Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 12031,78 гривень та судові витрати. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дацюк О.І. від 06.08.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у визначений судом в ухвалі про відкриття провадження строк та станом на час розгляду справи судом своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами будь-які заяви чи клопотання не подавались та судом не розглядались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] реєстрації не має. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.05.2018 року, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, серії та номеру 322, виданого 02.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39492134 від 02.02.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. зареєстровано за [PERSON] право власності на вказану квартиру. В матеріалах справи відсутнє підтвердження укладення [PERSON] з Концерном «МТМ» договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої воді. За розрахунком позивача за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 12031,78 гривень. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 року, який діяв на період виникнення зобов`язань, визначено, що власником приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Індивідуальним споживачем у розумінні Закону України № 1875 є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Оскільки відповідач не мав та не має реєстрації за вказаною адресою, а право власності на квартиру набув лише у лютому 2018 року, суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] був споживачем житлово-комунальних послуг у розумінні чинного законодавства до лютого 2018 року. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги, надані за період часу до лютого 2018 року, тож у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В іншій частині заявлених вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 20 ч. 3 Закону України № 1875 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 32 ч. 1 Закону № 1875). Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини 1\~статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Як вказував Верховний Суд України в постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному осбязі. Оскільки 02.02.2018 року [PERSON] набув право власності на квартиру, тож суд вбачає підстави для стягнення з нього вартості послуг за період з лютого по квітень 2018 року. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial