Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому вказав, що з 10.01.2015 по 13.02.2020 він працював у ДП «ВК «Краснолиманська» і був звільнений за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України. Відповідач не здійснив з ним повного розрахунку при звільненні, не надав інформації про розмір заборгованості та середнього заробітку. Просив суд стягнути на його користь з ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, попередньо витребувавши відомості про заборгованість і середній заробіток у відповідача. Також зазначив, що невиплата заробітної плати відповідачем спричинила моральну шкоду позивачеві, оскільки порушила звичний уклад його життя, він відчував страждання, переживав, був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Неотримання коштів на проживання протягом певного періоду зумовило необхідність докладання додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини, принизило позивача. У відшкодування моральної шкоди він просить стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн, а також відшкодувати понесені ним судові витрати. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сакун В.А. до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України, представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача до суду не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідачем не визнані та вказане таке. Звільнення позивача відбулося у відповідності до закону, при звільненні були нараховані: за 12.2019 до сплати 6316,37 грн, за 01.2020 до сплати 9664,25 грн, за 02.2020 до сплати 10551,38 грн, а всього 26532,00 грн. В день звільнення 13.02.2020 позивач не працював, знаходився у простої, того ж дня йому видана трудова книжка, але оскільки фактично він не працював, то підприємство не змогло вчасно виплатити йому заробітну плату і грошові кошти були депоновані. В наказі про звільнення [PERSON] вимог про остаточний розрахунок при звільненні не зазначено. Подання цього позову відповідач не вважає належним зверненням звільненого працівника з вимогою про проведення розрахунку. Оскільки вимоги позивач до відповідача про розрахунок не пред`являв, він фактично погодився з проведенням остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Час затримки розрахунку при звільненні починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання копії позову або проведення судового засідання і до фактичної виплати заробітної плати. Ухвалу про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача у суді 21.07.2021. Середньоденний заробіток позивача становить за останні два місяці 484,57 грн, період затримки розрахунку має обраховуватися з 22.07.2021. На думку відповідача, вимоги про стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню через необґрунтованість в частині періоду стягнення середнього заробітку. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів її заподіяння та обґрунтування розміру компенсації, не наведено підстав вважати протиправною поведінку відповідача, яка призвела до виникнення у нього моральних страждань. Витрати на отримання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн відповідач також не визнає і вважає такими, що не відповідають діючому законодавству. Позивач не надав інформації щодо вартості підготовки зауважень, інших документів, платіжних доручень. Витрати мають бути необхідними і фактично понесеними, а сума розумною. У справі відсутні дані про кількість годин, витрачених адвокатом. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Додатково у відзиві наголошено, що на підприємстві наявна складна фінансово-економічна ситуація, з 19.12.2019 воно перебуває у простої, ситуація додатково ускладнюється оголошенням карантину. Відповідачеві вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України, наявні обставини відповідач вважає форс-мажорними, вони виникли не з вини відповідача. Відповідач просить суд врахувати його інтереси із збереження платоспроможності та зменшити розмір стягнення за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності. 28.09.2021 представником позивача подане суду клопотання про долучення доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу. 28.09.2021 представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, а також середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021, оскільки судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 30.08.2021 з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в сумі 26532,00 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021 в сумі 183652,03 грн. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що у справі достатньо відомостей про права i взаємовідносини сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися у судове засідання. ІІІ. Процесуальні дії у справі та її рух. 21.07.2021 ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, призначений її розгляд по суті на 20.08.2021, відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Цією ухвалою у відповідача витребувано відомості про нараховану та виплачену [PERSON] заробітну плату за 2019-2020 роки, відомості про розмір його середньоденного заробітку за останні два місяці перед звільненням. 04.08.2021 відповідачем надано судові відзив на позовну заяву та витребувані судом відомості. 20.08.2021 та 16.09.2021 судове засідання відкладалося за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 29.09.2021 позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, а також середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021 за клопотанням представника позивача залишені без розгляду. ІV.\~Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~та зміст\~спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 10.01.2005 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», 13.02.2020 його наказом №187 звільнено з посади машиніста електровозу підземного 4 розряду за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. З довідки №591 від 02.08.2021, наданої відповідачем суду, вбачається, що підприємство має заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] , яка складає: за грудень 2019 року 6316,37 грн, за січень 2020 року 9664,25 грн, за лютий 2020 року 10551,38 грн, а всього 26532,00 грн. Довідкою №592 від 02.08.2021 визначено, що середньоденний заробіток позивача у ДП «ВК «Краснолиманська» за останні два місяці становить 484,57 грн. Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 30.08.2021, який набрав законної сили 05.10.2021, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в сумі 26532,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021 в сумі 183652,03 грн. V. Оцінка суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено\~ст.117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спірним питанням справи є наявність у позивача права вимагати сплати відповідачем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Матеріалами справи підтверджено, що з [PERSON] підприємством не було здійснено повний розрахунок в день його звільнення 13.02.2020. Заборгованість із заробітної плати в розмірі 26532,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021 в сумі 183652,03 грн стягнуті з відповідача на користь позивача судовим наказом від 30.08.2021. Відомості про виконання судового наказу та фактичну сплату ДП «ВК «Краснолиманська» заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за зазначений у наказі період відповідачем суду не надано. \~ \~ \~ \~Отже, досліджені у справі докази вказують на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не відбувся, що дає підставу для настання наслідків, передбачених положеннями ст.117 КЗпП України. Позовна заява пред`явлена [PERSON] 20.07.2021 до видачі судового наказу 30.08.2021 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2020 по 20.08.2021. Оскільки відомості про фактичну виплату грошових коштів відповідачем суду не надані, для обрахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у поточній справі має застосовуватися період з 21.08.2021 (дня, наступного після останнього дня періоду, охопленого судовим наказом) по день ухвалення рішення у цій справі. Період з 21.08.2021 по 08.10.2021 складає 34 робочі дні, і, виходячи з того, що середньоденна заробітна плата [PERSON] дорівнює 484,57 грн, сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні становить 16475,38 грн. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що згідно зі\~статтею 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн, позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо нього, які полягали у невиплаті заробітної плати, він зазнав душевних страждань, невиплата грошових коштів протягом тривалого часу порушила звичний уклад його життя, він переживав, був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Неотримання коштів на проживання протягом певного періоду зумовило необхідність докладання додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини та принизило позивача. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та заперечення відповідача, враховуючи доведене у справі порушення відповідачем права позивача на своєчасну оплату праці, суд дійшов висновку, що [PERSON] неправомірними діями відповідача з невиплати заробітної плати дійсно завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо нього. Вирішуючи питання про відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для позивача, тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 2500,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди. Посилання відповідача у наданому відзиві про те, що підприємство перебуває у складному фінансово-економічному стані, на ньому введено простій і обставини є фактично форс-мажорними, що викликані впливом непереборної сили, не впливає на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки не ґрунтуються на законі. При цьому суд враховує постанову ВСУ від 03.07.2013 у справі №6-64ц13, в якій зроблено висновок, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. Також слід зазначити, що у п.1 ч.1\~ст.263 ЦК України\~наведені ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до\~ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності… Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідачем не надано суду сертифікату про наявність будь-яких форс-мажорних обставин, виданого у встановленому законом порядку, і тому суд не має підстав вважати наведені у відзиві обставини саме такими. VІ. Розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача, висловлені у відзиві, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі належить розподілити таким чином. Згідно з частиною першою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до частин першої шостої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Надання адвокатом Сакуном В.А. позивачеві адвокатських послуг при розгляді справи підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правничої (правової) допомоги, договором про надання професійної правничої допомоги №118 від 16.07.2021, актом №1 виконаних робіт (наданих послуг) із детальним описом до Договору №118 від 16.07.2021 на суму 7000,00 грн (надання консультації, ознайомлення з первинними документами, пошук інформації тощо 1 година 1000,00 грн, складання адвокатського запиту 1 година, 1000,00 грн, складання позовної заяви 3 години, 5000,00 грн); додатковою угодою №2 від 16.07.2021 до договору №118, розрахунковою квитанцією серії АААЗ№0025 від 16.07.2021 на суму 7000,00 грн, актом №2 виконаних робіт (наданих послуг) із детальним описом до Договору №118 від 16.09.2021 на суму 3000,00 грн (прибуття адвоката до суду для участі в судовому засіданні 16.09.2021, яке було перенесене, на що витрачено 1 годину робочого часу); розрахунковою квитанцією серії АААЗ№0030 від 16.09.2021 на суму 3000,00 грн. Враховуючи вказане, слід зазначити, що позивачем згідно з вимогами\~ст.81 ЦПК України\~було доведено факт надання йому адвокатом Сакуном В.А. вказаних послуг. Однак, з огляду на те, що такі витрати у сумі 7000,00 грн згідно з Актом №1 є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (типовість справи не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи (1 година на складання адвокатського запиту та 3 години на написання позовної заяви), з урахуванням того, що нормативно-правове регулювання спірних правовідносин тривалий час не змінювалося, витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім того, їхнє стягнення з відповідача становить надмірний тягар для підприємства, яке перебуває у стані простою, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Також суд вважає, що надмірним є і розмір сплаченої за Актом №2 винагороди адвоката за прибуття до суду 16.09.2021, враховуючи, що судове засідання у той день було відкладене за клопотанням представника позивача. Слід окремо зауважити, що витрати на професійну правничу допомогу обраховані у справі з урахуванням обсягу первісних вимог позивача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди, а в подальшому представник позивача подав до суду заяву про залишення без розгляду більшої частини позовних вимог. Враховуючи наведене вище, посилання відповідача на недоведення необхідності і розумності витрат саме у заявленому розмірі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє частково, з відповідача на користь позивача відповідно до ст.ст.141,142\~ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 372,82 грн, обрахований пропорційно до задоволених вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial