Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] зверувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.11.2015 р. відповідач [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 15000,00 дол. США, і зобов`язався повернути отриманні кошти протягом трьох місяців. Про отримання грошових коштів відповідач 30.11.2015 р. власноручно написав розписку. 04.12.2018 р. він направив відповідачу письмову вимогу про повернення боргу, однак відповідач дану вимогу проігнорував. З даної розписки вбачається, що між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики, згідно якого він передав, а відповідач отримав грошові кошти з обумовленим між ними строком повернення даних коштів. Згідно офіційного курсу валют станом на 27.02.2019 р. еквівалент 15000 дол. США, отриманих згідно розписки становить 404700,00 грн. Таким чином заборгованість відповідача в гривневому еквіваленті складає 404700,00 грн. Також відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача слід стягнути 3 % річних від простроченої суми. 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 15000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01.03.2016 року до дня подачі позову до суду (27 лютого 2019 р.), що становить 1093 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 3 % річних від простроченої суми 15000 дол. США складає 1347,53 дол. США. Таким чином заборгованість відповідача складає 16347,53 дол. США (15000,00 дол. США+1347,53 дол. США.), що по курсу НБУ станом на 27.02.2019 р. складає 441056,35 грн. Стислий виклад позиції позивача: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.11.2015 року в розмірі 16347,53 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.02.2019 р. становить 441056,35 грн., з яких: 15000,00 дол. США - сума заборгованості, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.02.2019 р. становить 404700,00 грн.; 1347,53 дол. США - 3 % річних від заборгованості, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 27.02.2019 р. становить 36356,35 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 7747 грн. 00 коп. сплачених судових витрат. Не заперечив проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений завчасно належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 р. по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2019 р. по даній справі за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти, які належать відповідачу [PERSON] на суму, еквівалентну 404700,00 грн. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.05.2019 р. по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 30.11.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 дол. США, які зобов`язався повернути протягом трьох місяців. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач написав розписку від 30.11.2015 р. (а.с. 5). 04.12.2018 р. [PERSON] направив [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу (а.с. 6). Відповідач вимогу позивача про повернення коштів не виконав та добровільно кошти позивачу не повернув. Станом на 27.02.2019 р. (на день подачі позову) офіційний курс валют становив: 100 дол. США - 2698,2628 грн. (а.с. 8). Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписка підписана відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між мною та Відповідачем. Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань є порушенням чинного законодавства України, зокрема: -статті 526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; -статті 527 ЦК України, згідно якої боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом; -статті 530 ЦК України, згідно якої якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; -статті 611 ЦК України, згідно якою у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом достовірно встановлено, що між відповідачем та позивачем існував письмовий договорів позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав певну суму коштів з обумовленим між ними строком повернення коштів. Доказів про повернення боргу відповідачем матеріали справи не містять. Згідно офіційного курсу валют станом на 27.02.2019 р. 1 дол. США становив 26,98 грн. Таким чином заборгованість в гривневому еквіваленті складає 404700,00 грн. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічна позиція викладена в постанові ВПВС від 16.01.19р. по справа №373/2054/16-ц. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 15000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 березня 2016 року до дня подачі позову до суду (27 лютого 2019 р.), що становить 1093 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 15 000,00 доларів США х 1093 день х 3 : 100 : 365 - 1347,53 доларів США. Таким чином заборгованість складає 16347,53 дол. США (15000,00 дол. США+1347,53 дол. США.). Виходячи із вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позивач [PERSON] реалізував свої права, заявивши вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду: На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача в користь позивача боргу в сумі 15000 дол. США за договором позики від 16347,53 грн., що в еквіваленті станом на 27.02.2019 р. становить 441056 грн. 35 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 4047,00 грн. сплаченого судового збору та 3700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанцій № 137.118.1/25368936 від 27.02.2017 р., та № 10/2019 від 18.10.2019 р. На підставі ст.ст. 192, 207, 526, 527, 530, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved