Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці липня 2020 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 15 червня 2017 року уклав з [PERSON] договір позики №207566 в електронній формі. За цим договором ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 400 гривень строком на 15 днів зі сплатою процентної ставки за користування грошовими коштами у наступному розмірі: 1,9% від суми позики, але не менше 30 гривень за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою та 1,9% від суми позики, що не була повернута своєчасно за кожен день користування позикою понад визначений договором строк. ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконав взяті на себе зобов`язання за договором та надав відповідачу грошові кошти у встановленому договором розмірі. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання за договором належним чином не виконує та своєчасно суму позики не повернув. Тому станом на 27 липня 2020 року у нього виникла заборгованість у розмірі 17613 гривень 60 копійок, що складається: з основного боргу у розмірі 400 гривень, заборгованості по відсоткам - 8678 гривень 80 копійок та простроченої заборгованості по відсоткам - 8534 гривень 80 копійок. Відповідач відмовляється добровільно повернути борг. У зв`язку з цим ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 17613 гривень 60 копійок. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.42-43). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася. Направила до суду клопотання, яким просила проводити розгляд цивільної справи за її відсутності, позов підтримала та просила суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.6) та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с.7). Порядок отримання та надання позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27 жовтня 2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті. Так, згідно п.1.4 даних Правил зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) ТОВ «ВЕЛЛФІН» в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору позики на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою-заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору позики. 15 червня 2017 року [PERSON] підписав з використанням електронного цифрового підпису договір позики №207566, що був опублікований на веб-сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.19-23). V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. У відповідності до ч.1 ст.1046 та ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положенням ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. За змістом ст.3 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. За умовами якого, ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав [PERSON] грошові кошти в позику в сумі 400 гривень строком на 15 днів, тобто позика має бути повернута до 30 червня 2017 року, зі сплатою процентів за користування позикою. При цьому, розмір процентів розраховується в наступному порядку: 1,9% від суми позики, але не менше 30 гривень за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою та 1,9% від суми позики, що не була повернута своєчасно за кожен день користування позикою понад визначений договором строк. ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконав свої зобов`язання за договором та перерахував на користь [PERSON] суму позики у розмірі 400 гривень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Тому у нього виник борг у розмірі 17613 гривень 60 копійок, що складається: з основної суми позики у розмірі 400 гривень, заборгованості по відсоткам - 8678 гривень 80 копійок, заборгованості по простроченим відсоткам - 8534 гривень 80 копійок. Вказана обставина підтверджується довідкою щодо заборгованості станом на 27 липня 2020 року (а.с.24). Відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за договором позики. Тому суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить примусово стягнути борг за договором позики у розмірі 17613 гривень 60 копійок. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №2450 від 27 липня 2020 року (а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» сплатив судовий збір у розмірі 2102 гривні. Позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2102 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: approved