Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулася до суду із цим позовом і в обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком та батьком її малолітньої дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] та фактично мешкає із нею. Після народження доньки вони з відповідачем фактично прожили разом близько двох місяців, відповідач почав зловживати спиртними напоями, доводив її до стресу, завдавав психологічних страждань, через що вона разом із дитиною переїхала жити до матері у м. Покровськ. Після розірвання влітку 2013 року шлюбу між сторонами відповідач не цікавиться життям доньки, не приймає участі в її вихованні, матеріальному забезпеченні, вже більше дев`яти років відсутній в житті дитини, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. За період з 25.07.2012 по 31.01.2021 [PERSON] має перед позивачем борг з аліментів на утримання дитини в розмірі 145942,99 грн. Виховання та утримання дитини фактично здійснюється [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . Вважає, що байдужість відповідача по відношенню до дитини є підставою для позбавлення його батьківських прав, це відповідатиме інтересам доньки, оскільки така байдужість має систематичний характер - відповідач вже є позбавленим батьківських прав щодо двох своїх дітей від попереднього шлюбу. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] . ІІ. Позиції, пояснення, заяви (клопотання) учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Додала, що фактично з самого народження дитини батько не цікавився нею, не вітав зі святами, не приходив та не телефонував. Зі свого боку а ні вона, а ні її мати ніколи не перешкоджали йому у спілкуванні, однак він і не намагався брати участь у житті доньки. Дитина не знає батька, не бачила його у свідомому віці, оскільки лише на перший день народження у 2013 році він приходив до їхнього будинку і більше з того часу не з`являвся. Дочка здорова і розвинена за віком, тому, звичайно, цікавилася батьком, і вона була змушена розповісти дитині про його наявність. Всі питання, пов`язані з вихованням, розвитком, утриманням, станом здоров`я дочки тощо вона вирішує самостійно, допомоги у відповідача з цього приводу не просила та не отримувала. Їй невідомо, чим живе зараз колишній чоловік, але знає, що він не має доходів, з яких можна було б стягувати аліменти, отже, не зацікавлений працевлаштуватися і отримувати дохід, щоб утримувати дитину. На полягала на задоволенні позову. Представник позивача адвокат Очеретько Є.О. також в судовому засіданні підтримав пред`явлені вимоги та просив суд їх задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву він суду не надіслав, про свою позицію у справі не повідомив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Варюха С.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і послалася в цьому на наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вказала, що відповідач до органу опіки та піклування щодо будь-якого питання соціального захисту дитини, а також для участі в засіданні комісії не звертався, спілкування з ним відбувалося телефоном, він також надав заяву, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. При цьому посилався, що мати дитини чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, але доказів цього немає, заяв про встановлення способу брати участь у вихованні дитини він не подавав. [PERSON] обізнаний про наявність заборгованості з аліментів. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків і поважних причин для цього не встановлено, позбавлення його батьківських прав є доцільним і відповідатиме інтересам дитини. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 22.03.2021 до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який надійшла до суду 30.03.2021. 30.03.2021 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.04.2021, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, а третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. 28.04.2021 ухвалою суду замінено третю особу у справі з органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Покровської міської ради за місцем фактичного мешкання дитини. Проведення підготовчого засідання у справі відкладене на 18.05.2021. 18.05.2021 ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 12.07.2021, задоволене клопотання позивача про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 12.07.2021 через неявку відповідача розгляд справи відкладено на 27.07.2021. 27.07.2021 у зв`язку із повторною неявкою до суду відповідача, що повідомлявся у встановлений законом спосіб про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 12.11.2011 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народилася дитина - [PERSON] (а.с.9,10). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.06.2013, яке набрало законної сили 01.07.2013 (а.с.11). Дитина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , зареєстрована за цією адресою з 28.08.2012 по т.ч. (а.с.13). Відповідач [PERSON] зареєстрований і фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.37,38). Позивач [PERSON] працює у ПРАТ «ШУ «Покровське» швачкою з листопада 2018 року и по т.ч., позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем мешкання (а.с.12,18). Відомості про працевлаштування відповідача [PERSON] відсутні, за інформацією Мирноградського МВДВС Східного МУ МЮ (м. Харків) за виконавчим листом №2/0529/1779/2012, виданим 17.08.2012 Димитровським міським судом Донецької області, у [PERSON] перед [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] за період з 25.07.2012 по 31.01.2021 в сумі 145942,99 грн (а.с.14-17). У 2015-2018 дитина [PERSON] відвідувала заклад дошкільної освіти №2 «Росинка» Покровської міської ради Донецької області, куди її приводили мати [PERSON] або баба [PERSON] , батько дитину не приводив, її життям та розвитком не цікавився, участі у вихованні не брав, батьківських зборів не відвідував (а.с.21). Зараз дитина [PERSON] навчається НВК №1 Покровської міської ради Донецької області (станом на час пред`явлення позову - у 3-му класі) та тривалий час відвідувала недільну школу Дитячого Методичного Центру Християнської Православної Просвіти БФ «Надія», і за відомостями навчального закладу та фонду її супроводженням та вирішенням пов`язаних із навчанням питань займаються мати дитини [PERSON] або баба [PERSON] ; батько дитини навчальний заклад не відвідував, дитиною не цікавився (а.с.19,20). Дитина задекларована до сімейного лікаря амбулаторії №3 КП «ЦПСМД» Покровської міської ради, на прийоми до лікаря її приводить мати, батько ніколи дитину не приводив і станом її здоров`я не цікавився (а.с.22). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради №02/26-798 від 02.06.2021 визначено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.70-71). Станом на час розгляду справи дитина [PERSON] перебуває у віці повних дев`яти років. На запитання суду дитиною пояснено, що вона мешкає з матір`ю та бабусею, які виховують її та опікуються нею, батька вона не знає і у її житті він відсутній. В ході судового розгляду справи за клопотанням позивача також опитано свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивача і бабусею [PERSON] , якій дев`ять років. Вони мешкають утрьох, разом з дочкою виховують онуку з двомісячного віку. Батько дитини [PERSON] дитиною не цікавиться, востаннє приїздив, коли онуці виповнився рік, більше на зв`язок не виходив. Ніяким чином батько не бере участі у житті дитини, не забезпечує її, не опікується нею. Перешкод у спілкуванні вони з донькою йому ніколи не чинили. Свідок [PERSON] пояснив, що він є хрещеним батьком позивача, їхнє спілкування між собою близьке та постійне, він обізнаний про всі події життя похресниці. З відповідачем познайомився на весіллі [PERSON] , там бачив його і востаннє. Доньці позивача [PERSON] 9 років, виховують її мати та бабуся, батько взагалі не бере ніякої участі в житті дитини. Свідок [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача та хрещеним батьком дитини, дав суду пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] V. Оцінка суду. Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 N789-XII та набула чинності для України 27.09.1991, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, і відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, у разі ухилення від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому наведені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач систематично протягом тривалого часу з моменту народження дитини свідомо ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої доньки. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи виключно в інтересах дитини з метою захисту її прав, суд, визнаючи, що законодавство України і усталена практика Європейського Суду з прав людини визначає позбавлення батьківських прав крайньою мірою при вирішенні подібних справ, не вбачає жодних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі. Враховуючи всі обставини справи, з метою захисту інтересів малолітньої [PERSON] суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неї. При цьому суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, відомості про наявність у нього проблем зі здоров`ям відсутні, з досліджених судом доказів вбачається, що він мешкає в м. Мирнограді, отже, обставин, які б об`єктивно могли перешкоджати йому опікуватися дитиною, не встановлено. Його ухилення від виконання батьківських обов`язків триває все життя дитини, якій наразі виповнилося повних дев`ять років. Дитина не знає батька, не відчуває його піклування, любові та турботи, не отримує від нього жодного виду допомоги. Стягнуті судом на утримання дитини аліменти відповідач не сплачує, з моменту стягнення і дотепер накопичується заборгованість [PERSON] за аліментами. Суд наголошує, що незважаючи на позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, він зобов`язаний виконувати свої батьківські обов`язки з утримання дитини до досягнення нею повноліття, сплачуючи аліменти на її утримання. Крім того суд зауважує, що відповідач, достеменно обізнаний про наявність цієї справи та її розгляд, повідомивши органу опіки та піклування про свою незгоду з позбавленням батьківських прав, з того часу не намагався виправити ситуацію та налагодити контакт з дитиною, не почав погашати заборгованість з аліментів, не звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення способу його участі у вихованні дитини, а його посилання, озвучені представником третьої особи у судовому засіданні, щодо наявності у нього перешкод з боку позивача у спілкуванні з дитиною, жодними належними і допустимими доказами у справі не підтверджені. Вказане свідчить, що [PERSON] не має інтересу зберегти та реалізувати свої батьківські права, продовжує свідомо уникати виконання батьківських обов`язків, що зміцнює переконання суду про необхідність задоволення позовних вимог. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved