Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Заявник звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просив зобов`язати АТ «КБ «Приватбанк» надати йому інформацію, що містить банківську таємницю, відносно банківських рахунків, відкритих його батьком [PERSON] , смерть якого настала [INFO] , станом на 23 березня 2017 року, посилаючись на те, що до спадкового майна, яке залишилося після смерті останнього належали значно більші суми коштів, ніж ті, про які було відомо спадкоємцям за законом при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 19 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 25 серпня 2020 року заява ухвалою судді залишена без руху, на виконання якої 06 жовтня 2020 року заявником подано квитанцію про сплату судового збору. 08 жовтня 2020 року ухвалою судді у справі відкрито провадження. Заявник у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце якого повідомлявся належним чином. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлялася належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено. За приписами частини другої ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності заявника та представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Заявник є сином [PERSON] , смерть якого настала [INFO] , що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 листопада 2017 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В. за № 2087, виданого у спадковій справі № 112/2017, та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2017 року, виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Черкаській обл. Заявник вказує, що маючи сумніви у достовірності інформації щодо об`ємів грошової маси, яка є спадщиною після смерті [PERSON] , і розміщується на банківських рахунках заінтересованої осооби, звертається до суду у порядку пункту 11 частини другої статті 293 ЦПК України. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися, внаслідок його смерті і таким чином, кошти та інше майно, яке знаходилось у володінні спадкодавця на момент смерті також входить до складу спадщини, і повинно переходити у власність спадкоємців у порядку спадкування за законом. Відповідно до частини першої статті 1076 Цивільного кодексу України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Зокрема, у статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» поняття «банківська таємниця» визначено як інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку в процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальну чи моральну шкоди клієнту. Відповідно до статті 62 цього Закону, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду. Постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 затверджено Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, розділом 3 якої визначено порядок та межі розкриття банками інформації, що містить, банківську таємницю. Так, пунктом 3.2 зазначеного розділу встановлено, що банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду. Метою розкриття банківської таємниці є визначення розміру грошових коштів, що підлягають спадкуванню заявником за банківськими рахунками померлого [PERSON] в AT КБ «Приватбанк». З огляду на вказане необхідним є розкриття банківської таємниці про суми залишку по рахункам [PERSON] станом на 23 березня 2017 року. З огляду на встановлені обставини та мету отримання охоронюваної законом інформації, що міститься у банківській установі, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про розкриття такої інформації. У відповідності до частини третьої статті 350 та пункту 6 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved