Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (від 14.10.2014 № 1697-VII в редакції Закону від 02.07.2015 №578-VIII, далі Закон), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/9 (п.2, 3 Резолютивної частини): - під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; - під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст. 131-1 Конституції України та ст. 45 ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у звязку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Крім того, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. На необхідність визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи звертав увагу і Верховний Суд України у постанові від 18.10.2013 у справі № 6-92цс13 за позовом прокурора про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення. Положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини забезпечено врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Слід зазначити, що предявляючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із володіння відповідача. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що земельна ділянка була незаконна відчужена фізичній особі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 21 сесії 5 скликання від 06.02.2008 [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0, 1500 га в с. Руська-Лозова, по вул. Каштанова, 26. На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.02.2008 [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ №515616 від 29.05.2008. Однак, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.02.2008, на підставі якого виготовлено вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області [PERSON] Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради [PERSON] Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.1-1647/2-17 від 20.03.2017 спірна земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива-Земля», що знаходяться у власності [PERSON] по вул. Каштанова, 26 в с. Руська Лозова складає 113595 ,00 грн. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Досудовим розслідуванням встановлено, що перелічені вище рішення від складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 та 11.08.2014, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0, 1500 га, не приймалося. Представник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про поважні причини неявки суду не повідомила, про слухання справи повідомлена належним чином, тому справу можливо розглянути за її відсутністю в заочному судовому засіданні. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши надані у справі докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 21 сесії 5 скликання від 06.02.2008 [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0, 1500 га в с. Руська-Лозова, по вул. Каштанова, 26. На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.02.2008 [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ №515616 від 29.05.2008. Однак, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 06.02.2008, на підставі якого виготовлено вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області [PERSON] Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради [PERSON] Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.1-1647/2-17 від 20.03.2017 спірна земельна ділянка є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива-Земля», що знаходяться у власності [PERSON] по вул. Каштанова, 26 в с. Руська Лозова складає 113595 ,00 грн. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Досудовим розслідуванням встановлено, що перелічені вище рішення від складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 та 11.08.2014, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0, 1500 га, не приймалося. Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Вказана правова позиція доведена пунктом 2 листа заступника Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» від 27.09.2012 №10-1391/0/4-12 та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 3 ст. 152 ЗК України також визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст.14 Конституції України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом рішення про її передачу в приватну власність. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право позивача в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на те, що факт підробки [PERSON] рішень сесій встановлена судовими рішеннями Золочівського районного суду від 04.04.2014 та 11.08.2014, строки позовної давності не пропущено. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.08.2013 у справі № -18гс13 за заявою Фонду державного майна України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 25.07.2012 у справі №6/17-4949-2011 за позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Фонду державного майна України та ВАТ «Холдінгова компанія «Краян» до ТОВ «Юг-Сервіс-06» та ПП «Ліардон» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю набувається на підставі Конституції України, Земельного кодексу України. Стаття 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Наявність державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, виданого всупереч встановленому законом порядку, а також подальше відчуження вказаної земельної ділянки порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для втручання органів прокуратури. З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної власності діють як органи, через які держава реалізує повноваження власника земельних ділянок. У силу вимог ЗК України органом, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зокрема, здійснює функції щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності на території Харківської області, на даний час є Русько-Лозівська сільська рада. Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що не дивлячись на покладені на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області функції та повноваження, заходи представницького характеру з метою повернення зазначених земель у державну власність до теперішнього часу не вжито. До того ж, враховуючи, що держава реалізує повноваження власника земельних ділянок саме через зазначений орган виконавчої влади, порушення у вказаній сфері і є порушенням інтересів держави. Наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. За змістом пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю 5 Закону України «Про судовий збір» викладено в новій редакції, відповідно до якої органи прокуратури не мають пільги на сплату судового збору при здійсненні представницьких повноважень. При таких обставинах, з урахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає позов керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 88 Цивільного процесуального України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами згідно якого стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Платником судового збору, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судовий збір» є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до платіжного доручення №277 від 22.02.2017 судовий збір за подання даного позову сплачено прокуратурою Харківської області. Тож, у розумінні ст. 2 Закону України «Про судовий збір» саме прокуратура Харківської області є платником судового збору, на користь якого мають бути повернуті судові витрати у разі задоволення позовних вимог.

Outcome: approved