шляхом виселення відповідача [PERSON] із вказаного житлового будинку без надання іншого приміщення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню відповідача на користь позивача: зокрема 768 грн. 40 коп. Судового збору та 1500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 0.0.1567893040.1 від 27.12.2019, та квитанції серії ААЗ № 728356 від 27.12.2019 (а.с. 3, 20), а всього 2268 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 270, 316, 317, 319, 383, 386, 391 405 ЦК України, ст.ст. 64, 114, 116, 150, 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved