Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 05.03.2020 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, шляхом формування в системі «Електронний суд», надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації, визнання права власності та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4621284800:01:002:0135, яка розташована в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 10.05.2012, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрованим за № 588. На підставі цього договору зроблено запис про перехід права власності на земельну ділянку на державному акті про право власності на земельну ділянку та поземельній книзі 17.09.2012 (зареєстровано за № 4621284800010020135393). В той же час, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26.09.2016, кадастровий номер 4621284800:01:002:0514. Вказує на те, що набута відповідачем земельна ділянка збігається з його земельною ділянкою, що підтверджується відповіддю Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 29.12.2016, а також встановлено Львівським апеляційним судом (абз. 2 с. 9 постанови від 06.02.2020 р. у справі № 442/7209/16-ц). Звертає увагу суду на те, що оскільки відповідач набув спірну земельну ділянку з порушенням вимог законодавства, позаяк продавець за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2016 не мав права її продавати, так як набув спірну земельну ділянку протиправно, його правовстановлюючі документи скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили. За таких обставин вважає, що вказана земельна ділянка вибула з його володіння поза його волею іншим шляхом, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на його користь. Зазначає на необхідності скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки за відповідачем у відповідності до вимог частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Крім того, відповідач повністю заперечує (не визнає) його право власності на спірну земельну ділянку, про свідчать його дії щодо будівництва на спірній земельній ділянці будівлі, а відтак з метою захисту його прав постає необхідність у визнанні права власності на спірну земельну ділянку за позивачем та зобов`язати відповідача повернути її до попереднього стану шляхом знесення всіх збудованих на ній будівель, споруд та інших об`єктів. Процесуальні дії вчинені судом. 05.03.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області направлено запит в Відділ адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання відповідача, відповідь на який судом отримано 16.03.2020. Ухвалою судді від 16.03.2020 провадження в зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання на 06.04.2020. 06.04.2020 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою її учасників на 12.05.2020. Здійснено виклик позивача та відповідача шляхом надсилання судових повісток. 12.05.2020 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю належних даних про його повідомлення про розгляд справи на 26.05.2020. Здійснено виклик відповідача шляхом надсилання судової повістки за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку - [ADDRESS] та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 26.05.2020 та 16.07.2020 підготовчі судові засідання були відкладені у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю належних даних про його повідомлення про розгляд справи. Здійснено виклик відповідача шляхом надсилання судової повістки за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку - [ADDRESS] та за адресою розташування спірної земельної ділянки в с. Лішня Дрогобицького району Львівської засідання на офіційному веб - сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 11.08.2020 підготовче судове засідання було відкладено на 31.08.2020 у зв`язку з перебуванням головуючої - судді на амбулаторному лікуванні. 31.08.2020 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.09.2020. 22.09.2020 судовий розгляд справи відкладено на 06.10.2020 у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю належних даних про його повідомлення про розгляд справи. Крім того, розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному веб - сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та шляхом надсилання судової повістки за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку - [ADDRESS] та за адресою розташування спірної земельної ділянки в с. Лішня Дрогобицького району Львівської засідання на офіційному веб - сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Доводи учасників справи. В судове засідання призначене на 06.10.2020 позивач - [PERSON] не з`явився, однак подав заяву, в якій просив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] був повідомлений за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку - [ADDRESS] , а.с. 26, 34, 40, 42, 45, 51, 61, 68, 77, 85, 99. Однак, всі конверти були повернені до суду з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, задля належного повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час і місце судового засідання неодноразово надсилались судові повістки за адресою розташування спірної земельної ділянки - [ADDRESS] , а.с. 63, 67, 75, 97. Однак, всі конверти були повернені до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, задля дотримання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] на офіційному веб-сайті судової влади України, а.с. 52, 60, 78, 100. Однак, на розгляд справи відповідач не з`явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, ухваливши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини справи встановлені судом. Згідно договору дарування земельної ділянки від 10.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрованим за №588 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4621284800:01:002:0135, яка розташована в [ADDRESS] . На підставі зазначеного договору зроблено запис про перехід права власності на земельну ділянку на державному акті про право власності на земельну ділянку та поземельній книзі 17.09.2012 р. (зареєстровано за № 4621284800010020135393). З інформаційної довідки №200986592, сформованої 19.02.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Юзефів О.Ю. зареєстровано право власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1501, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області. Підставою виникнення права власності був договір купівлі - продаж, серія та номер 413, виданий 26.09.2016. Згідно довідки №31-28-021-20593/2-16, виданою 29.12.2016 Держгеокадастром Державної служби країни з питань геодезії, картографії та кадастру, вбачається, що площа земельної ділянки, кадастровий номер 4621284800:01:002:0135 та земельної ділянки, кадастровий номер 4621284800:01:002:0514 співпадає. Земельні ділянки накладаються. З відповіді №1013-6/6184-17, наданої 24.10.2017 Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Львівській області вбачається, що на момент перевірки відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих та будівельних робіт за адресою [ADDRESS] . Крім того, встановлено, що [PERSON] на вказаній земельній ділянці проводить будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку без затвердженої документації та без права на виконання будівельних робіт. Постановою Львівського апеляційного суду від 06.02.2020 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким зокрема визнано незаконним та скасовано рішення Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 110 від 08 серпня 2003 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 9063368, виданий [PERSON] . Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4621284800:01:002:0514, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 71464246212. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, що виникли в даній справі передбачені Главою 29 ЦК України, та відносяться до засад захисту права власності. Як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо встановлено Львівським апеляційним судом у постанові від 06.02.2020, а тому доказуванню не підлягає, відповідно до наказу Передкарпатської сільськогосподарської дослідної станції № 221 від 12.10.1990 року задоволено заяву [PERSON] про виділення їй присадибної земельної ділянки під будівництво житлового будинку в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області за рахунок земель вільного присадибного фонду. Згідно рішення Виконавчого комітету Лішнянської сільської ради народних депутатів Дрогобицького району Львівської області від 19 жовтня 1990 року за №138 «Про будівництво індивідуального житлового будинку гр. [PERSON] » затверджено вищезазначений Наказ. Рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької районної ради народних депутатів Львівської області від 28.03.1991 року за № 62 «Про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво, переобладнання, використання за призначенням, самовільно споруджених будівель» [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці, площею 0, 12 га. На підставі цього рішення колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» 07 квітня 1991 року складено Акт «виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель». 21.04.1991 року колективним підприємством «Дрогобицьке районне бюро планування та архітектури» видано Дозвіл № 125/91 на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво. Рішенням Лішнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 20.01.2005 року № 270 [PERSON] на підставі її заяви та записів земельно-облікової документації передано у приватну власність вказану земельну ділянку площею 0, 15 га в урочищі «Сад» с. Лішня під будівництво житлового будинку. На підставі цього рішення Лішнянською сільською радою 19 травня 2011 року [PERSON] видано державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 345656, кадастровий номер земельної ділянки 4621284800:01:002:0135, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 462128481000252, площа земельної ділянки 0,1400 га в с. Лішні; цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно плану меж земельної ділянки, який є невід`ємним від державного акту, дана земельна ділянка має наступні межі : А-Б - землі загального користування дорога; Б-В землі [PERSON] (на даний час [PERSON] ) В-Г землі с/ради; Г-А землі [PERSON] 10 травня 2012 року [PERSON] було укладено договір дарування вказаної земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 588. Відповідно до вказаного договору [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,14 га, яка розташована в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, про що зроблено відповідний запис на державному акті про право власності на земельну ділянку та на поземельній книзі 17.09.2012 року зареєстровано за № 4621284800010020135393. Отже, [PERSON] , а в подальшому і [PERSON] отримали у власність вищевказану спірну земельну ділянку у відповідності до норм закону, з урахуванням вимог частини першої статті 81, статей 116, 118 ЗК України. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1501 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4621284800:01:002:0514, на підставі договором купівлі-продажу, укладеним між ним та [PERSON] від 26.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Юзефівим О.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 413, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-460407803016 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 71464246212. Так, Львівський апеляційний суд у своїй постанові зазначає, що [PERSON] , попередній власник земельної ділянки, 19.02.2004 року отримав Державний акт серії ЛВ № 063368 на право власності на земельну ділянку площею 0,1501 га, кадастровий номер 46212848000:01:002:0514 за адресою в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Даний державний акт йому було видано на підставі рішення 8 сесії 4 скликання Лішнянської сільської Ради від 08.08.2003 року за № 110 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування», згідно якого Лішнянська сільська рада передала безкоштовно у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0, 15 га. Проте, вказане рішення сесії Лішнянської сільської Ради та власне і сам державний акт визнано незаконним та скасовано зазначеною вище постановою Львівського апеляційного суду у зв`язку з тим, що таке рішення прийняте з порушенням вимог статті 116, 118 ЗК України (2001 року). Крім того, скасовано також і державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4621284800:01:002:0514, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 71464246212. При цьому, Львівським апеляційним судом встановлено, що земельна ділянка, яку придбав [PERSON] , практично співпадає із земельною ділянкою, яка вказана у Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0, 1400 га, серії ЯБ 345656 від 19.05.2011 року, кадастровий номер якої 4621284800:01:002:0135 (площа співпадає 99, 1818%), яка належить [PERSON] . Також, Львівським апеляційним судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову відповідача [PERSON] в інтересах [PERSON] про скасування правовстановлюючих документів позивача [PERSON] на спірну земельну ділянку. З огляду на вказане суд приходить до переконання про правильність обраного позивачем [PERSON] способу захисту свого порушеного права шляхом звернення до суду з даним позовом в порядку ст. 388 ЦК України (віндикація), якою передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, оскільки земельна ділянка Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 11 лютого 2020 року справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Як на підставу пред`явленого позову в частині витребування майна, позивач посилається на те, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, за якою якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником спірних приміщень з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття останнього з володіння позивача; відсутність у відповідачів юридичних підстав для збереження володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідачів. З огляду на зазначене вище, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4621284800:01:002:0135, яка розташована в [ADDRESS] (на підставі договору дарування земельної ділянки від 10.05.2012), Крім цього, судом встановлено, що зазначене майно вибуло з його - [PERSON] володіння не з його волі іншим шляхом, а саме було відчужене третій особі - відповідачу [PERSON] особою, яка не мала права його відчужувати (як встановлено Львівським апеляційним судом у постанові від 06.02.2020 - недотримання вимог статті 116, 188 ЗК України (2001 року) при прийнятті рішення про виділення земельної ділянки у власність, що стало підставою для скасування як самого рішення, так і державного акту на право власності на землю, та державну реєстрацію права власності), про що відповідач [PERSON] не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Разом з тим, як зазначає позивач, між ним, як власником, та володільцем майна - відповідачем не існує жодних юридичних відносин щодо цього майна, а відтак суд доходить висновку, що позивачем має право на витребуване майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. За таких обставин, вимога позивача про витребування майна підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги з приводу скасування державної реєстрації та визнання права власності. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. З огляду на вказане позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку за позивачем є неефективним способом захисту порушеного права позивача, а відтак задоволенню не підлягають. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку до попереднього стану шляхом знесення будівлі (будівель), що на ній розташовані суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Позивач [PERSON] на підставу обґрунтування зазначеної позовної вимоги вказує на те, відповідачем на спірній земельній ділянці проводиться будівництво індивідуального житлового будинку, а тому є всі підстави для приведення спірної земельної ділянки у попередній стан шляхом знесення будівлі, що на ній розташовані. Проте, суд вважає, що дана вимога містить ознаки негаторного позову, за яким власник має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача вчинити певні дії, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р.). Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача. Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Проте, беручи до уваги те, що віндикаційний та негаторний позови не можуть подаватись одночасно, а тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з негаторним позовом.

Outcome: dismissed