Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

ЛКП «Центральне» звернулось до суду з позовом, в якому, просить стягнути з [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою [INFO]., заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6841,71 грн., а саме за утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позову покликаються на те, що відповідач не виконує обов'язки, покладені на нього чинним законодавством, у зв'язку з чим утворилася заборгованість перед ЛКП «Центральне» за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Це свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов'язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законодавством строк. Відповідач [PERSON] подав відзив до позову в якому вимоги заперечив повністю. Зокрема вказав, що позивач фактично не надає йому жодних послуг. Починаючи з 2003 року останній не звертається до ЛКП з жодний проханням про надання будь-яких послуг. Ствердив, що самостійно та разом з сусідами - мешканцем квартири регулярно проводить прибирання сходового майданчика та сходів від першого поверху до горища, прибирання горища, підвалу, прибирання покрівлі від листя з дерев, підготовку до опалювального сезону; ним за власний рахунок проводиться поточний ремонт зовнішніх стін будинку та стін сходової клітини та сходів від першого поверху до горища, ремонт даху над горищем будинку, заміна водостічних труб та розгалужувальних водопровідних труб в підвальному приміщенні. Окрім того, зазначив, що у зв'язку з відсутністю між позивачем та відповідачем договору на утримання будинку, угоди про зміну розміру тарифу на послуги, а також відсутність надання послуг взагалі, у відповідача не має жодних підстав для оплати послуг за утримання будинку та у позивача не має жодних підстав стягнення з відповідача відповідної, заборгованості. Крім того, дана заборгованість по квартирі сформувалася у період з 2006 по 2018 рік, що складає більше 12 років, а відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі просила такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Просить відмовити в задоволенні позову, як безпідставному. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст.\~13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та є власником квартири за адресою [ADDRESS], що стверджується довідкою від 22.02.2018 року, виданою ЛКП «Центральне» №2399 /а.с. 3/ На обслуговуванні ЛКП «Центральне» знаходиться будинок № 5 на вул. Куліша, у м. Львові, споживачами послуг являються мешканці будинку, які здійснюють оплату наданих послуг на рахунок ЛКП «Центральне». Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України зазначено, що\~ власність зобовязує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має субєктивні права, але й несе\~ відповідальність перед громадою та\~ суспільством за належне використання цих прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виконують з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства також, із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права\~та обов'язки,\~оскільки позивач\~надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Пунктами 1, 2, 4, 5 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;\~на відшкодування\~збитків,\~завданих його\~майну та/або\~приміщенню,\~шкоди,\~заподіяної його\~життю чи\~здоров'ю\~внаслідок неналежного\~надання або\~ненадання житлово-комунальних\~послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3\~ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, у своєму рішенні від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15, рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Згідно з ч.ч.1, 2 ст.32\~ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й докази надання комунальних послуг. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст.\~625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач не сплачує за послуги своєчасно і у повному обсязі. У період з вересня 2016 року по січень 2018 року, у відповідача виникла заборгованість по несплаті нею послуг з утримання будинку та прибудинкової території, яка згідно розрахунку наданого позивачем становить суму в розмірі 5370,84 грн. (6841,71 1470,87 /корекція/). Окрім того, відповідно до\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у\~три роки. Разом з цим, відповідно до ч.3\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до\~ст. 267 ЦК України, заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного для після відповідної календарних дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Абзац 3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 08.12.2009 року, передбачає - встановивши, що строк для звернення з позовом\~ пропущено\~ без поважної\~ причини,\~ суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про\~ застосування\~ позовної\~ давності\~ заявлено стороною\~ у\~ спорі, зробленою до ухвалення\~ ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Правила про позовну давність, відповідно до ст.267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено підставність позовних вимог. У протилежному випадку, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги. Порушення відповідачем зобов'язань по сплаті житлово-комунальних послуг розпочато в вересні 2016 року. З цього моменту позивач мав право вернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Даний позов пред'явлено 08.05.2018 року, відтак без спливу строку позовної давності. Тому, суд вважає, що вимоги відповідача щодо застування строків позовної давності не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, суд вважає частково доведеним факт неналежного виконання обовязків за договорами з боку споживача комунальних послуг. Тому, позовні вимоги ЛКП «Львівтеплоенерго» підлягають часткового задоволення.

Outcome: partial