Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Комунальна установа «Веселівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою. Заява мотивована тим, що психоневрологічний інтернат є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, згідно Типового положення про психоневрологічний інтернат, затв. Наказом Мін.праці та соц.політики № 549 від 29.12.2001 року. [PERSON] , перебувала на повному державному утриманні (лікуванні) в КУ «Веселівському психоневрологічному інтернаті» ЗОР, що підтверджується путівкою до Інтернату, копією паспорту і ідентифікаційного коду. КУ « Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР особа, в інтересах якої подано заяву, самовільно покинула 03.03.2007 р., про, що було повідомлено органи міліції. З того дня минуло більше одного року, до цього часу з місця постійного проживання нічого не відомо, проведені пошуки результатів не надали. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник заявника до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 ЦПК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісно відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно із ст.ст. 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, яка пропала безвісти. Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] зареєстрована на за адресою: [ADDRESS] з 30.11.1996 р. Відповідно до довідки серії 58 ІІІ № 624365 від 16.09.1971 р. [PERSON] , 1955 року народження, пройшла огляд 16.09.1971 р. та визнана інвалідом 2 групи по причині інвалідності з дитинства. Згідно путівки № 253 дійсної до 01.10.1971 р. [PERSON] направлено до Веселівського інтернату для проживання. Згідно відповіді Запорізького РВ УМВС України в Запорізькій області в ході розшукових заходів місцезнаходження [PERSON] , 1955 р.н. встановлено не було. Згідно відповіді Директора Веселівського психоневрологічного інтернату № 24 від 23.01.2008 р. про надання інформації про підопічних що самовільно покинули інтернат, [PERSON] розшукується в 02.02.2007 р. 11.07.2018 р. КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» направив запит до Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області про надання інформації стосовно вжитих заходів щодо розшуку [PERSON] . Згідно відповіді № 4076/44/03/-03-2018 від 11.07.18 р. Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] , [INFO] у розшуку не перебуває. У відповідності зі ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заявник повинен довести факт порушення її прав, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона не обґрунтована належними та допустимими доказами. Заявником не було доведено факт перебування [PERSON] на державному утриманні в КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР, оскільки путівка № 253 видана на ім`я [PERSON] та дійсна до 01.10.1971 р. Розбіжності в написанні ім`я т по-батькові жодним чином не усунуті та не обґрунтовувались. Матеріали справи не містять будь-яких документів, які б свідчили про те, що в 2007 р. представники КУ «Веседлівський психоневрологічний інтернат» ЗОР звертався з заявою про зникнення [PERSON] до органів поліції. Крім того, станом на липень 2018 р. [PERSON] у розшуку не перебуває, будь які заходи щодо встановлення її місцезнаходження не здійснюються, що підтверджується відповіддю Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області № 4076/44/003/03-2018 від 11.07.2018 р. Крім того, представником заявника не було вказано на будь-які обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, оскільки особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей про місце її перебування. З`ясувавши всі обставини у справі, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати [PERSON] безвісно відсутньою, адже визнання особи безвісно відсутньою є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках встановлених законом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed