Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

КС «Простір» звернулись до суду із позовом про стягнення солідарно із [PERSON], [PERSON], ПСП «Тишківка» та ПП «Вайзен Ц» боргу в сумі 287 937 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між КС «Простір» та [PERSON] укладено кредитний договір, а [PERSON], ПСП «Тишківка» та ПП «Вайзен Ц» виступили в якості поручителів за вказаним договором, проте зобов'язання за договором не виконано, а тому виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно із боржника та поручителів. Представник позивача за довіреністю Суховерко О.А у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності, а тому позов не підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, а відповідачі ПСП «Тишківка» та ПП «Вайзен Ц» у судове засідання не направили своїх представників, однак про дату та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 23.05.2006 року між кредитною спілкою «Простір» та [PERSON] укладено кредитний договір №90, згідно якого останній отримав кошти у сумі 30 000 грн. для поповнення обігових коштів строком на 4 місяці, тобто до 23.09.2006 року, під 96% річних (а.с.8). Кредитна спілка свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, виконала повністю, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 23.05.2006 року про видачу коштів у сумі 30 000 грн., які отримано через касу [PERSON] (а.с.9). Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати платежі в рахунок погашення кредитного зобов'язання протягом строку чинності договору на умовах та в порядку, передбаченому договором. Із метою забезпечення належного виконання зобов'язань [PERSON], які виникають за умовами вказаного вище кредитного договору, були укладені договори поруки від 23.05.2006 року, за якими [PERSON] та ПСП «Тишківка» виступили поручителями і зобов'язались відповідати перед кредитною спілкою у повному обсязі по зобов'язаннях [PERSON], а 14.03.2012 року договір поруки із ПП «Вайзен Ц» (а.с.10-12). [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому утворилась заборгованість, яка станом на 04.07.2014 року, згідно розрахунку позивача, складає 334 002,23 грн., а саме: основний борг - 24 000 грн., відсотки за користування кредитом - 310 002,23 грн. (а.с.13). Однак, рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2008 року стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору в сумі 46065,23 грн., а тому сума заборгованості становить 287 937 грн., які позивач просить стягнути. Відповідно до вимог ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно вимог ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Статтями 257, 261 та 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що він укладається строком на чотири місяці, а саме з 23.05.2006 року до 23.09.2006 року, а пунктом 8.3 Договору визначено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. Крім цього, рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2008 року стягнуто частину заборгованості. Після вказаного рішення суду будь-яких платежів за кредитним договором не здійснювалось, а тому із моменту набрання рішенням законної сили підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності у три роки, оскільки інше не передбаченого сторонами у кредитному договорі, який на даний час сплинув. Відповідно до вимог ст.559 ч.4 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договори поруки із [PERSON] та ПСП «Тишківка», а саме пункти 4.1 Договорів, свідчать, що сторони домовились, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання та втрачає дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Тобто, договорами поруки не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється, що суперечить положенням частини першої статті 251 ЦК України та частини першої статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Матеріали справи свідчать, що зобов'язання за кредитним договором повинні бути виконаними у строк до 23.09.2006 року, а тому саме з цього часу обраховується шестимісячний строк пред'явлення позовних вимог до вказаних вище поручителів, проте позов подано до суду лише 11.07.2014 року. За таких обставин, позивачем пропущено визначений строк для пред'явлення позову до поручителів, а тому позовні вимоги в частині стягнення із поручителів [PERSON] та ПСП «Тишківка», які виступають співвідповідачами по справі, виниклої заборгованості не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.559 ч.1 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Договір поруки №90/1-П від 14.03.2012 року укладено КС «Простір» із ПП «Вайзен Ц» для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] по кредитному договору №90 від 23.05.2006 року, тобто договір поруки укладено після закінчення терміну дії зобов'язання, яке забезпечується порукою, а також після спливу трирічного строку позовної давності за вказаним зобов'язанням, а тому суд вважає, що вимоги позивача, які ґрунтуються на вказаному договорі поруки, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. У ході судового розгляду справи відповідачем подано суду письмове заперечення, де викладено заяву про застосування позовної давності і відмову у зв'язку з цим у задоволенні позову. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 11.07.2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, не просив суд поновити строк позовної давності, а матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, а також зупинення та переривання перебігу позовної давності, зважаючи на ту обставину, що вимоги позивача щодо ПП «Вайзен Ц» є необґрунтованими, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.07.2014 року позивачу було відстрочено сплату судового збору, а тому зважаючи на прийняте судом рішення, судовий збір у сумі 2879 грн. 37 коп. підлягає стягненню із позивача на користь держави.

Outcome: dismissed