Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг ЗМР, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач [PERSON] на підставі рішення суду від 26 січня 2018 року та договору дарування їй чоловіком 1/5 частини, є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі позивач проживає разом із чоловіком з 2000 року. Ними самостійно здійснюється утримання житла: проводяться ремонтні ремонти та сплата комунальних послуг. У вказаній квартирі окрім позивача зареєстровані батьки та брат чоловіка: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які тривалий час не проживають у квартирі, оскільки виїхали на постійне місце проживання до США. Оскільки у добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку знятися не можуть, а їх реєстрація створює перешкоди у вільному користуванні власністю, що пов`язано із понесенням позивачем додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 05 лютого 2019 ухвалою суду первісного відповідача [PERSON] замінено на належного [PERSON] 26 березня 2020 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, до суду направила свого представника адвоката Додонова П.О., який у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, у якій вказав, що у разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі, повідомлені своєчасно та належним чином, у судові засідання на 07 квітня 2020 року, на 24 квітня 2020 року та на 14 травня 2020 року, повідомлені своєчасно та належним чином, не прибули, причини їх неявки суду не відомі. Третя особа, повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи за відсутністю останнього. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідачів, повідомлених належним чином, враховуючи відсутність відзиву, позицію представника позивача, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, на підставі ст. 280 ЦПК України, розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2018 року [PERSON] на праві власності належить 4/5 частини квартири [ADDRESS] . У вказаному рішення суду судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03 грудня 2007 року [PERSON] набула право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386\~ЦК України\~передбачено,\~що держава\~забезпечує рівний\~захист прав\~усіх суб`єктів\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 17 жовтня 2018 року, справа №521/17805/16-ц. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи, що вимоги позивача про визнання [PERSON] , [INFO] , не підтверджені матеріалами справи через взагалі відсутність його реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У позовних вимог до [PERSON] необхідно відмовити. Розподіл судових втрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial