Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) про розірвання шлюбу та визначення способів його участі у вихованні малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , за таким графіком: щосереди з 18-00 год. до 20-00 год.; щосуботи або щонеділі та/або у святковий вихідний день (за домовленістю з матір`ю) з 12-00 год. до 17-00 год. в рекреаційних зонах, громадських місцях та місцях дитячого дозвілля. На обґрунтування вимог вказав, що з30.12.2011 перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилась дочка [PERSON] . Сімейне життя у них не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. З грудня 2019 р. вони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, знайти компроміс у вирішенні сімейних проблем та примиритися їм не вдалося, а відтак подальше збереження шлюбу є неможливим. Вимоги позову про визначення способів участі батька у вихованні дитини мотивовані тим, що відповідачка, з якою проживає дитина, вчиняє протиправні дії щодо тривалого і систематичного вчинення позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідачка [PERSON] вимоги про розірвання шлюбу визнала погодившись з доводами позивача про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Вимоги позову щодо участі батька у вихованні дитини відповідачка визнала частково. Посилаючись на те, що у дитини немає прихильності до батька, а тому їх тривале спілкування не відповідає інтересам дитини, просила відхилити заявлений позивачем графік спілкування з дитиною та надати позивачу можливість бачитись з дитиною у її присутності за графіком, запропонованим органом опіки та піклування. Відповідачка мотивувала свою позицію тим, що під час спільного проживання позивач застосовував до неї психічне та фізичне насильство у присутності дитини, постійно зловживав спиртними напоями, неадекватно поводився як по відношенню до неї з дитиною, так і до оточуючих, декілька років назад проходив лікування в психіатричній клініці, через був звільнений зі служби в СБУ, та зовсім не цікавився дитиною. Вказала, що у неї відсутні підстави вважати, що позивач змінив своє відношення до алкоголю та байдуже ставлення до дитини. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування в особі Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок щодо розв`язання спору щодо участі батька у вихованні дитини, відповідно до якого вважав за доцільне встановити позивачу час спілкування з дитиною у присутності матері за таким графіком: щосереди з 18-00 год. до 19-00 год.; кожні перша та третя неділя кожного місяця з 12-00 год. до 17-00 год. З метою уникнення конфліктних ситуацій між сторонами орган опіки вважав за необхідне зобов`язати батька дотримуватись режиму виховання, харчування та розвитку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, а матір - не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею і так само не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. ?Ухвалою від 05.01.2020 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 07.04.2021. ?22.01.2021 від позивача надійшла заява щодо уточнення предмета позову. ?25.03.2021 від Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі також - третя особа) надійшло повідомлення про вжиття заходів щодо підготовки та направлення на адресу суду письмового висновку щодо розв`язання спору. ?07.04.2021 у зв`язку з відпусткою судді підготовче засідання не відбулося та було перенесене на 30.08.2021. ?В підготовчому засіданні 30.08.2021 суд прийняв до розгляду заяву позивача щодо уточнення предмета позову,встановив стороні відповідача додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 28.09.2021 від органу опіки та піклування надійшов письмовий висновок щодо розв`язання спору. ?20.09.2021 від позивача надійшло клопотання про залучення доказів. ?21.09.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. ?28.09.2021 представник позивача заявив клопотання про витребування медичної документації позивача з КНП «КЛ «Психіатрія». ?В підготовчому засіданні 28.09.2021 суд прийняв до розгляду висновок органу опіки та піклування та надані позивачем докази, відмовив у задоволення клопотання про витребування доказів, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 30.11.2021. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права і мотиви їх застосування. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.12.2011 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3168. Сторони є батьками малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін вбачається, що з грудня 2019 р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Після припинення між сторонами шлюбно-сімейних відносин дитина залишилась з матір`ю. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 05.03.2020 з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2020, до досягнення дитиною повноліття. З довідки Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві вбачається, що судове рішення про стягнення аліментів позивач виконує не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 07.09.2021 існує заборгованість в розмірі 52 015,96 грн. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписами частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За обставинами справи установлено, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання, що і послугувало підставою для подання позову про розірвання шлюбу. За рік і два місяці, протягом яких позов перебуває в провадженні суду, відновлення шлюбно-сімейних відносин сторін не відбулося, що дає підстави вважати, що розлад їх подружніх стосунків не є тимчасовим явищем. Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже з огляду на встановлені обставини та факт визнання відповідачкою вимог позову про розірвання шлюбу, суд дійшов до переконання, що збереження шлюбу сторін суперечить їх інтересам, що є підставою для його розірвання. Правовою підставою вимог позову про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею є норма статті 159 СК України, якою передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні… другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачка надає йому можливість бачитись з дитиною 2-3 рази на місяць і лише в її присутності, проте такі умови його не влаштовують, оскільки він хотів би зустрічатись з дочкою частіше і без присутності відповідачки, з якою у нього постійно виникають суперечки. Відповідачка визнала, що між нею та позивачем немає згоди у питанні способів його участі у вихованні дитини, що підтверджує наявність між сторонами спору, при вирішенні якого слід керуватися положеннями національного сімейного законодавства, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей, та нормами міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей. Так, відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. За нормою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. Згідно з визначеними Декларацією принципамидитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз наведених правових норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Позивач стверджує, що любить свою дитину і бажає приймати участь у її вихованні, а дитина його знає і радіє зустрічам з ним, що відповідачкою не спростовано. Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації проводилось обстеження житлово-побутових умов проживання позивача, за результатами якого встановлено, що в його помешканні створені належні умови для перебування, навчання та розвитку дитини. [PERSON] і увага обох батьків надає кожній дитині відчуття стабільності, безпеки, впевненості у сьогоденні та у більш віддаленій часовій перспективі, а відтак за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи фактів та обставин, регулярне спілкування позивача з дитиною буде сприяти її нормальному розвитку і вихованню. Даючи оцінку заявленому позивачем графіку його спілкування з дитиною суд ураховує відсутність у цьому графіку чіткого визначення днів тижня та часу їх спілкування у вихідні та святкові дні, щоз огляду на конфліктні відносини сторін може призвести до нових спорів і невиконання судового рішення, тобто буде суперечити такій фундаментальній засаді цивільного судочинства як обов`язковість судового рішення. Зважаючи на викладене, суд відхиляє заявлений позивачем графік його спілкування з дитиною таприймає до уваги і покладає в обґрунтування рішення рекомендований органом опіки та піклуванняграфік спілкування батька з дитиною як такий, що в цілому відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків. Згідно з цим графіком зустрічі батька з дитиною мають відбуватися у присутності матері, на цьому наполягає і відповідачка, яка вважає, що їх спілкування без контролю з її сторони зашкодить інтересам дитини. На обґрунтування своєї позиції відповідачка послалась на алкогольну залежність позивача та наявність у нього психічних розладів. Водночас позивач вказані обставини не визнав та на підтвердження своїх доводів надав медичні довідки (датовані вереснем 2021 р.), які засвідчують той факт, що на обліку у лікаря-нарколога він не перебуває та у нього не виявлено психіатричних протипоказань для керування транспортними засобами (а.с. 51, 52). Що стосується наданої відповідачкою заяви сусідки [PERSON] , справжність підпису якої засвідчена нотаріально, то суд її не може прийняти до уваги, оскільки [PERSON] лише абстрактно посилається на зловживання позивачем алкогольними напоямита його негативну репутацію без вказівки на період часу, коли відбувалися описані нею події (а.с. 61). Якщо навіть припустити, що такі події дійсно мали місце, то жодних фактів та даних, які б свідчили про те, що вони відбувались у присутності дитини, відповідачка не навела і доказів на їх підтвердження не надала. До того ж за правилами доказування у цивільному процесі письмові свідчення осіб, які в якості свідків не допитувались, до присяги не приводились і про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань не попереджувались, можуть бути взяті судом до уваги як письмові докази з подальшою їх оцінкою згідно з правилами оцінювання доказів на належність, допустимість та достовірність, а також на достатність і взаємний зв`язок з іншими доказами у справі, а інших належних та допустимих доказів наявності у позивача психічних розладів та шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню дитини, суду не надано. Суд відхиляє як неналежні докази і медичну документацію відповідачки, фото батька позивача у лежачому положенні та фото речей з личинками комах, які, як стверджує позивачка, дарувала дитині мати позивача (а.с. 62-69), оскільки ці докази не містять жодної інформації щодо предмета доказування у цій справі. Отже, виходячи з принципу рівності прав батьків щодо дитини, та ураховуючи відсутність між сторонами конструктивного діалогу і міжособистісні непорозуміння, що створює ризик залучення дитини до конфлікту між батьками і, як наслідок, завдання шкоди її емоційному благополуччю, суд дійшов до переконання, що короткотривалі зустрічі дитини з батьком мають відбуватися без присутності матері. З метою запобігання недобросовісній поведінці сторін та забезпечення фізичного і емоційного благополуччя дитини, суд покладає на відповідачку обов`язок не чинити позивачу перешкод у вихованні дитинита у її присутності не допускати негативних розмов стосовно батька, а на позивача - дотримуватися розпорядку дня дитини, режиму харчування, рекомендацій лікарів та у її присутності не допускати негативних розмов стосовно матері. На підставі викладеного,

Outcome: partial