Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог позивача та заперечення відповідача 24.11.2020 [PERSON] ( далі позивач) за вх.№ 7159 звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1), Баришівського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ( відповідач 2) про зміну розміру аліментів та розстрочення сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області від 23.06.2020 з неї, на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.12.2019 та до досягнення дитиною повноліття. [INFO] позивачка народила дитину - сина [PERSON] , внаслідок чого, у неї значно змінився її матеріальний стан, вона не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду в зв`язку з чим, просить ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів із 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку. Окрім того, станом на 28.11.2020 заборгованість позивачки по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] становить 7299,00 грн. Посилаючись на приписи ст.197 СК України просить суд розстрочити сплату заборгованості на 60 календарних місяців, тобто по 121,65 коп. на місяць. 10.03.2021 за вх.№ 1576 (а.с.89-92) від представника позивача - адвоката Березинець К.Г. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними оскільки на дату ухвалення судом рішення про стягнення аліментів (23.06.2020 року), у позивачки на утриманні вже перебував її малолітній син, який народився [INFO] . Таким чином, станом на 23.06.2020 дана обставина існувала, в зв`язку з чим, посилання позивачки на суттєві зміни її матеріального становища, є не обгрунтованими. 23.02.2021 за вх.№ 1224 на адресу суду надійшов відзив від Баришівського районного відділу державної виконавчої служби (а.с.54-55) відповідно до якого, відповідач 2 заперечує проти позовних вимог позивача вважаючи їх безпідставними. ІІ. Заяви і клопотання сторін 09.08.2021 за вх.№ 4640 від представника Баришівського районного відділу державної виконавчої служби надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.112) 10.08.2021 за вх.№ 4670 від представника позивача - адвоката Куценко Н.В. надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату ( а.с.113). 17.09.2021 за вх.№ 5583 від представник заявника за вх.№ 6173, вх.№ 1242 від 24.02.2021 звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність позивача (а.с.80, 124) 12.10.2021 за вх.№ 6179 від представника позивача - адвоката Куценко Н.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с.123-124) представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.126). 27.09.2021 за вх.№ 5790, 18.11.2021 вх.№ 7023 від представника відповідача - адвоката Березинець К.Г. надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника (а.с.128,135). ІІІ. Процесуальні дії по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.11.2020 розгляд даної справи визначено судді Коваленку К.В.(а.с.36). 14.01.2021 постановлена ухвала про відкриття провадження по справі та призначення справи за правилами загального позовного провадження (а.с.38-39). Розпорядженням керівника апарату суду від 30.06.2021 № 412 призначено повторний авторозподіл справи та визначено суддю Червонописького В.С. (а.с.105). 05 липня 2021 року постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження (а.с.106). 27 вересня 2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.130). ІV. Фактичні обставини справи встановлені судом та норми права, які застосовані судом до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі щодо її матеріального утримання, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що із 30.04.2003 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року ( справа № 759/19022/15-ц). Від спільного подружнього проживання мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] на утримання яких, із відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти в розмірі 1/2 частини від його заробітку щомісячно. В подальшому, рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23.06.2020 припинено стягнення аліментів по рішенню Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] . Цим же рішенням, аліменти були стягнуті із [PERSON] та користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 27.12.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, даним рішенням було продовжено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 27.12.2019 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-24). Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 02 серпня 2019 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, позивачка [PERSON] , [INFO] народила сина [PERSON] ( а.с.20). Посилаючись на ту обставину, що в зв`язку з народженням сина у неї значно погіршилося матеріальне становище, позивачка і звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить зменшити розмір аліментів, присуджених до стягнення з неї на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно та розстрочити їй, [PERSON] , оплату заборгованості по сплаті аліментів стягнувши з останньої грошові кошти в розмірі 121 грн. 65 коп. щомісячно протягом 60 календарних місяців. Дослідивши в судовому засідання надані сторонами докази та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. V.Щодо позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23.06.2020 стягнуті аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 27.12.2019 та до досягнення дитиною повноліття. 22.09.2020 державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/355/170/20 виданого Баришівським районним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] (а.с.56). Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.02.2021 № 63090298 заборгованість [PERSON] становить 24467,72 грн. Вказана заборгованість позивачкою у встановленому законом порядку не оскаржувалася. Частиною 1 статті 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України). Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо пов`язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, доказів наявності будь-яких перешкод для належного виконання рішення суду не надано, відсутні докази які б свідчили про існування обставин, які істотно ускладнюють його виконання і є підставою для задоволення заяви про розстрочення та відстрочення погашення заборгованості. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того суд зазначає, що вказана заборгованість виникла із сплати аліментів , тобто такої категорії справ, що стосуються прав неповнолітніх дітей. З огляду на надані позивачем докази, суд вважає недоведеною наявність конкретних існуючих, об`єктивних, виключних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення в зв`язку з чим, вважає за необхідне відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог і в цій частині. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed