Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання. Позов мотивований тим, що помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де фактично зареєстрована та проживає відповідач, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП BMP «ВМТЕ». Відповідач, регулярно порушуючи умови п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року та п.5 ст.7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», станом на 30.09.2020 року заборгувала позивачу за надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в загальній сумі 109,31 грн. Вказана заборгованість виникла за період з 01.11.2019 року по вересень 2020 року включно. В добровільному порядку відповідач борг сплатити відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання в сумі 108,94 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 0,37 грн. Ухвалою суду від 06.11.2020 в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, яку направлено судом на адреси проживання та реєстрації відповідача. Відповідач у визначений ухвалою суду строк скористався своїм правом на відзив, надіславши 23.11.2020 відзив на позов, доводи якого полягають у наступному. Отримавши 13.11.2020 копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач в цей же день оплатила суму визначену позивачем як заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 109 грн. 31 коп., про що до відзиву долучила відповідну квитанцію. За вказаних обставин щодо сплаченого позивачем судового збору повинні бути застосовані положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Також просила витребувати у позивача довідку про кількість спожитої теплової енергії за опалювальний період з 2019 - 2020 роки теплоносіями будинку за адресою [ADDRESS] , згідно показників приладу обліку ЦО фіксованими щомісяця працівником служби контролю КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Позивач просила вирішити справу з урахуванням наявних матеріалів справи та витребуваних судом доказів. В судовому засіданні суд протокольною ухвалою відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки вони не стосуються предмету спору та з огляду на повне визнання відповідачем позову та задоволення вимог кредитора у повному обсязі після пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. На запитання суду повідомила, що відзив на позов від відповідача [PERSON] на адресу позивача надходив, та представнику позивача відомий зміст відзиву. На запитання суду представник позивача повідомила, що їй відомо про задоволення відповідачем повністю вимог кредитора, що є предметом спору у цій справі в сумі 109,31 грн., попри це позовні вимоги вона підтримує та наполягає на ухваленні рішення по суті спору. На запитання суду чи не бажає представник позивача подати відповідь на відзив та у зв`язку з цим відкласти судове засідання представник позивача повідомила, що наміру подавати відповідь на відзив вона не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Згідно доводів відзиву на позов просила справу розглянути за наявними матеріалами та з урахуванням повного задоволення нею вимог кредитора після пред`явлення позову та до ухвалення рішення. З огляду на викладене суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність відповідача, оскільки підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.ст. 223 та 279 ЦПК України судом не встановлено. Заслухавши позицію представника позивача, яка позов підтримала у повному обсязі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та надавши оцінку доводам відзиву на позов і його додаткам, суд дійшов наступного. Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених «Правиламинадання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 (надалі - Правила), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 р. за №2454-VІІ. Житлове помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована та проживає відповідач, забезпечувалось послугами централізованого теплопостачання, які надавались КП BMP «ВМТЕ». Відповідач, порушуючи умови п.18 вищевказаних Правил та п.5 ст.7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», станом на 30.09.2020 року заборгував позивачу за фактично надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 109,31 грн., з яких 108,94 сума боргу за спожиті послуги; 0,37 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, борг виник за період з 11.2019 по 03.2020, що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № [NUMBER] (а.с.6, 7). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 р. за №2454-VІІ (далі - Закон), визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1 ст.2 Закону). Згідно зі ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. П. 1, 5 ч.2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Верховним Судом України ухвалою № 6-22442св08 від 19.05.2010 р. визначено, що договірні відносини між сторонами, які випливають із договору про користування тепловою енергією, фактично існують незалежно від того, чи укладений договір у письмовій формі. Тобто, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі : вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Згідно з положеннями ч.3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у виді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору. Відповідно до ст.187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. Пунктом 1 ч.2 ст.7 Закону передбачений обов`язок індивідуального споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок кореспондується з обов`язком виконавця, визначеному п.2 ч.2 ст.8 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Постанова № 630). З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст. 6-8 Закону, Постанови №630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України, ст.ст.7-8 Закону (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс 12). У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. КП BMP «ВМТЕ» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши у Вінницькій газеті №32 від 03.08.2018 р. типові договори приєднання. Після цієї публікації вважається, що вони укладені між КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» та кожним споживачем - фізичною особою. Зміст договору також розміщено на веб-сайті підприємства http://vmte.vn.ua. Разом з тим, абзацом 3 ч.4 ст.13 Закону передбачено, що якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до ч.5 цієї статті відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що дійсно відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки, не сплатив вчасно на користь позивача заборгованість за фактично надану послугу, разом з тим, після отримання ухвали суду від 06.11.2020 року про відкриття провадження у цій справі в цей же день, а саме 13.11.2020 здійснив оплату заборгованості на користь позивача в сумі 109,31 грн., тобто в повному обсязі (а.с.31) Попри це представник позивача [PERSON] , будучи обізнаним про вказані обставини, що суд встановив у судовому засіданні, позов підтримав у повному обсязі та просив його задоволити та вирішити питання судових витрат. Після оголошення матеріалів справи та наголошення на тому, що борг відповідачем погашено повністю, представник позивача на запитання суду чи є у нього будь - які додаткові заяви та клопотання зазначив, що заяв та клопотань не має. З огляду на погашення відповідачем заборгованості перед позивачем в повному обсязі, що судом достовірно встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за фактично надані послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 109,31 грн., з яких 108,94 сума боргу за спожиті послуги; 0,37 грн. - 3 % річних від суми заборгованості, яка мала місце станом на 30.09.2020 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову повністю. Представник позивача не скористався правом на відмову від позову унаслідок задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову та внесення на розгляд суду заяви про присудження судових витрат, понесених позивачем при пред`явленні позову з відповідача, що регламентовано другим реченням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, а навпаки наполягав на розгляді справи по суті. З огляду на викладене та те, що позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі попри їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд приходить до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Outcome: dismissed