Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Батьки дітей в зареєстрованому шлюбі не перебувають. Відомості про батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] внесені в актовий запис про народження житини відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Батько малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не працює, схильний до вживання алкогольних напоїв, не проживає з дитиною з 2016 року, вихованням доньки не займається, не проявляє зацікавленості у розвитку дитини, матеріально не забезпечує, не створює належних умов для проживання та виховання, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дітей - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , не працює, в шлюбі не перебуває, вихованням дітей не займається, не проявляє зацікавленості у навчанні та розвитку доньок, не створює належних умов для проживання дітей, часто залишає молодшу доньку на піклування сестри, наражаючи тим самим дітей на небезпеку що вказує на свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача змушена звернутися до суду та просити суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до її дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також, позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини відкритий в Державному ощадному банку України та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини відкритий в Державному ощадному банку України. Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач -1 - [PERSON] та її представник у відкритому судовому засідання позовні вимоги категорично не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач -1 посилалася на те, що вона виконує свої батьківські обов`язки, має намір та бажання виховувати та утримувати своїх дітей. Відповідач -2 - [PERSON] , у відкрите судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального закладу соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, у відкритому судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , н. є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] та малолітня [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, згідно з наказами № 68 та № 69 Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 11.08.2017 року (а.с. 11-12). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, 16.09.2020 року, близько о 10 годині ранку, за адресою [ADDRESS] , було виявлено малолітніх дітей, які знаходилися без догляду дорослих. Як вдалося встановити співробітникам поліції, мати дітей - [PERSON] , під час розпивання спиртних напоїв зі своїм співмешканцем, останній вчинив бійку в результаті чого [PERSON] отримала травму та була госпіталізована до лікарні. Діти перебували без нагляду дорослих протягом трьох діб, після виявлення були доставлені до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6»ДМР, де перебували до 16.10.2020 року. За час знаходження дітей у лікувальному закладі ні мати ні батько дітей не відвідували, станом здоров`я не цікавилась, продукти харчування, ліки не передавали (а.с. 13-14). Судом також встановлено, що 16.10.2020 року неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , були переведені до Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, де перебувають і зараз, що підтверджується Актом про факт передачі дітей (а.с. 26-27). Відповідно листів від Новокодацького відділення поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 03.11.2017 року, 01.12.2017 року, 03.09.2018 року, 23.12.2019 року, [PERSON] не займається вихованням своїх малолітніх дітей, систематично залишає їх без свого нагляду, не цікавиться долею та розвитком доньок, не створює необхідних умов для їх проживання, зловживає алкогольними напоями. З громадянкою [PERSON] , неодноразово проводилися профілактичні бесіді, а також, вона була притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків за ч.1,2 ст. 184 КУпАП України (а.с. 20-23). Відповідно характеристики Комунального закладу освіти «НВК № 103» Дніпровської міської ради, на ученицю 8 класу [PERSON] , у дівчинки вади розвитку та здоров`я, у зв`язку із чим [PERSON] рекомендовано індивідуальну форму навчання, але мати вихованням доньки не займається, не піклується про її стан здоров`я, не створює належних умов проживання. У зв`язку із безвідповідальним ставленням матері до виховання доньки, [PERSON] часто без поважних причин пропускає заняття, схильна до бродяжництва (с.с. 18). Відповідно повідомлення ЦССДМ Новокодацької районної у місті ради від 19.11.2019 року № 932, [PERSON] не здійснює догляд за дітьми, не створює належних умов для проживання та виховання дитини. Стан батьківського потенціалу [PERSON] на дуже низькому рівні, а її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків суперечить інтересам дітей (а.с.17). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини від 27.08.2020 року складеним комісією спеціалістів КЗО НВК № 103, житлові умови проживання родини незадовільні, в будинку брудно, відсутні спальні місця для дітей достатній кількості, відсутня постільна білизна. Сезонні речі в наявності, але в дуже занедбаному стані валяються на підлозі у зв`язку з відсутністю шафи. Місце для навчання необлаштоване (а.с. 24). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини від 16.10.2020 складеним спеціалістами управління-служби у справах дітей, умови проживання не задовільні, в будинку брудно, повсюди розкиданий мотлох та непотріб, в приміщенні та на подвір`ї захаращено. Не створені умови для навчання, у прийняття їжі, здійснення гігієнічних процедур. Газопостачання та водопостачання відсутнє, опалення пічне, дрова для опалення не заготовлене (а.с.25-27). Згідно медичних висновків про стан здоров`я дітей, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , мають вади здоров`я та розвитку, та потребують постійного контролю з боку лікарів та належного догляду, який відповідач не надає дітям та не виконує в повному обсязі рекомендації лікарів. У відповідності до висновку органу опіки та піклування доцільно в інтересах дітей позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , та доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні до малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-7). Допитані у судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування та педагога-психолога неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] пояснили суду, що не бажають проживати разом із матір`ю, оскільки вона не займається їх вихованням, постійно зловживає алкогольними напоями, для дітей не створює відповідні умови для проживання та розвитку. Також діти повідомили суду, що неодноразово були свідками домашнього насильства, і по відношенню до них з боку співмешканця матері лунали погрози фізичної розправи. При цьому їх біологічний батько взагалі не цікавиться долею дітей, не надає їм матеріальну допомогу та займається їх вихованням. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. При цьому стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України (254к/96-ВР) , Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В даному випадку, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи батьком дітей, не цікавиться їх життям, не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Оцінюючи поведінку іншого відповідача [PERSON] у контексті її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, суд зазначає, що така поведінка на протязі тривалого часу характеризувалась як антисоціальна, що по відношенню до дітей мало наслідки у вигляді свідомого нехтування таким відповідачем своїми батьківським обов`язками, неможливістю створити для дітей відповідні умови для проживання та виховання, їх матеріального забезпечення, вчинення домашнього насильства по відношенню до дітей, та неможливістю запобігти ситуаціям, коли діти ставали свідками неналежної, конфліктної та девіантної поведінки відповідача [PERSON] . Вказані висновки суду ґрунтуються на встановлених під час розгляду справи обставинах, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами. Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що протягом 2017 року відповідач [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей (ст. 184 КУпАП, постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року, справа 205/8077/17 від 16 травня 2017 року провадження № 205/2505/17). Також матеріалами справи підтверджено, що 28 листопада 2017 року близько 08-30 години гр. [PERSON] за адресою спільного проживання, а саме, на [ADDRESS] , здійснила фізичне насильство над неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2003 року народження, а саме вдарила її декілька разів, чим вчинила психологічне насилля в сім`ї (а.с. 21), у зв`язку із чим такого відповідача було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП (постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року, провадження 205/8077/17). Окрім цього, згідно повідомлення Новокодацького відділення поліції ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області від 03.09.2018 року № 453/5272 (а.с. 23) по відношенню до відповідача [PERSON] протягом 2018 року двічі складались матеріали щодо притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, остання не одноразово потрапляла в поле зору співробітників поліції за неналежне виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей (а.с. 23). Крім того, згідно повідомлення Комунального закладу освіти «НВК № 103» Дніпровської міської ради від 15.11.2019 року за № 132, в родині учениці 8 класу [PERSON] , стався випадок вчинення насильства у сім`ї. Дитина звернулася до класного керівника про допомогу та повідомила, що співмешканець її матері під час розпивання з нею алкогольних напоїв починає вчиняти бійки з матір`ю в присутності дітей (а. с. 19). Як вказувалось вище, актами обстеження житлово-побутових умов проживання родини від у 2020 році житлові умови проживання дітей по місцю мешкання відповідача [PERSON] визначені як незадовільні, в будинку брудно, відсутні спальні місця для дітей достатній кількості, відсутня постільна білизна. Також згідно вказаних медичних висновків про стан здоров`я дітей, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , мають вади здоров`я та розвитку, та потребують постійного контролю з боку лікарів та належного догляду, який відповідач не надає дітям та не виконує в повному обсязі рекомендації лікарів. Все вищенаведене у своїй сукупності, дозволяє суду дійти висновку, що вказана поведінка відповідача [PERSON] негативно впливала на фізичний та духовний розвиток вказаних дітей як складових чинників виховання. Як наслідок, діти були позбавлені батьківської турботи, в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та засвоєння ними загальновизнаних норм моралі. На думку суду такі обставини настали не поза волею вказаного відповідача, а є прямим наслідком її свідомої, винної поведінки. Окрім цього, суду не надано доказів того, що станом на день розгляду справи такий відповідач змінив своє ставлення до дітей. Поодинокі відвідування нею соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, перебувають зараз діти, не можуть в достатній мірі свідчити про вчинення такою особою дій, зміст яких охоплюється поняттям «належне виконання батьківських обов`язків». Також розуміючи, що даний спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти мають законодавче закріплене право на гармонійний розвиток та належне виховання, суд враховує під час вирішення спору їх думку. При цьому, така думка врахована судом не сама по собі, а системно, у взаємозв`язку із з`ясованими фактичними обставинами справи. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. В даному випадку діти висловили категоричну думку щодо наявного у них небажання проживати разом із матір`ю, оскільки остання не займається їх вихованням, зловживає алкогольними напоями, не створює відповідні умови для проживання та розвитку дітей тощо. Суд також враховує, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). В даному випадку, щоб забезпечити найкращі інтереси дітей, а не інтереси та бажання відповідача [PERSON] , як одного із батьків, суд вважає за необхідне позбавити останню батьківських прав, оскільки остання не в змозі створити умови для виховання, розвитку та матеріального утримання вказаних дітей. На думку суду, проживання таких дітей у сім`ї, де постійно зловживають алкогольними напоями, вчинюють сварки, не враховують інтереси та потреби дітей, не забезпечують їх медичний догляд, потребує від держави відповідної правової реакції, у тому числі вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав. Таки дії відповідають саме інтересам дітей, оскільки забезпечить їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідачів. На жаль, через особисті якості відповідачів та зміст характеризуючи їх матеріалів, суд не вбачає підстав для їх попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останнім положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо діти були усиновлені і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дітей, вказані приписи чинного законодавства, та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, про те, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні до її неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , та в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки судом встановлено, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, ухиляються від виховання та матеріального забезпечення дітей, не піклуються про їх життя та здоров`я, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача повністю, у тому числі й вимоги, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання її дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини відкритий в Державному ощадному банку України та стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини відкритий в Державному ощадному банку України. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 908 грн. 80 коп. з кожного окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved