Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 30 листопада 2013 року [PERSON] отримала кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом, а також зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому АТ КБ «Приватбанк» просив суд примусового стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, що становить 12203 гривні 11 копійок, що складається: з заборгованості за простроченим тілом кредиту 8191 гривні 06 копійок, заборгованості за простроченими відсотками 584 гривні 35 копійок, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 3427 гривень 70 копійок. Крім того, позивач також просив стягнути на його користь витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 гривні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Ляр Д.Ю. направив до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, розгляд цивільної справи просив здійснити за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 29 жовтня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.67-68). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд цивільної справи. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 30 листопада 2013 року АТ КБ «Приватбанк» видав [PERSON] кредитну картку з встановленим на ній кредитним лімітом. В свою чергу, [PERSON] зобов`язалася повертати грошові кошти, зняті з кредитної картки, шляхом сплати щомісячних обов`язкових платежів та відсотків за користування грошовими коштами. Вказані обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.10). АТ КБ «Приватбанк» виконав своє зобов`язання за договором, що підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] , згідно якої остання знімала грошові кошти та розрахувалася ними (а.с.58). Крім цього, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.8) вбачається, що станом на 23 квітня 2018 року [PERSON] був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 гривень. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) зазначила, що у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050\~ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625\~ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що відповідач знімала з кредитної картки грошові кошти та розраховувалася ними. Тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12203 гривні 11 копійок, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 8191 гривні 06 копійок, заборгованості за простроченими відсотками 584 гривні 35 копійок, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 3427 гривень 70 копійок. Вказана обставина підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 15 червня 2020 року (а.с.5-7). З вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] нарахована заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 584 гривні 35 копійок та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України 3427 гривень 70 копійок. Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні докази, які б вказували на те, що між сторонами по справі належним чином узгоджений обов`язок відповідача зі сплати на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, нарахованих на прострочений кредит. Зокрема, згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.10) відсутня умова про розмір процентної за простроченими відсотками. В той же час, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не підписувався відповідачем, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди щодо умови про розмір процентної ставки за простроченими відсотками. Тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 584 гривні 35 копійок, відсутні. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення прострочених відсотків, в тому числі їх розміру та порядку нарахування, АТ КБ «Приватбанк» посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на веб-сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємна частина кредитного договору. Всупереч цьому, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірі, що додані до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату прострочених відсотків за користування кредитними коштами, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ч.2 ст.625 ЦК України, вказав на те, що в редакції Умов та Правил, які почали діяти з 01 березня 2019 року згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625\~ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 84% (для картки «Універсальна голд» або в розмірі 86,4% (для картки «Універсальна»). Так, за правилами ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене положенням ч.2 ст.625\~ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачала у своїй постанові від 16 січня 2019 року №464/3790/16-ц підстав для відступу від такої правової позиції. У вказаній нормі прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Таким чином, нарахування кредитором 3% річних, або процентів у іншому розмірі, встановленому укладеним між сторонами договором, може здійснюватися виключно після закінчення строку виконання грошового зобов`язання та у разі прострочення боржником його виконання. З підписаної відповідачем анкети-заяви від 30 листопада 2013 року вбачається, що вона не містить визначених сторонами строків виконання основного зобов`язання з повернення отриманих у кредит грошових коштів. Інші належні докази, які б свідчили про досягнення між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] згоди щодо строків повернення кредиту також в матеріалах справи відсутні. Тому, враховуючи той факт, що позивачем не доведено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо строків виконання відповідачем основного зобов`язання, а саме повернення отриманих кредитних коштів, а строк (термін) виконання останнім обов`язку згідно із ч.2 ст.530\~ЦК України визначений моментом пред`явлення вимоги (у даному випадку подачею позову), то у АТ КБ «Приватбанк» були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. При цьому, посилання позивача у позовній заяві на те, що сторонами було погоджено п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг сплату відповідачем у разі несвоєчасного повернення кредиту на підставі ч.2 ст.625\~ЦК України відсотків у розмірі 84% річних, не можуть свідчити про наявність у АТ КБ «Приватбанк» підстав для їх нарахування саме у вказаному розмірі. Матеріалами справи не підтверджено, що сторони дійшли згоди щодо заявленого розміру відсотків, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України, так як вказані Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а підписана відповідачем анкета-заява не містить погодженого розміру ставки відсотків, сплата яких передбачається вказаною нормою. Зазначене у повній мірі узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 8191 гривні 06 копійок (12203,11 (584,35+3427,70). VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення від 16 вересня 2020 року (а.с.57) вбачається, що при пред`явленні позову АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 2102 гривні. Позов АТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, а саме 67,12% (8191,06 / 12203,11 ? 100%). З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1410 гривень 86 копійок (2102 / 100% ? 67,12%). На підставі викладеного та

Outcome: partial