Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення, інфляційних витрат та 3% річних. В обґрунтування позову покликається на те, що в квартиру [ADDRESS] у якій зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підприємством надаються послуги централізованого опалення. Для оплати послуг відповідачу був відкритий особовий рахунок та щомісячно направлялись квитанції про нарахування вартості наданих послуг з метою їх оплати. У зв'язку з тим, що відповідачі не сплачували за послуги централізованого опалення, станом на 01.01.2017 року за період з 01.07.2014 року по 31.12.2016 року становить 6223,99 грн., інфляційні нарахування за вказані послуги складають 497,97 грн. та 3% річних 98,55 грн., загальною сумою 6820,51. Просить суд стягнути з відповідача вказані суми боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. В подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в яких просить стягнути на їх користь з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 9696,09 грн., інфляційні витрати в сумі 693,67 грн. та 3% річних в сумі 145,55 грн., всього 10\~535,31 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,0 грн. (а.с.40-41) Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задоволити. В судовому засіданні [PERSON] проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Подали письмове клопотання про те, що позовні вимоги не визнають. (а.с.61) Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у [INFO], (а.с.7), та відповідно споживає теплову енергію, яка надається йому Львівським міським комунальним підприємство «Львівтеплоенерго». Згідно з розрахунками, наданими позивачем, за періодз 01.07.2014 року по 30.04.2017 року за відповідачами утворилась заборгованість у сумі\~розмірі 9696,09 грн., інфляційні витрати в сумі 693,67 грн. та 3% річних в сумі 145,55 грн., загальною сумою 10\~535,31 грн. Стаття 317 ЦК України\~передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України\~зазначено, що власність зобовязує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має субєктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Згідно\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.ст.\~67,\~68 ЖК Української РСР, наймачі зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Приписами пункту 5 частини 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з чинним законодавством житлово-комунальні послуги повинні надаватися на підставі договорів, а відповідно до\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець та споживач зобовязані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.\~\~ Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначено термін «договір» а саме договір\~усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.\~\~ Разом з цим,\~ст. 11 ЦК України\~зазначено, що зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Тобто, згідно зазначеної статті цивільні права та обовязки виникають не тільки за прямо вказаних обставин, а й з\~інших юридичних фактів. Юридичні факти у цивільному праві\~це факти обставини, з якими норми цивільного права повязують встановлення, зміну, припинення, поновлення тощо цивільних прав і обовязків. Тобто, група юридичних фактів закріплюється в одній нормі і є явищем одного порядку. Таким чином, юридична (фактична) сукупність містить взаємоповязані елементи, які окремо можуть взагалі не мати правового значення або породжують не ті наслідки, яких прагнули субєкти права. Так, для виникнення права на жиле приміщення в будинках державного або громадського фонду є наявність юридичної сукупності: рішення про надання житла, видача ордера тощо. Вказані обставини є етапом на шляху до виникнення прав та обовязків. Отже, незалежно від того, чи є громадянин власником приватизованої квартири або наймачем неприватизованої квартири, він є споживачем житлово-комунальних послуг, тому його обовязком являється своєчасна оплата наданих послуг. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб'єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. В розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами, як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.13 Закону являються послуги з централізованого опалення. Оскільки ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги централізованого опалення, а відповідачі ними користуються (без укладання договору), то останні повинні сплачувати кошти за споживання таких послуг. Таким чином, суд вважає, що між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг централізованого опалення. Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» та Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі жодного разу належним чином не скористалися правом, наданим їм\~ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та останні не надали з цього приводу суду жодного належного доказу. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення належної якості, зобов'язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів відтак, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення боргу є правомірними, та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір.

Outcome: approved