Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції представників позивача та його законного представника, і заперечень представника відповідача. 31.07.2019 [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , звернулись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи його наступним. Законним представником позивачки [PERSON] є [PERSON] . Постановою Гар`юнського повітового суду від 26.11.2013 у цивільній справі № 2-13-51526 над [PERSON] було встановлено опіку для ведення усіх справ та її опікункою була призначена [PERSON]. Опікунство було встановлено терміном до 26.11.2018. [PERSON] була перевезена до м. Чернігова, та з того часу по теперішній проживає за адресою, [ADDRESS] . Фактично опіку здійснювали три її онуки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після призначення опікунства, [PERSON] отримала доступ до рахунків підопічної, однак впродовж всього терміну призначення опіки, вона жодного дня про неї не піклувалась, усі кошти з рахунків, витрачені виключно на особисті потреби відповідачки. [PERSON] багато разів намагався домовитись із опікункою щодо піклування про підопічну, але безрезультатно. [PERSON] відмовлялась виконувати обов`язки опікунки та відмовлялась передати банківську картку підопічній або [PERSON] , який і по даний момент піклується про [PERSON] . 18.06.2018 [PERSON] подав до Гар`юського повітового суду заяву про звільнення [PERSON] від обов`язків опікуна повнолітньої [PERSON] та призначення нового опікуна, однак постановою від 26.06.2018 йому було відмовлено, продовжено опікунство за власного ініціативою суду, та надано [PERSON] державну правову допомогу і зобов`язано учасників процесу висловити свою позицію у письмовому вигляді щодо продовження опіки та особи опікуна. Посилаючись на текст рішення зазначають, що ним встановлено преюдицію, відповідно якої встановлено неналежне виконання колишньою опікункою своїх обов`язків, витрачання коштів [PERSON] на власні потреби, остання не надавала звіти та докази, куди були витрачені кошті підопічної в той час, коли підопічна перебувала на території України. Позивачем самостійно отримано банківські виписки по рахункам, відповідно яких вбачається, що жодного платежу не було здійснено в інтересах підопічної [PERSON] . Надаючи виписки з естонського банку АТ «Шведбанк» вказують, що загальний розмір матеріальної шкоди завданої [PERSON] складає 104 190,22 Євро, що в конвертації в національну валюту за курсом НБУ на час звернення до суду складає 3 096533,00 грн. Просили стягнути з [PERSON] [INFO] зареєстрована: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) 3096533,00 (три мільйони дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять три) гривні; вирішити питання судових витрат. Представники законного представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с.1-7) та письмових поясненнях (а.с.119,257-264). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково пояснив, що законний представник позивача не надав доказів, що [PERSON] використовувала рахунки в особистих цілях. У справі відсутні докази протиправності дій з боку відповідачки. Крім того [PERSON] не є тією особою, яка може бути належним позивачем у даному спорі. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи. 31.07.2019 з позовною заявою до суду надійшла заява законного представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову (а.с.58-61), яка ухвалою суду від 14.08.2019 була задоволена (а.с.89-91). 05.11.2019 представником законного представника позивача [PERSON] [PERSON] - [PERSON] були подані до суду письмові пояснення (а.с.119). 29.11.2019 представником законного представника позивача [PERSON] [PERSON] - [PERSON] було подано до суду клопотання про приєднання доказів та розрахунків до матеріалів справи з переліком додатків (а.с.155-159,160-252). В судовому засідання від 16.12.2019 представником законного представника позивача [PERSON] [PERSON] - [PERSON] долучені до справи письмові пояснення від 29.11.2019 (а.с.257-264). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Докази, на підставі яких встановлені обставини справи В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] є громадянкою Естонії, що підтверджується копією її паспорта з перекладом (а.с.120-124,125-126) та посвідченням особи з перекладом (а.с.127,128-129). Рішенням Таллінського бюро департаменту соціального страхування від 29.07.2013 № 1003822 [PERSON] було встановлено важкий ступінь інвалідності, через який вона кожний день потребує сторонньої допомоги у виконанні гігієнічних процедур, одяганні, пересуванні; інструкцій та нагляду на період три роки з 16.07.2013 по 31.07.2016 (а.с.130,131-133). Постановою Гар`юмааського повітового суду від 26.11.2013 вирішено встановити опікунство над [PERSON] ; призначити опікуном [PERSON] , [PERSON] Семенягу, строком на п`ять років з моменту прийняття цього рішення; опікун є законним представником опікуваного, правом та обов`язком якого є захист майнових та особистих прав та інтересів опікуваного в межах своїх повноважень; завданням опікуна є представництво [PERSON] при здійсненні всіх правових та майнових угод, а також організація її життя, забезпечення необхідної стронної допомоги у повсякденних справах, надання соціальних послуг та лікування; опікун зобов`язаний 15 листопада кожного року надавати суду письмовий звіт про виконання повноважень з управління майном опікуваного та інших повноважень (а.с.238-240,241-244). В матеріалах справи міститься копія письмової думки [PERSON] з додатками, які направлені нею на адресу суду від 18.07.2018, згідно якої вона просить продовжити опіку над [PERSON] та призначити її опікуном над [PERSON] (а.с.246-247); як додаток надала звіт (а.с.248). Згідно наданої до суду стороною позивача копії перекладу відповіді Гар`юського повітового суду на запит про надання інформації вбачається, що даний звіт оцінено як неповний та такий, що був поданий неналежним чином (а.с.249-251). Постановою Гар`юського повітового суду від 19.09.2018 вирішено звільнити [PERSON] від обов`язків опікунки [PERSON] , тобто з посади опікуна; зобов`язати [PERSON] Семенягу подати до суду письмовий звіт про управління майном [PERSON] та виконання інших завдань протягом 30 днів зі дня набрання чинності цим рішенням; призначити опікуном [PERSON] (а.с.8-13,14-20). В матеріалах справи містяться виписки з банківського рахунку [PERSON], які відкриті в «SWEDBANK» за період з 01.01.2012 по 26.10.2018 (а.с.160-175,176-178,179-185,186,187-195). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, як її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Як вбачається з позовної заяви та наданих до неї доказів, вимоги до відповідача про стягнення коштів ґрунтуються на тому, що [PERSON] будучи опікуном [PERSON] ухилялась від виконання покладених на неї обов`язків та здійснювала нецільове використання коштів підопічної. Однак, з досліджених судом матеріалів справи, наданих стороною позивача на підтвердження своїх доводів, зазначені вище обставини належними та допустимими доказами не підтверджено. Згідно рішення Гар`юського повітового суду від 19.09.2018, яким вирішено звільнити [PERSON] від обов`язків опікунки [PERSON] , розмір та факт завдання позивачці будь-якої шкоди не встановлено. Надані до суду виписки по рахункам [PERSON] не є доказами неналежного та нецільового використання [PERSON] коштів на утримання підопічної, а відповідно й доказом завдання матеріальної шкоди, оскільки вони не відображають, що кошти використані не на потреби [PERSON] . Крім того, посилання представників [PERSON] на те, що він впродовж 2014-2018 років здійснював утримання бабусі за власний кошт жодним чином не обґрунтовано, доказів утримання [PERSON] та понесення витрат на забезпечення її потреб до суду не надано. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що жодних доказів вчинення [PERSON] дій, що спричинили матеріальну шкоду [PERSON] або її майну, відповідно до ст. 1166 ЦК України, законним представником позивачки не надано. Отже, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що законним представником позивача не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог. V. Розподіл судових витрат та вирішення питання щодо заходів забезпечення позову. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачки, а відповідно до ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 серпня 2019 року, підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed