Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.08.2016 року між ним, [PERSON], та [PERSON] (далі - Відповідачем), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США готівкою, а відповідач зобов'язалася повернути позивачу вказану грошову суму до 01.07.2018 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноруч написаною розпискою від 15.08.2016 року. Таким чином, у вказаний строк відповідач обов'язок з повернення грошових коштів у розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США, не виконала, порушила умови договору, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON], користь суму заборгованості за Договором позики від 15.08.2016 року у розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США, що на день подання позову до суду (17.07.2018 року) еквівалентна сумі у розмірі 227 999 (двісті двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 16 коп. та 3% річних у розмірі 299 (двісті дев'яносто дев'ять) грн. 83 коп. за період з 02.07.2018 року по 17.07.2018 року. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача надав суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.24). Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 15,20), про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було (а.с. 22-23). Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у позику 8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США. Позичальник зобов'язалася повернути позичальнику зазначену грошову суму до 01 липня 2018 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від [PERSON] суми позики у розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США підтверджується розпискою від 15.08.2016 року, написаною власноручно відповідачем (а.с.7). Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо стягнення основної суми боргу суд зазначає про наступне. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов'язувалася прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми позивачеві матеріали справи не містять. За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини друга, третя статті 533 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту як єдиний засіб платежу на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземні валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземні валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадках зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Вищевикладене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 04 липня 2011 року у справі № 3-62гс11, від 07 жовтня 2014 року у справі № 3-133гс14 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 В даному випадку, що позивач, як кредитор за договором позики відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики визначивши розмір заборгованості в еквіваленті національній валюті - гривні України. Таким чином, з огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь [PERSON] за Договором позики від 15.08.2016 року грошової суми у розмірі основного боргу сумі у розмірі 227 999 (двісті двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 16 коп., що на день звернення до суду (17.07.2018 року) еквівалентно8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США. Щодо стягнення із відповідача 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, у тому числі, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних на підставі ст.625 ЦК України підлягає задоволенню, оскільки правові підстави такого стягнення прямо передбачені матеріальним законом. Таким чином, із [PERSON] слід стягнути на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 299 (двісті дев'яносто дев'ять) грн. 83 коп. за період з 02.07.2018 року по 17.07.2018 року. З огляду на вказані вимоги матеріального закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення за договором позики від 15.08.2016 року із відповідача на користь позивача суму у загальному розмірі 228 265 (двісті двадцять вісім тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 99 коп., яка складається з суми боргу у розмірі 227 999 (двісті двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 16 коп., що на день звернення до суду (17.07.2018 року) еквівалентно8 700 (вісім тисяч сімсот) доларів США, та 3% річних у розмірі 299 (двісті дев'яносто дев'ять) грн. 83 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2 282 (дві тисячі двісті вісімдесят дві) грн. 66 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved