Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М, Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 4116, про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитом в розмірі 49 062,42 гривні. Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2021 року державним виконавцем Південного відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП № 65459977 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М., виданого 23 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4116, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитом в розмірі 49 062,42 гривень, про що було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про яку їй стало відомо в серпні 2021 року. Позивачка зазначила, що однією із обов`язкових умов для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості, яка повинна бути підтверджена документально, а саме первинними документи, оформленими у відповідності до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери, тощо), а не розрахунком заборгованості чи довідкою про наявність заборгованості, виданим банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру заявлених відповідачем грошових вимог до неї. У даному випадку нарахована відповідачем заборгованість за кредитом не є безспірною, оскільки письмових вимог про погашення заборгованості із детальним розрахунком сум боргу та письмового повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінпром Маркет» вона не отримувала. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що виконавчий напис № 4116 було вчинено приватним нотаріусом Остапенко Є.М. з порушенням вимог закону, а тому просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» безпідставно стягнуті з її заробітної плати кошти у розмірі 2 197,00 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року по справі було відкрито провадження та призначеного до розгляду у підготовче судове засідання. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінпром Маркет», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернення судового збору у розмірі 454,00 грн. та 227,00 грн. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., та представник Південний відділ Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4116, про стягнення з [PERSON] , невиплачених грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», за кредитним договором з ПАТ «Дельта Банк» № 004-03528-200213 від 20.02.2013 року у розмірі 49 062,42 грн. 18 травня 2021 року державним виконавцем Південного відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП № 65459977 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М., виданого 23 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4116, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитом в розмірі 49 062,42 гривень. 18 травня 2021 року державним виконавцем Південного відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) також винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 4 906,24 гривень та про стягнення виконавчого збору в розмірі 242,51 гривень. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Положеннями статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для звернення відповідача до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є заборгованість, що утворилась у зв`язку з простроченням виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 004-03528-200213 від 20 лютого 2013 року, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачкою. Однак, відповідачем не надано суду доказів того, що він надав нотаріусу необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, зокрема вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Доказів того, що позивачкою було отримано вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача, останнім суду також не надано. Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. При цьому вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Відомості про отримання позивачкою відповідного повідомлення в матеріали справи також відсутні. Відповідачем та третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. не надано суду документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 4116 від 23 липня 2020 року. Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заборгованість, вказана в виконавчому написі, не є безспірною. З огляду на викладене, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що стягувачем, на користь якого вчинено виконавчий напис, було порушено права позивача, оскільки при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим права позивачки підлягають захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також з [PERSON] було стягнуті кошти з заробітної плати у розмірі 2 197 гривні 00 копійок,, однак суд вважає, вимоги передчасними, а тому відмовляє у їх задоволенні. VI. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачкою при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень та 454,00 гривень за подачу заяви про забезпечення позову. Оскільки представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на її користь 454 грн сплаченого судового збору.

Outcome: partial