Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі також - відповідач) на його користь борг за договором позики в сумі 12521, 91 грн, з урахуванням 276,00 грн інфляційних, 166,01 грн вісотків за користування коштами, 79,90 грн трьох відсотків річних. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь 908,00 грн судових витрат із сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно розписки, складеної 25.12.2020, [PERSON] зобов`язалася повернути позивачеві позичені кошти в сумі 12000, 00 грн до 01.01.2021. Проте, станом на 01.01.2021 кошти відповідач не повернула; на вимоги повернути кошти повінстю або частинами належним чином не реагує; перестала відповідати на дзвінки. Зазначене стало піставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін 02.04.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився; у заяві від 17.05.2021 просить справу розлядати без його участі; позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити; не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач відзив на позов до суду не надала, копія ухвали про відкриття провадження від 02.04.2021 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. У судові засідання 17.05.2021, 14.06.2021 та 13.07.2021 відповідач не з`явилася. Таким чином відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду розписку, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] зобов`язується повернути 12000,00 грн [PERSON] до 1.01.2021. Дата складення документу зазначена 25.12.2020 (а.с. 5). Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова пракутика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. Дослідивши зміст розписки, наданої позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог, в якій зазначено про обов`язок [PERSON] повернути [PERSON] кошти в сумі 12000,00 грн., яка складена 25.12.2020, судом встановлено, що зміст даного документа не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, не містить відомостей, що грошові кошти були передані в борг саме на умовах договору позики. На переконання суду, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Наявність у наданій позивачем розписці зобов`язань повернути кошти не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки зобов`язальні правовідносини могли виникнути між сторонами на підставі інших правовідносин. Надавши оцінку поданому позивачем доказу на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed