Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

МТСБУ звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.10.2014 року о 18:20год. в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з.[NUMBER], допустила зіткнення з автомобілем «Mersedes», д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON]. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.02.2015 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Mersedes», д.н.з.[NUMBER]. Розмір завданих збитків, згідно Висновку № 109Е/14 від 03.12.2014 року, становить 53595 гривень. Автомобіль «Mersedes», д.н.з.[NUMBER], був застрахований згідно Поліса № АІ/0057407, строк дії якого з 31.05.2014 року по 30.05.2015 року. МТСБУ проведено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 50000 гривень, а також витрати та встановлення розміру збитків в сумі 890 гривень. З підстав, передбачених ст. 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача 50890 гривень. При поданні позову представник позивача [PERSON] подала письмове клопотання про підтримання позову, розгляд справи за відсутності представника позивача, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, відмовившись від отримання судового виклику-повідомлення. За згодою представника позивача наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.10.2014 року о 18:20год. в смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з.[NUMBER], допустила зіткнення з автомобілем «Mersedes», д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON]. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.02.2015 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Mersedes», д.н.з.[NUMBER]. Розмір завданих збитків, згідно Висновку № 109Е/14 від 03.12.2014 року, становить 53595 гривень. Автомобіль «Mersedes», д.н.з.[NUMBER], був застрахований згідно Поліса № АІ/0057407, строк дії якого з 31.05.2014 року по 30.05.2015 року. Позивачем проведено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 50000 гривень - 19.11.2015 року, а також витрати та встановлення розміру збитків в сумі 890 гривень - 24.12.2014 року, що підтверджується копіями платіжних доручень. Відповідно до стст.512, 514 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми ст.993 ЦК та ст.27 закону «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст.262 ЦК). Отже, зважаючи на викладене та на ту обставину, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, - відповідача, саме положення ст.993 ЦК та ст.27 закону «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається. Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Вищенаведене викладено у постанові ВСУ № 2471цс15 від 17.02.2016 року. У постанові № 6-2598цс15 від 30.03.2016 року Верховний Суд України висловив наступну правову позицію. Перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 261 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. У даній справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору. Враховуючи наведене, ст. 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved