Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 23 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Четвертинівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області 31 серпня 2003 року, актовий запис №4. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31 серпня 2003 року. Від даного шлюбу вони з відповідачем мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі у них виникли непорозуміння та сварки, склалися неприязні стосунки та непереборні протиріччя. Відповідач нехтує сімейними цінностями. Спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подавав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. 27 січня 2021 року відповідач [PERSON] подав заяву про надання терміну на примирення. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року сторонам було надано термін на примирення строком на два місяці. Однак, позитивного результату це не дало. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності у зв`язку з її перебуванням у Вінниці на лікуванні. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Четвертинівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області 31 серпня 2003 року, актовий запис №4 (а.с. 12). У сторін даного цивільно-правового спору народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви (а.с. 2-3). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. ІV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За вимогами статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] скориставшись своїм правом на правничу допомогу, 19.10.2020 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Анісімовою А.М. № 19/10-1, згідно з яким їй надана правнича допомога та на підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивачем надано акт виконаних робіт №1 до договору про надання правничої допомоги № 19/10-1 від 19.10.2020 за надану правничу допомогу та квитанцію про сплату адвокату коштів в розмірі 1 000 грн. Вказані обставини свідчать, що витрати у вигляді оплати на правничу допомогу в сумі 1 000 грн, пов`язані з розглядом справи, а розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840 грн 80 коп. судового збору.

Outcome: approved