Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за кредитним договором до [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 12.01.2011 року між ним та відповідачем укладений кредитний договір № б/н за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення наведених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання, взяті на себе, належним чином не виконав. Станом на 30.06.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 44266,53 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2812,19 грн.; заборгованість з процентів за користування кредитом - 35370,22 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3500,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 2084,12 грн. Суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача до судового засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Згідно з наданими запереченнями на відзив відповідача, пояснив, що 12.01.2011 року відповідач отримала кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стосовно форми кредитного договору пояснив, що підписання відповідачем заяви, а також Умов та Тарифів запропонованих банком є відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання та вважається укладеним з моменту надання йому певної форми. Відповідно до ст.207 ЦК України договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо її зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Вважає, що підписані між ним і відповідачем документи складають договір. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу встановлений кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали у касах магазинів за допомогою картка «Універсальна». Вважає виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами у справі, які не спростовані відповідачем. Процентна ставка за договором була встановлена на рівні 36 % на рік, але згодом була змінена на підставі наказів банку, що повністю узгоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Розмір процентної ставки може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Повідомлення про підвищення відсоткової ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року на мобільний телефон зазначений в анкеті. Згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 07.2016 року, з встановленим початковим кредитним лімітом 3000 грн. Отже, 31.07.2016 року визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором та припинення зобов`язань в цілому. Відповідач згідно з кредитним договором отримав три кредитні картки зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 07.2016 року. Одна картка, технічна, була випущена у рамках програми «Бонус Плюс». За перевипуском картки відповідач звертався до банку та здійснювала за нею погашення заборгованості. Активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта і відповідно не може бути авторизована без згоди клієнта. Фото клієнта з картою, подальше користування картою, періодичні погашення заборгованості, в тому числі після останнього перевипуску картки підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилась і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. При зверненні до суду з вимогами про стягнення з позивача пені та штрафних санкцій у банка була відсутня інформація про адресу за якою на час початку АТО була зареєстрована відповідач, відповідач не зверталась до банка з вимогою про списання штрафних санкцій, а тому дані санкції були нараховані. Вважає, що банком не порушений строк позовної давності оскільки за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Оскільки таким днем є останній день липня 2016 року, а позивач звернувся до суду 11.09.2017 року то строк позовної давності не порушений. Крім того, вважає, що немає підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу строку позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач та його представник до судового засідання не зявились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги не визнали. Згідно з наданим відзивом на позовну заяву позивач підтвердила, що дійсно 12.01.2011 року, шляхом підписання заяви, між нею та позивачем укладений кредитний договір, згідно з яким їй наданий кредит на картку. З наданої позивачем виписки з карткового рахунку вбачається наявність в неї 4-х банківських карт, а з повідомлення позивача від 04.02.2019 року 3-х банківських карт зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року. Але вона отримувала тільки одну картку зі строком дії до жовтня 2014 року. Згідно з діючим цивільним законодавством заборонено збільшувати відсоткову ставку за кредитом в односторонньому порядку, але позивачем саме в односторонньому порядку збільшено процентну ставку з 30% річних до 34,8 % (01.09.2014 року) та до 43,2% річних (01.04.2015 року). Про збільшення відсоткової ставки за кредитом позивач її не повідомляв, оскільки позивач посилається на те, що направляв їй на телефон смс-повідомлення, а даний номер телефону нею давно втрачений. Будь-яких письмових повідомлень про зміну процентної ставки на адресу відповідача не надходило. Із заяви про отримання кредитної картки, яка підписана позивачем 12.01.2011 року вбачається, що строк дії кредитного ліміту співпадає з і строком дії картки, строк дії якої становив до січня 2015 року. Вважає, що позивач не має права нараховувати проценти за користування кредитом після цієї дати, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором сроку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, про що наголосила у своїй постанові від 31.10.2018 року Велика Палата Верховного суду. Крім того, відповідно до ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за договорами з 14 квітня 2014 року. Оскільки відповідач мешкає на території м.Мирноград, яке знаходиться на території, на якій проводилась АТО та підпадає під дію цього закону, вважає, що вона звільнена від штрафів та пені. Крім того, вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою тому дії позивача щодо нарахування коштів за обслуговування кредиту є незаконними, про що зазначено в п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. З урахуванням факту пред`явлення позивачем позову тільки у вересні 2017 року необхідно застосувати строк позовної давності відповідно до ст.ст.256, 257, 261 ч.ч.4,5, 267 ч.4 ЦК України. Просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 05.03.2019 року на підставі ухвали суду заочне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 жовтня 2019 року за позовом ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та розгляд справи по суті призначений за правилами спрощеного позовного провадження на 09.30 год. 01.04.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12 січня 2011 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 12.01.2011р., підписаною як позивачем так і відповідачем та відкритий кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7, 8-31). Відповідачем не виконувались умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 30.06.2017 року загальна заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 44266,53 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2812,19 грн.; заборгованість з процентів за користування кредитом - 35370,22 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3500,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 2084,12 грн. (а.с. 4-6). Згідно з інформацією АТ КБ «Приватбанк», згідно з договором від 12.01.2011 року, [PERSON] отрмала кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної кредитної карти до останнього дня липня 2016 року (а.с. 112). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Невиконання грошового зобов`язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності. Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобов`язання, що випливають з умов кредитного договору, що є недопустимим, а тому з нього підлягають стягненню сума заборгованості за кредитом 2812,19 грн. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до п.1.1.3.2.3. умов та правил банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього договору. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374 цс17. З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що з 01.01.2013 року процентна ставка за договором знижена до 30,00%, з 01.09.2014 року підвищена до 34,8%, а з 01.04.2015 року до 43,2 %. Судом не встановлено факту, що відповідач була повідомлена банком про зміни процентної ставки за користування кредитом, незважаючи на надану виписку з смс-листування, тому суд вважає незаконним з боку позивача підвищення процентної ставки. Позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року на 34,80% та з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні. Посилання на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву надав згоду на підвищення процентної ставки, не можуть бути прийнятими до уваги, так як суперечить положенням статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Звертаючись до суду з позовом щодо стягнення заборгованості та обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру відсотків позивач зазначав, що розміщення на сайті банківської установи відповідної інформації є належним повідомленням боржника про підвищення відсоткової ставки. Проте це не є належним повідомленням боржника про збільшення відсоткової ставки у розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 34,80% та 43,20 % не надано, то суд вважає правильним проведення розрахунку, виходячи із обумовленої договором ставки 36,0% та вважає необхідним зменшити вказану суму заборгованості по процентах. Відповідачем зроблена заява щодо застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, ч.1 ст.259 зазначеного Кодексу передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність у 3 роки. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, що відповідає строку дії картки, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, тобто строку дії картки (ст.261 ЦК України). При цьому суд враховує постанову ВСУ від 17.09.2014р. № 6-95цс14. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява разом з додатками здана до підприємства поштового зв`язку 10.09.2017 р., тому, з врахуванням ч.6 ст.70 ЦПК України, суд саме з цієї дати обраховує строк позовної давності (а.с. 113). Відповідач згідно кредитного договору від 12.01.2011 р., отримала кредитну картку, яка має термін дії по 07.2016 р., таким чином суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, оскільки строк позовної давності щодо цієї вимоги закінчується 31.07.2019 р. Оскільки строк дії кредитної картки закінчився 31.07.2016 року, заборгованість по процентах повинна була бути розрахована до зазначеної дати. Та обставина, що банком було на деякий період зменшено встановлену договором процентну ставку не є підставою для проведення із цієї ставки розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом. Тобто, враховуючи, що процентна ставка за весь час користування кредитом становила 36,0% річних та кількості днів за період з 01 вересня 2014 року (дати першого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом) по 31.07.2016 року, яка складає 701 день, заборгованість по відсотках за користування кредитом становить 1971,35 грн. з наступного розрахунку: 2812,19 грн.(заборгованість за кредитом) х 36,0% : 360 днів х 701 день. Заборгованість за процентами станом на 31.08.2014 року (накопичувальним підсумком) становить 624,11 грн. Заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 12.01.2011 року по 31.07.2016 року складає 2595,46 грн. (1971,35 грн. +624,11грн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2016 року складає 5407,65 грн. (виходячи із розрахунку: 2595, 46 грн.- заборгованість по процентах за користування кредитом + 2812,19 грн.- заборгованість за кредитом). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Між тим, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Так, відповідно до ч.1 ст.2 даного Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція до якого входить м.Мирноград Донецької області. Оскільки відповідач був зареєстрований та мешкав в м.Мирнограді Донецької області на час укладення кредитного договору, а також зареєстрований на теперішній час, тому, зважаючи на вищевикладене у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені 3500,00 грн., фіксованої суми штрафу в сумі 500,00 грн., процентної складової штрафу в сумі 2084,12 грн. необхідно відмовити. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 2812,19 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 2595,46 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати у справі складаються з судового збору сплаченого позивачем при подачі позову до суду в сумі 1600 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, підлягає стягненню судовий збір в сумі 195,44 гривень. На пiдставi ст.ст.207, 253, 256, 257, 259, 261, 267, 546, 549, 612, 625, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial