Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач [PERSON] 27 липня 2013 року на підставі договору купівлі - продажу набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Після укладення договору [PERSON] зареєстрував у вказаній квартирі [PERSON] з якою на той момент перебував у шлюбі. З 12 вересня 2019 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою. На теперішній час жодних її особистих речей у квартирі не має. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, сплати житлово - комунальних послуг, через що вказані витрати позивач несе самостійно. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює позивачу перешкоду у її користуванні, отриманні субсидії. Оскільки у добровільному порядку вирішити спір відповідач не бажає, то позивач вимушений звернутися до суду з вимогою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04 травня 2020 року ухвалою суду підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, у судові засідання на 28 травня 2020 року та на 11 червня 2020 року не з`явилася, причини її неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, позицію позивача, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, на підставі ст. 280 ЦПК України, розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 27 липня 2013 року на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого у реєстрі за № 8315, [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 20 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. За вказаною адресою з 06 вересня 2013 року зареєстроване місце проживання [PERSON] . Заочним рішенням Комунарського районного суду від 09 грудня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позиція суду та нормативно - правове обґрунтування Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки 09 грудня 2019 року шлюб між ними був розірваний, а тому за відповідачем в порядку положень ст. 64 ЖК України не зберігається право користування спірним майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реєстрація місця проживання відповідача у кваритрі позивача порушує його права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, через що суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню. Розподіл судових втрат Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved