Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача. 13.04.2021 року керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова О.В. звернувся до суду з вказаним позовом до Рошака А.А. в інтересах держави - Вінницької обласної Ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Мотивуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що Жмеринською місцевою прокуратурою Вінницької області (на даний час - Жмеринська окружна прокуратура Вінницької області) підтримувалося державне обвинувачення у Шаргородському районному суді Вінницької області в кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Шаргородського районного суду від 14.02.2019 року у справі №152/1204/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням та іспитовим на строк три роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Так, вказаним вироком [PERSON] визнано винним у тому, що 16 липня 2016 року приблизно о 21.10 годині, керуючи автомобілем «Опель Вектра» з реєстраційним номером [NUMBER] на автодорозі «Вороновиця-Тиврів-Шаргород» в селі Клекотина Шаргородського району Вінницької області, поблизу сполучення з селом Мурафа Шаргородського району Вінницької області, перед зміною напряму руху ліворуч він не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «QINGQI» з реєстраційним номером [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] із пасажиром [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, допущені водієм автомобіля «Опель Вектра» з реєстраційним номером [NUMBER] [PERSON] , перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №56 від 31 жовтня 2016 року, [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: множинні садна та забої м`яких тканин тулуба та кінцівок; закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку; забій грудної клітки та серця; закритий перелом середньої третини діалізу правої стегнової кістки; відкритий уламковий перелом виростків правої стегнової кістки та виростків правої великогомілкової кістки; відкритий перелом правого наколінника з розривом власної зв`язки; закритий уламковий подвійний перелом середньої третини та нижньої третини кісток передпліччя. Дані тілесні ушкодження утворились від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо в термін та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться в своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. Відкритий уламковий перелом виростків правої стегнової кістки та виростків правої великогомілкової кістки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час їх заподіяння. Відкритий перелом правого наколінника з розривом власної зв`язки; закритий уламковий подвійний перелом середньої третини та нижньої третини кісток правого передпліччя; закритий перелом середньої третини діалізу правої стегнової кістки відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні. Множинні садна та забої м`яких тканин тулуба та кінцівок; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; забій грудної клітини та серця відносяться до легких тілесних ушкоджень. Незважаючи на невизнання [PERSON] своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджена сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів. На вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року подано апеляційні скарги, за результатами розгляду яких апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено, апеляційні скарги законного представника [PERSON] в інтересах потерпілого [PERSON] та представника [PERSON] в інтересах потерпілих [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення. Так, вироком Вінницького апеляційного суду від 25.06.2019 року скасовано вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року в частині призначення покарання [PERSON] . Зокрема, вироком Вінницького апеляційного суду призначено покарання [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки із застосуванням ст.75 КК України із звільненням від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки. Висновком експерта №56 від 31.10.2016 року підтверджено про отримання потерпілим [PERSON] при ДТП тілесних ушкоджень, які у своїй сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя під час заподіяння. Потерпілий [PERSON] в результаті протиправних дій, вчинених [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» з 22.07.2016 року по 23.09.2016 року, де на лікування [PERSON] в травматологічному відділенні витрачено кошти в загальній сумі 9654,84 грн. за 32 ліжко-дні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що тілесні ушкодження, у зв`язку із якими потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, отримані ним внаслідок вчинення протиправних дій [PERSON] , що підтверджується обвинувальним вироком Шаргородського районного суду від 14.02.2019 року та вироком Вінницького апеляційного суду від 25.06.2019 року, понесені КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» витрати на лікування потерпілого, слід стягнути з [PERSON] КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» повернення коштів, вирачених на лікування та відшкодування вартості ліжко-днів лікування [PERSON] , не було здійснено, що підтверджується інформацією в.о. директора КНП від 25.02.2021 року. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Позивач вважає, що [PERSON] зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочину в сумі 9654,84 грн. Внаслідок невідшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора з вказаним позовом до суду. 2.Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов і не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 21.04.2021 року (а.с.53-54), яку отримав 26.04.2021 року (а.с.59). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Згідно з п.2 прохальної частини позовної заяви, позивач просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.10). 2. 11.05.2021 року від представника Вінницької обласної Ради -начальника відділу представництва в суді та правового аналізу управління юридичного забезпечення та запобігання корупції виконавчого апарату Вінницької обласної Ради Сеніва А.М., що діє на підставі довіреності від 05.05.2021 року (а.с.62), до суду надійшла заява, у якій останній просить позов керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави - Вінницької обласної Ради в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину на користь КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР»; розгляд справи проводити без участі представника Вінницької обласної Ради (а.с.60-61). 3. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надсилав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Ухвалою суду від 21.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонова О.В. в інтересах держави - Вінницької обласної Ради в особі КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 20.05.2021 року без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.53-54). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 8 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] ухвала суду про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов отримана 26.04.2021 року, що вбачається із зворотного рекомендованого поштового повідомлення (а.с.59), то суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір, суд встановив факт понесення позивачем - КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] . Означений факт підтверджений вироком Шаргородського районного суду від 14.02.2019 року у кримінальній справі за №152/204/17, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та звільнений від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку в три роки не вчинить нового злочину, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме за те, що 16 липня 2016 року приблизно о 21 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Опель Вектра» з реєстраційним номером [NUMBER] на автодорозі «Вороновиця-Тиврів-Шаргород» в селі Клекотина Шаргородського району Вінницької області, поблизу сполучення з селом Мурафа Шаргородського району Вінницької області, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «QINGQI» з реєстраційним номером [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] із пасажиром [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України допущені водієм автомобіля «Опель Вектра» з реєстраційним номером [NUMBER] [PERSON] , перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №56 від 31 жовтня 2016 року [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: множинні садна та забої м`яких тканин тулуба та кінцівок; закриту черепно-мозкову травма, струс головного мозку; забій грудної клітки та серця; закритий перелом середньої третини діалізу правої стегнової кістки; відкритий уламковий перелом виростків правої стегнової кістки та виростків правої великогомілкової кістки; відкритий перелом правого наколінника з розривом власної зв`язки; закритий уламковий подвійний перелом середньої третини та нижньої третини кісток передпліччя. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо в термін та при обставинах, вказаних в постанові про призначення експертизи та відносяться в своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. (а.с.12-18). Вироком Вінницького апеляційного суду від 25.06.2019 року скасовано вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 14.02.2019 року в частині призначення покарання [PERSON] та призначено покарання останньому за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки із застосуванням ст.75 КК України із звільненням від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на три роки та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 та п.п.2, 3 ч.3 ст.76 КК України (а.с.19-23). Вказаний вирок набрав законної сили (а.с.19-23). Частиною 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, згідно з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України, у цій цивільній справі не підлягають доказуванню як обставини ДТП, що мала місце 16.07.2019 року, так і винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також дії відповідача, правовим наслідком яких стало заподіяння потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, внаслідок чого потерпілий тривалий час лікувався у КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР», на що понесені витрати закладом охорони здоров`я. З довідки КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» за №01.01.-25 від 25.02.2021 року вбачається, що потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні в травматологічному відділенні закладу охорони здоров`я з 22.07.2016 року по 23.09.2016 року, тобто 32 дні. Вартість лікування за 32 ліжко-дні, з розрахунку одного дня лікування, склала 9654,84 грн. (а.с.25). Також, з означеної довідки вбачається, що ВОКЛ ім. М.І. Пирогова відшкодування вартості ліжко-днів на лікування [PERSON] не здійснювалося (а.с.25). Вказаний факт підтверджується також повідомленням керівника Жмеринської окружної прокуратури від 07.04.2021 року за № 02.52/2-46 вих-21 (а.с. 47). Відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ України за №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Згідно з абзацом 2 п.2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як вбачається з довідки закладу охорони здоров`я, загальна вартість лікування [PERSON] з 22.07.2016 року по 23.09.2016 року (32 л/д) у травматологічному відділенні ВОКЛ ім. М.І. Пирогова становить 9654,84 грн. Із матеріалів цивільної справи також вбачається, що на час розгляду справи в суді [PERSON] не відшкодував витрат, понесених ВОКЛ ім. М.І. Пирогова на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що шкода у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] , заподіяна державі в особі Вінницької обласної Ради, зокрема, в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради», підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON] , який вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України. Вказані, встановлені в судовому засіданні факти, не спростовані та не заперечуються відповідачем, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, висловлену в ухвалі від 21.04.2021 року (а.с.53-54), останній не подавав. Судом встановлено, що прокурор та позивач Вінницька обласна рада в особі КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» не пред`являли цивільний позов в кримінальній справі №152/204/17, тому, в силу вимог ч.3 ст.128 КПК України, мають право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Суд констатує той факт, що відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом на спростування позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Вінницької обласної Ради, зокрема, в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» до нього про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . Оскільки [PERSON] не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування державі в особі Вінницької обласної Ради, зокрема, в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , то право держави у особі позивачів порушено відповідачем і підлягає судовому захисту, враховуючи, що відсутність вказаного відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого з вини [PERSON] , негативно впливає на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушують права і свободи осіб у галузі охорони здоров`я, які охороняються державою, та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією ЦК України, ЦПК України, КПК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Частиною 2 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.2 ст.4 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. В Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (п.3 ст.131-1 Конституції України). У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах… (частини 3, 4 ст.56 ЦПК України). Пунктом 1 ч.6 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів, у тому числі, держави, у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Частиною 3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно з ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі, шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди (п.8 ч.2). За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (ч.1 ст.1206 ЦК України). Частинами 1, 3, 7 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року за №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. VІ. Висновки суду Проаналізувавши норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що прокурор має право на звернення до суду з означеним позовом. Так, з правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 06.04.2021 року у справі №380/375/17 вбачається, що винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). У справі, яка розглядається, встановлено, що прокурором належно обґрунтовано підстави для звернення з цим позовом до суду, оскільки вирок у кримінальному провадженні щодо [PERSON] ухвалено Шаргородським районним судом 14.02.2019 року, а Вінницьким апеляційним судом - 25.06.2019 року, проте, з того часу уповноважені компетентні органи - тобто позивачі, протягом розумного строку самостійно не звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] . Уповноважені компетентні органи - тобто позивачі, протягом розумного строку самостійно не звернулися до суду з таким позовом до [PERSON] і після повідомлення їм прокурором про виявлення порушення інтересів держави, оскільки такі повідомлення прокурором зроблені 10.02.2021 року та 07.04.2021 року головному лікарю КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» (а.с.24, 47) та 07.04.2021 року голові Вінницької обласної Ради (а.с.47). Так, 25.02.2021 року заклад охорони здоров`я повідомив прокурора про незвернення з відповідним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] (а.с.25), а представником Вінницької обласної Ради надіслано до суду заяву про підтримання позову прокурора у повному обсязі із заявлених ним підстав (а.с.60-61). Відтак, враховуючи значимість порушення інтересів держави через бездіяльність компетентного органу без об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, прокурор наділений необхідними повноваженнями та дотримався встановленого законодавством порядку при зверненні з цим позовом до суду для захисту інтересів держави. Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Під час розгляду вказаного цивільного спору судом встановлено, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, тобто дії [PERSON] є неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілого [PERSON] на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний зв`язок та вина відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності останнього. Позивачем надано суду належні та допустимі докази про заподіяння шкоди Комунальному некомерційному підприємству «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» у виді понесення витрат на лікування [PERSON] - потерпілого від вчиненого відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, а відтак позов підлягає задоволенню на суму 9654,84 грн. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом прокурором не сплачено судовий збір, оскільки останній звільнений від його сплати на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 2270 грн.

Outcome: approved