Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Керівник Бердянської місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави, звернувся до суду з позовом, який уточнив, до Бердянської міської ради Запорізької області, [PERSON], третя особа реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції, у якому просив: Визнати незаконним та скасувати п.5.5 рішення п'ятдесят першої сесії Бердянської міської ради Запорізької області шостого скликання №23 від 20.11.2014р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам». Визнати недійсним свідоцтво про право власності номер 30497676 видане державним реєстратором 05.12.2014р. на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул.Курортна, 124-а у М.Бердянськ. Скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 17737714 від 05.12.2014р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку по вул.Курортна, 124-а у М.Бердянськ. Зобов'язати [PERSON] (вул. Леніна, 5/ [ADDRESS], М.Бердянськ, Запорізька обл., 71100, ідентифікаційний код [NUMBER]) повернути земельну ділянку вартістю 113088,00 грн., площею 0,0600 га., кадастровий номер 2310400000:07:002:0174, яка знаходиться по вул.Курортна, 124-а у м.Бердянськ Запорізької області, територіальній громаді міста Бердянськ в особі Бердянської міської ради. Судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову Керівник Бердянської місцевої прокуратури зазначив наступне. Бердянською місцевою прокуратурою встановлено, що Бердянською міською радою 20.11.2014р. прийнято рішення №23 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.5.5 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану по вул.Курортна, 124-а у м.Бердянськ для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2310400000:07:002:0174. На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 05.12.2014р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 124-а у м. Бердянськ, номер 30497676. Пункт 5.5 рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, свідоцтво про право власності від 05.12.2014 номер 30497676 підлягає визнанню недійсним, а земельну ділянку необхідно повернути за належністю територіальній громаді м. Бердянськ у зв'язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог ст.ст.51, 60, 61, 84, 116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 85, 88, 90 Водного кодексу України, 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.ст. 1, 16, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при прийняті відповідного рішення. Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки відповідно до ч.3 ст.3 вказаного Закону право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, то з метою припинення такого права необхідно скасувати рішення державного реєстратора про його реєстрацію. У судовому засіданні прокурор Донцова Ю.П. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач, представник Бердянської міської ради, повідомлений про дату та місце розгляду справи до суду не зявився, надійслав заперечення на позовну заяву. В запереченні на позов представник Бердянської міської ради зазначив, що земельна ділянка по вул. Курортна, 124-а у м. Бердянськ, яка знаходиться у приватній власності [PERSON] на підставі Генерального плана м.Бердянська, який затверджено рішенням шестьдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання від 31.05.2013р. №27 розміщується в двох зонах: житловій та рекреаційній зоні з переважним розміщенням блокованої забудови та в зоні вулиць в межах червоних ліній. Житлова та рекреаційна зона з переважним розміщенням блокованої забудови формується на территорії сельбищьної зони в районах, передбачених містобудівною документацією під такий від забудови. Розміщення в цій зоні одноквартирних 1-2 поверхових будинків не суперечить затвердженій містобудівній документації. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, а тому земельна ділянка [PERSON]В, була надана на законих підставах. Крім цього, за думкою відповідача, прийняті міською радою рішення про передачу особам у власність земельної ділянки є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такіх рішень не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки захист порушенного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Відповідач [PERSON]В повідомлена належним чином про дату та місце розгляду справи до суду не зявилася. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову та надав суду заперечення на позов. Згідно запереченням, адвокат [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Позивач, зазначаючи, як підставу заявленого позову, порушення норм Генерального плану м. Бердянська, посилається на лист виконавчого комітету від 23.03.2015 року за №04-1670/37 та робить власний висновок щодо того, що за адресою виділеної земельної ділянки Генеральним планом м. Бердянська передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих . Однак, за наявною інформацією, що була отримана при розгляді аналогічної справи, стало відомо, що згідно з Планом зонування території міста Бердянська, який затверджено рішенням тридцять восьмої сесії Бердянської міської ради VI скликання від 31.05.2013р. № 27. земельна ділянка, обмежена провулком Рибацьким з одного боку та провулком Морським з іншого; урізом води Азовського моря з одного боку та вулицею Курортною з іншого (квартали), в тому числі - земельна ділянка по вул. Курортна , 124-а, розміщується в двох зонах: в житловій та рекреаційній зоні з переважним розміщенням блокованої забудови та в рекреаційній зоні активного відпочинку. Житлова та рекреаційна зона з переважним розміщенням блокованої забудови формується на території сельбищної зони в районах, передбачених містобудівною документацією під такий вид забудови. Зона створюється з метою підтримки природних озеленених, заповідних та прибережних територій, що використовуються для організації відпочинку та лікування населення, та призначається для проживання і відпочинку дорослих та дітей. В зоні передбачається створення житлових комплексів та значних за площею озеленених просторів, що мають вихід до прибережної зони та акваторії моря. Крім того, зона вулиць в межах червоних ліній, яка не передбачає забудову садибними будинками саме території вул. Куротна №№124а, 130а, 140а, 126а, 146а, 122а, 144а, 134а, 132а, є перспективною, що слідує із інформації, яка надана виконавчим комітетом Бердянської міської ради (лист від 23.02.2015 року №04-1081/37). Зазначена саме перспектива враховувалася при узгодженні уповноваженим органом в галузі архітектури та містобудування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Курортна, 124-а, що підтверджується довідкою відповідності даним земельного та містобудівного кадастру, висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відтак, доводи позивача про порушення норм Генерального плану міста Бердянська та містобудівного законодавства є помилковими. Житлова забудова кварталів, обмежених провулком Рибацьким з одного боку та провулком Морським з іншого; урізом води Азовського моря з одного боку та вулицею Курортною з іншого історично сформована та відповідно до Історико - архітектурного опорного плану, що є складовою Генерального плану м. Бердянська, входить до історичного ареалу №3. визначений за часом освоєння 1860-ті роки XIX століття. Відтак, надання спірної земельної ділянки здійснено саме з урахуванням конкретної ситуації - в районі житлової забудови, яка склалася з XIX століття. Не врахування конкретних умов, що склалися в межах населеного пункту, призводить до абсурдної ситуації, так як в межах 2-х кілометрового нормативного розміру прибережної захисної смуги Азовського моря знаходиться місто Бердянськ майже цілком, в тому числі, адміністративні будівлі позивача та Бердянської міської [PERSON], Бердянського міськрайонного суду. [PERSON] вважає рішення Бердянської міської ради від 20.11.2014 року №23 законним з підстав, зазначених вище, при цьому, [PERSON]В ніяких незаконних дій при отриманні земельної ділянки не здійснювала. Тому відповідач вважає, що підстав для повернення земельної ділянкі територіальної громади немає. Представник третьої особи - реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції, за довіреностю [PERSON] просив розглянути справу за його відсутністю. При цьому в запереченні зазначив, що позов не визнає, так як [PERSON] надала державному реєстратору документи, перелік яких визначено порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868. Розглянувши заяву та додані документи подані [PERSON], державним реєстратором [PERSON] було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 05.12.2014 року №17737714 та видано Свідоцтво про право власності та витяг про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Таким чином, державний реєстратор діяв в межах передбачених законодавством. Вислухавши сторони, та вивчивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Бредянською міською радою 20.11.2014р. прийнято рішення №23 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.5.5 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану по вул.Курортна, 124-а у м.Бердянськ для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 2310400000:07:002:0174 (а.с.10). На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 05.12.2014р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 124-а у м. Бердянськ, номер 30497676 (а.с.11,12). На підставі листа прокурора від 30.03.2015р. ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №000369 від 03.01.2013) проведено геодезичне дослідження розташування спірної земельної ділянки відносно урізу води Азовського моря. Результати вказаного дослідження оформлено у вигляді ситуаційної схеми, відповідно до якої виділена [PERSON] оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014р. земельна ділянка знаходиться в межах міста Бердянська в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 480 м. від урізу води Азовського моря (а.с.13,14). Генеральний план м.Бердянська затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р.. При цьому за адресою виділеної оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014р. [PERSON] земельної ділянки вказаним Генеральним планом передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 23.03.2015р. за №04-1670/37 (а.с.15,16). Згідно листа заступника міського голови [PERSON] №04-0691/31 від 04.02.2016 року проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги вздовж Азовського моря, в межах м Бердянська на момент прийняття вказаного рішення Бердянської міської ради та станом на 27.01.2016р. не затверджувався. Відповідно до положень ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Ст.ст. 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Статтею 4 ВК України, пунктом «б» частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів з урахуванням містобудівної документації. Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання. Згідно з пунктом «д» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Також, відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при передачі у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного\~\~земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Отже, за змістом вищенаведених норм права на землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг навколо морських заток і лиманів не можуть передаватись у власність громадян, оскільки це землі водного фонду України. Таким чином, Бердянською міською радою при прийнятті п.5.5 рішення №23 від 20.11.2014р. порушено вимоги земельного, водного та містобудівного законодавства, що вказує на протиправність дій міської ради, а тому зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Тобто наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чинним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови для подальшого отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Отже, правовою підставою для видачі спірного свідоцтва про право власності є рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 20.11.2014р. №23. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. З урахуванням вищевикладеного, п.5.5 рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а видане на його підставі свідоцтво про право власності на земельну ділянку номер 30497676 від 05.12.2014р. - визнанню недійсними. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином встановлено, що [PERSON] незаконно набула право власності на земельну ділянку по вул. Курортна, 124-а (згідно з витягом з ДЗК нормативно-грошова оцінка якої складає 113088,00 грн.) та вона підлягає поверненню територіальній громаді м.Бердянськ. Статтею З0 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка на думку позивача порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами. Проте слід зазначити, що Реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції не була вказана прокурором як відповідач. Суд з власної ініціативи не має право залучити у якості відповідача будь яку особу. Даний факт унеможливлює прийняття рішення стосовно позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора індексний номер 17737714 від 05.12.2014р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку по вул.Курортна, 124-а у М.Бердянськ, .

Outcome: partial