Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Михайлівська районна державна адміністрація звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Позов мотивований тим, що відповідач має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак матір'ю не створені належні для проживання дитини умови, в будинку дуже брудно, відсутня підлога, помешкання знаходиться в аварійному стані. Сусіди негативно характеризують [PERSON], як надто дивну з психічним розладом людину. Через загрозу життю та здоров'ю дитини, що потребувала термінового лікування в Запорізькій обласній клінічній дитячій лікарні з приводу новоутворення шиї, рішенням ради опіки та піклування при виконкомі Михайлівської селищної ради від 10 листопада 2016 року №1, малолітнього [PERSON] відібрано від його матері [PERSON] З 10 листопада 2016 року і по теперішній час дитина перебуває в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Крім того, рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2007 року № 2-352/2007 [PERSON] була позбавлена батьківських прав стосовно двох малолітніх дітей: [PERSON], 2001 року народження, та [PERSON], 2003 року народження. Так як, [PERSON] нехтує батьківством та умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON],[INFO], не надавала дитині доступ до культурних норм моралі, не виявляла інтересу до його внутрішнього світу, 24 травня 2017 року на комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській районній державній адміністрації було розглянуто питання щодо виконання батьківських обов'язків відповідачем та на підставі подання ради опіки та піклування Михайлівської селищної ради від 10 листопада 2016 року № 1, було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] В судове засідання представник позивача Сичова Л.А. не з'явилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позов на підставах, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Дані про батька дитини, [PERSON], внесені за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно з характеристикою Михайлівської селищної ради Запорізької області від 26 травня 2017 року № 262 (а.с.8) [PERSON] за час проживання на території Михайлівської селищної ради зарекомендувала себе посередньо. Ніде не працює, проживала за рахунок допомоги на дитину. Безвідповідальна, лінива, хитра. Має власне житло, але будинок занедбаний. Житлово-побутові умови проживання негативні. Відповідно до довідки виконавчого комітету Михайлівської селищної ради від 30 травня 2017 року № 3047 (а.с.11), [PERSON] проживає в [ADDRESS] та має склад сім'ї: сина [PERSON] 2011 року народження. Згідно з актом обстеження умов проживання від 10 листопада 2016 року (а.с.9), складеного службою у справах дітей та центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, умови проживання [PERSON] не задовільні, в будинку дуже брудно, відсутня підлога, помешкання знаходиться в аварійному стані. Умови для виховання та розвитку дитини не створені. Крім того, актом обстеження житлово-побутових умов, складеного радою опіки та піклування Михайлівської селищної ради 26 травня 2017 року, встановлено відсутність санітарних умов, необхідних для проживання (а.с.10). Згідно листа КЗОЗ «Михайлівський центр ПМСД» МРР ЗО від 09 листопада 2016 року № 669 (а.с.12), дитина [PERSON] 2011 року народження, потребує термінового оперативного лікування з приводу новоутворення шиї, однак не сприйняття матір'ю дитини важливості лікування призводить до погіршення стану дитини та загрожує його життю. Необхідність лікування підтверджується також висновком про стан здоров'я та розумовий розвиток дитини (а.с.13). Відповідно до рішення ради опіки та піклування при виконкомі Михайлівської селищної ради від 10 листопада 2016 року №1, малолітню дитину [PERSON], [INFO], відібрано від матері [PERSON] (а.с.7). Згідно акту про відвідування дитини матір'ю від 29 травня 2017 року № 03-02/220 (а.с.14), за час перебування [PERSON] в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, а саме з 10 листопада 2016 року, мати дитини [PERSON] відвідувала дитину в центрі: 14 листопада 2016 року, 19 листопада 2016 року, 10 грудня 2016 року, 12 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року, цікавилась здоров'ям, життям та подальшою його долею. Згідно звіту Михайлівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про здійснення оцінки потреб (а.с.15), за результатами відвідування 11 травня 2017 року сім'ї [PERSON], яка опинилась в складних життєвих обставинах, встановлено, що санітарно-гігієнічні умови та умови проживання не відповідають нормам, не придатні для проживання та повноцінного розвитку дитини. Будинок знаходиться в аварійному стані. За час перебування дитини в державному закладі мати не зверталась до Михайлівського РЦСССДМ з приводу повернення дитини. Комісія дійшла висновку про недоцільність повернення дитини до родини. Згідно висновку органу опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації від 07 червня 2017 року № 03-34/0271, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській РДА від 24 травня 2017 року № 5, у зв'язку з тим, що мати не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, не утримує матеріально, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей та судом. Так, судом встановлено, що відповідачка вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає. Характер поведінки відповідачки, її особистості та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини; відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів малолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір'ю своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитини спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї дитини, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається її вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved