Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

КС «Мелітополь-кредит» звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 19 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 151-14К. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000 гривень, строком на 12 місяців, з терміном погашення до 19 вересня 2015 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 32 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON]І був укладений договір поруки № 1 від 19 вересня 2014 року і між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 2 від 19 вересня 2014 року, відповідно до яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON]. Однак, відповідачі свої зобов'язання за кредитом виконують не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 8812 гривень 96 копійок і понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 гривень 00 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при цьому не заперечує проти розстрочки виконання рішення суду строком до грудня 2016 року. В судове засідання відповідачі не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують та, з урахуванням їх складного матеріального становища, просять розстрочити виконання рішення суду строком на 10 місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. Як встановлено в судовому засіданні, 19 вересня 2014 року між КС «Мелітополь-кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 151-14К. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000 гривень, строком на 12 місяців, з терміном погашення до 19 вересня 2015 року та відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 32 % річних. При укладенні договору відповідач [PERSON] прийняла на себе зобов'язання повернути кредит не пізніше 19 вересня 2015 року та сплачувати відсотки за користування кредитом. Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача [PERSON] є повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON] в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором. За умовами п. 3.5 кредитного договору, сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків. Згідно п. 5.1.7 кредитного договору, позичальник зобов'язаний у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Однак, в порушення умов договору відповідач [PERSON] систематично не виконувала належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 19 вересня 2015 року має заборгованість 8812 гривень 96 копійок, яка складається з наступного: сума в розмірі 7390 гривень 54 копійок заборгованість за кредитом; сума в розмірі 1422 гривні 42 копійок заборгованість за процентами. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Крім того, 19 вересня 2014 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, були укладені договір поруки № 1 між позивачем та відповідачем [PERSON] та договір поруки № 2 між позивачем та відповідачем [PERSON], відповідно до яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 151-14К від 19 вересня 2014 року. Згідно п.п. 2.1 договорів поруки, відповідальність поручителя настає в тому разі, якщо боржник не виконує або неналежним чином виконує своє грошове зобов'язання. Згідно п.п. 2.2 договорів поруки, у разі порушення боржником грошового зобов'язання боржник і поручитель несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Згідно п.п. 2.3 договорів поруки, поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, включаючи суми повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання з боку боржника умов кредитного договору. Згідно п.п. 4.1 договорів поруки, при укладенні договору поруки поручитель стверджує, що ознайомлений з умовами кредитного договору, укладеного між кредитором і боржником. Пунктами 6.1 договорів поруки визначено, що строк дії цього договору становить 18 місяців з дати набуття чинності договором. Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, а її зобов'язання було забезпечено договорами поруки, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору та договорів поруки, суд вважає необхідним суму заборгованості стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 8812 гривень 96 копійок. Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1218 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах. Крім того, з урахуванням складного матеріального становища відповідачів, позиції представника позивача, який не заперечував проти розстрочки виконання рішення суду, тому, відповідно до ст. 373 ЦПК України, суд вважає можливим розстрочити виконання рішення суду строком на 10 місяців в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8812 гривень 96 копійок, з щомісячною оплатою в розмірі 881 гривня 30 копійок.

Outcome: approved