Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Слов`янского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про усунення перешкод володіння, користування, розпорядження своїм майном та відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями (бездіяльністю), обґрунтувавши свої вимоги тим, що 02.07.2019 року набуло законної сили рішення Лисичанського міського суду Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, відповідно до якого суд визнав за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з недоотриманої пенсії у розмірі 55\~618 грн. 64 коп., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 19.09.2019 року позивач звернувся до відповідача з зазначеним рішенням та іншими документами про видачу недоотриманої пенсії, на що отримав відмову, оскільки жодних зобов`язань на органи Пенсійного фонду України судовим рішенням не покладено. Вважає такі дії відповідача протиправними, крім того зазначеними діями йому було заподіяно моральну шкоду та душевні переживання, стан його здоров`я погіршився, йому довелося звертатися до інших осіб, що завдало йому приниження та дискомфорт, у зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати дії відповідача у невиплаті недоотриманої пенсії протиправними, зобов`язати Слов`янске об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити на свою користь недоотриману пенсію, яка визнана правом власності на спадкове майно у розмірі 55\~618 грн. 64 коп., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~2. 03.11.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву (а.с.28-34), з якого вбачається, що відповідач з позовними вимогами не згодний, оскільки позивач до управління з заявою для виплати недоотриманої пенсії не звертався, свідоцтво про право на спадщину не надавав, в наданому заочному рішенні на Слов`янского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не покладено відповідних обов`язків, крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження виникнення у нього моральної шкоди, а саме того, що він зазнав фізичних та моральних страждань, пов`язаної з виникненням з протиправними діями управління у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву відповідно до якої справу просив розглянути за своєї відсутності, позов задовольнити. 4. Представник позивача адвокат Ткаліч Д.В., що діє на підставі довіреності від 23.09.2021 року (а.с.19) та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.09.2020 року №2020/203/50 (а.с.20 зв.б.), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені у позові вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.79). 5. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заперечила проти заявлених позивачем позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 6. Ухвалою суду від 07.10.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання (а.с.22). 7. Ухвалою суду від 18.01.2021 року по справі проведено підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин (а.с.46). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. Відповідно до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 30.05.2019 року, позовні вимоги [PERSON] до Алчевської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з недоотриманої пенсії у розмірі 55\~618 грн. 64 коп., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с.7). 9. 19.09.2019 року [PERSON] звернувся до Слов`янского об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з зазначеним рішенням та іншими документами про видачу недоотриманої пенсії, на що отримав відмову зав №31332/02 від 12.12.2019 року (а.с.9), оскільки жодних зобов`язань на органи Пенсійного фонду України судовим рішенням не покладено. 10. Аналогічні відмови позивач отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2019 року (а.с.10) та Департаменту пенсійного забезпечення від 21.09.2020 року (а.с.11). V. Оцінка Суду. 11. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 12. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 13. Згідно до ч. 1\~ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. 14. Відповідно до частини 1\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 15. У відповідність до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 16. Згідно\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 17. Відповідно до ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 18. Статтею 91\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 19. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 20. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 21. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. 22. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1\~ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. 23. Статтею 386 ЦК України\~встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дії, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 24. Згідно ч.4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 25. Судом встановлено, що позивач у порядку спадкування за законом набув право власності на грошові кошти, що підтверджується судовим рішенням, яке набуло законної сили та є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 26. У\~ст. 1296 ЦК України\~зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 27. Крім того, суд не погоджується з доводами представника відповідача, стосовно відсутності покладання зобов`язань за судовим рішенням саме на органи Пенсійного фонду України, оскільки заочне рішення Лисичанського міського суду від 12.05.2019 року набуло чинності 02.07.2019 року, про що є відповідна відмітка. Відомості про перегляд заочного рішення або про подачу апеляційної скарги відповідачем чи іншими особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на зазначене рішення відсутні. 28. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. 29. З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини за законом, суд вважає такі дії відповідача протиправним та дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоотриману пенсію, визнану заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 30.05.2019 року правом власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] у розмірі 55\~618 грн. 64 коп. 30. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної протиправними діями ПФУ відносно [PERSON] , суд виходить з наступного. 31. Так, згідно зі\~ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. 32. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 33. З огляду на\~ст.\~1167\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 34. При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). 35. Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 36. Тобто обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. 37. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 38. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. 39. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц. 40. Таким чином, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. 41. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. 42. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, тому у задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача, необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial