Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 19.10.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2015 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, на умовах якого позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в усім 60000 грн. Вказаний договір 31.08.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1079. Відповідно до п.3 цього Договору позивальник зобов'язався повернути кошти в порядку та строки: 20000 грн. до 31.08.2016року, 20000 грн. до 31.08.2017 року, 20000грн. до 31.08.2018 року. Однак, відповідачка в установлені договором строки своїх зобов'язань не виконала, борг не повернула. Посилаючись на викладене позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 60000 грн, 5% річних на прострочену суму у розмірі 3476,00грн., та інфляційні збитки в розмірі 6746,00грн. Процесуальні дії у справі. 30.11.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала з доданими матеріалами вручена відповідачу 06.11.2018 року, про що в справі мається розписка (а.с27). Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи у спрощеному провадженні, відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні до суду не надала. Відповідно до положень ст.277 ч.4, ч.5 ЦПК України відповідач не подала у встановлений строк заперечення, не ініціювала перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, будь яких заяв від неї не надійшло. У зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк та відсутністю клопотань будь якої зі сторін про інше, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до положень ч.5 ст. 278 ЦПК ). Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Вказані правовідносини випливають із договору позики, регулюються нотаріально посвідченим договором позики, ЦК України. Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в розмірі 60000грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. та зареєстровано в реєстрі № 1079 (а.с.8). Пунктом 3 договору позики передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику , згідно умов цього договору: - 20000 грн. до 31.08.2016року, -20000 грн. до 31.08.2017 року, -20000грн. до 31.08.2018 року. Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статі 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Незважаючи на узгоджені сторонами умови при укладенні договору позики відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином. Позивачем 15 липня 2018 року направлялася письмова вимога до [PERSON] про повернення позики в строк до 01 серпня 2018 року з нарахованими санкціями в розмірі 49643,86 грн., а в строк до 31 серпня 2018 року розрахуватися також по залишку заборгованості (третій транш - 20000 грн.), погашення якої погоджувалося умовами договору до 31 серпня 2018 року (а.с.9). Вказана вимога вручена [PERSON] 20.07.2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19). Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.6 договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та 5 (п'ять) процентів річних від простроченої суми. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики від 31.08.2015 року, який суд приймає до уваги та вважає його вірним, вбачається, що згідно умов договору позики від 31.08.2015 року у позику було передано 60000 грн. з наступними строками повернення: 20000 грн. до 31.08.2016 року; 20000 грн. до 31.08.2017 року; 20000 грн. до 31.08.2018 року. Однак, у порушення умов договору станом на 25.09.2018 року кошти позивачу не повернуті, тому всі санкції нараховувалися, починаючи з 01 вересня 2016 року на суму боргу 20000 грн., з 01.09.2017 року на суму боргу 40000 грн., а з 01.09.2018 року на суму боргу 60000 грн. Розрахунок 5% річних: 20000 грн. х 5% х 365 днів прострочення (з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року): 365 днів = 1000 грн.; 40000 грн. х 5% х 365 днів прострочення (з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року ):365 = 2000 грн.; 60000 грн. х 5% х 25 днів прострочення (з 01.09.2018 року по 25.09.2018 року): 365 = 476,71 грн. Всього 5% річних станом на 25.09.2018 року становить 3476,71 грн. Розрахунок інфляційних: суд виходить з того, що середній показник інфляції за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року становить 115,69% (101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 х 101,1 х 101,8 х 100,9 х 101,3 х 101,6 х 100,2 х 99,9). Тому цей розрахунок становить (20000 грн. х 115,69% :100%) - 20000 грн. = 3138 грн. Середній показник інфляції за період з вересня 2017 року по серпень 2018 року становить 109,2% (102,0 х 101,2 х 100,9 х 101,0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100,0 х 100,0 х 99,3 х 100,0). Її розрахунок становить: (40000 грн. х 109,2% : 100%) - 40000 грн. = 3608,00 грн. Всього розмір інфляційних збитків становить 6746 грн. Таким чином, розмір заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання станом на 25.09.2018 року без врахування інфляції за вересень 2018 року, складає 10222 грн. (3476 грн. + 6746 грн.), а загальна сума простроченого боргу до стягнення з урахуванням 5 % річних, інфляційних станом на 25.09.2018 року складає 70222 грн. (а.с.5-6). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана, довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б підтверджували, що відповідачем кошти по договору позики повернуто позивачу своєчасно та в повному обсязі, до суду не надано. Розрахунок заборгованості відповідачкою не оскаржено та не спростовано в установленому законом порядку. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що позивач за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а відтак відсутні підстави застосування положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до спірних правовідносин. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України. Відтак, ураховуючи, що [PERSON], не відноситься до суб'єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (не є учасником ринку фінансових послуг) суд приходить до висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми ЦК України. Висновок суду. Враховуючи, що відповідачка не виконує належним чином умови, узгоджені при укладенні договору позики та вимоги діючого законодавства щодо виконання зобов'язання, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики № б/н від 31.08.2015 року в сумі 60 000,00 грн., 5 % річних на прострочену суму розрахунку у розмірі 3476,00грн та інфляційні збитки в розмірі 6746,00грн. Щодо судових витрат. По справі маються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з позовом в розмірі 704,80 грн.(а.с.1). Згідно із ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved