Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 24.01.2020 року позивач звернулась до суду із позовом по якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивач до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази,пояснення сторін, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН. Позов обґрунтований тим, що позивач по справі є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію та довідкою виконавчого комітету центральною районною радою народних депутатів від 04.12.1989. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання на те, що у вищезазначеній квартирі залишився зареєстрований чоловік доньки власника, який не вживає заходів щодо зміни місця реєстрації. На підтвердження законності своїх вимог посилається наст.ст. 321, 383, 391 ЦК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ. Позов обґрунтований тим, що позивач по справі є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію та довідкою виконавчого комітету центральною районною радою народних депутатів від 04.12.1989. В даній квартирі зареєстрований чоловік доньки позивача, що підтверджується наявними у справі доказами. Підставою звернення до суду із позовом стали посилання позивача на те, що відповідач у зазначеній квартирі не проживає понад рік, що підтверджується поясненнями сусідів. ІV. ОЦІНКА СУДУ. Перевіривши законність та обґрунтованість позовних вимог суд дійшов висновку по можливість часткового задоволення позову. 1.ВИЗНАННЯ ОСІБ ТАКИМИ, ЩО ВТРАТИЛИ ПРВО КОРИСТУВАННЯ ЖИТЛОВИМ ПРИМІЩЕННЯМ. На підставіст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантуєтьсяст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає та, на даний час, не вжив дій щодо зняття з реєстрації свого місця проживання у квартирі квартирою [ADDRESS] , права позивача, як власникаприміщення, де зареєстрованавідповідач порушуються. Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника квартири порушуються,та враховуючи ту обставину, щовідповідачвтратив право користування зазначеною квартирою суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягаютьзадоволенню. Суд відмовляє в частині вимог про примусове знання є реєстраційного обліку відповідача по справі, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для знаття з реєстраційного обліку, отже у даній частині вимог права позивача станом на теперішній час на порушені, а суд не може вирішувати спори на майбутнє. На підставі викладеного й

Outcome: partial