Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Медичний директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР Судовська Т. звернулася до суду із заявою, в якій просить вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] з 01.02.2021 року знаходиться на стаціонарному лікуванні. З 1996 року багаторазово лікувався в психіатричному стаціонарі з діагнозом параноїдної шизофренії. Захворювання має безперервний перебіг, клінічна картина представлена галюцинаторно-маячною, афективно-параноїдною симптоматикою. Останнє стаціонарне лікування проходив влітку 2020 року. Вдома підтримуючу терапію не приймає. Поточна госпіталізація останнього пов`язана з погіршенням психічного стану: не спить, став «злобний», проявляє агресію до сестри та сусідки, виказує маячні ідеї відношення до них, підкинув сусідам під двері мертву собаку, заходить в квартиру через вікно на 2 поверсі, стрибає з вікна, чіпляється до сусідських дітей. У зв`язку з чим була викликана поліція. Спеціалізованою психіатричною бригадою ШМД доставлений до приймального відділення КНП «ОКЗ НПД» ЗОР, де також поводив себе агресивно, був збуджений, гучно кричав, отримати згоду на госпіталізацію та лікування не вдалося, був госпіталізований у примусовому порядку, за заявою сестри, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечний для оточуючих. 02.02.2021 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдний синдром. За психічним станом є небезпечним для оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару та згідно зі ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги. З цих підстав медичний директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР змушена звернутися до суду з вказаною заявою. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві, підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Лікар-психіатр у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Прокурор не заперечувала проти задоволення зазначеної заяви. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду заяви була повідомлена судом своєчасно та належним чином, у телефонному режимі повідомила, що заяву підтримує, з`явитися до суду не може через далеку відстань її місця проживання від суду. [PERSON] проти задоволення заяви заперечував, пояснив, що ліки він не приймає, оскільки він ніяких діагнозів не має, на психіатричне захворювання не страждає. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, його законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричнудопомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. [PERSON] з 01.02.2021 року знаходиться на стаціонарному лікуванні. З 1996 року багаторазово лікувався в психіатричному стаціонарі з діагнозом параноїдної шизофренії. Захворювання має безперервний перебіг, клінічна картина представлена галюцинаторно-маячною, афективно-параноїдною симптоматикою. Останнє стаціонарне лікування проходив влітку 2020 року. Вдома підтримуючу терапію не приймає. Поточна госпіталізація останнього пов`язана з погіршенням психічного стану: не спить, став «злобний», проявляє агресію до сестри та сусідки, виказує маячні ідеї відношення до них, підкинув сусідам під двері мертву собаку, заходить в квартиру через вікно на 2 поверсі, стрибає з вікна, чіпляється до сусідських дітей. У зв`язку з чим була викликана поліція. Спеціалізованою психіатричною бригадою ШМД доставлений до приймального відділення КНП «ОКЗ НПД» ЗОР, де також поводив себе агресивно, був збуджений, гучно кричав, отримати згоду на госпіталізацію та лікування не вдалося, був госпіталізований у примусовому порядку, за заявою сестри, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад, небезпечний для оточуючих. Згідно з заявою [PERSON] , остання просить госпіталізувати свого брата [PERSON] у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, оскільки він погрожував їй, сусідам, пристає до дітей. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 02.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдний синдром. Госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Згідно з ч. 2-4 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не дав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи,а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, афективно-параноїдний синдром, госпіталізація доцільна, лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду наст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву слід задовольнити.

Outcome: approved