Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Ладижицька сільська рада, як орган опіки та піклування, звернулася до суду з позовом в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] про позбавлення батьківських прав батька [PERSON], 1988 р.н. та матері, [PERSON], 1993 р.н. та стягнення аліментів. В своєму позові позивач посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов'язки, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духових цінностей. По місцю проживання сільською радою характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, вихованням дітей не займаються, продуктами харчування дітей не забезпечують, постійною роботи в батька, [PERSON] не має, перебивається тимчасовими підробітками, в будинку антисанітарія, в зимовий період в будинку температура приміщення 15 градусів, діти часто хворіють. Відповідно до характеристики з дитячого садочка на [PERSON] та [PERSON], діти мають зовнішній вигляд не завжди охайний, приладдям для занять у дитсадочку забезпечені частково. Батьки за дітьми не доглядають, вихованням не займаються, батьківські збори не відвідують. У будинку не відведено окреме місце для навчання і відпочинку дітей. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї Ладижицької сільської ради та актів соціального інспектування складений соціальним педагогом Сукачівського НВО в будинку, де проживає сім'я [PERSON] не належні санітарно-гігієнічні умови, обдерті, їжа присутня, але в недостатній кількості (немає різноманітності), відсутні засоби гігієни, батьки часто в стані алкогольного сп'яніння. Всі зазначені факти вказують на свідоме ухиляння від виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON]. Позивач просить позбавити батьківських прав та стягнути аліменти з відповідачів на користь їх малолітніх дітей, а також накласти заборону на відчуження майна, закріпленого за неповнолітніми. Представник позивача Руденко О.В. в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду, що сім'я [PERSON] не пристосована до сімейного життя. Неодноразово сільська рада, разом з працівниками школи та інших служб навідувались до даної сім'ї, робили зауваження, намагались порекомендувати відповідачам вихід із даної ситуації, однак позитивного результату не дало. Відповідачі зловживають спиртними напоями, в будинку масштабна санітарія, діти грязні, зимою - взагалі катастрофічна ситуація, холодно, всією громадою вирішуємо питання щодо забезпечення сім'ю [PERSON] теплом. Ні умивальника, ні туалету в будинку не має. Згідно частих відвідин до сім»ї [PERSON], актів обстежень матеріально-побутових умов життя сім'ї та актів соціального інспектування складених соціальним педагогом Сукачівського НВО, [PERSON] та [PERSON] не мають належних умов для виховання та проживання своїх дітей. Враховуючи всі обставини позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з метою охорони життя, здоров'я, прав та законних інтересів дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив суду, що згоден на позбавлення батьківських прав відносно своїх дітей, але просив суд не стягувати з нього аліментів, оскільки він не працює і в нього немає ніяких доходів. Коли забирали дітей, то його не було вдома. За період відсутності дітей він вже зробив ремонт в одній кімнаті, дитячій, для того щоб проживали його діти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила суду, що дійсно вона була не дуже хорошою мамою для своїх дітей. Не піклувалася про дітей. Зараз вона проживає в будинку свого дідуся, де,крім неї,проживає ще багато людей. Дітей немає куди забрати. Вона не працює,спеціальності не має. Їздила до дітей в липні місяці цього року, а наданий час не працює і коштів на проїзд. Пояснила суду, що вона як господарка як могла, так зберігала чистоту в будинку, по іншому вона зробити нічого не могла. Проте, що зловживає спиртними напоями не заперечувала. Житло, в якому вони проживали належить родичам її чоловіка. Забирали дітей в її присутності. Вважає, що сільська рада зробила правильно. Не хотіла б,щоб її позбавляли батьківських прав. Представник третьої особи Сингаєвська О.А. в судовому засіданні позов підтримала, пояснила суду, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку в соціальні службі з 22 лютого 2017 року. Робились неодноразові виїзди до місця проживання даної сім'ї, звертали увагу відповідачів на недоліки щодо неналежного виховання та умов проживання дітей, однак позивного результату не дало. 16 травня 2017 року дітей, в зв'язку із загрозою їх життю та здоров'ю, було відібрано, де вони зараз влаштовані до КОЦСПРД «Копилів» с.Вовчків Поліського району. По місцю знаходження дітей, їх возив їх родич, дядько, [PERSON]. За час відібрання дітей, батьки ні разу в службу не звертались. Батьки не хочуть повертати своїх дітей, злісно ухиляються і продовжують ухиляться від виконання своїх батьківських обов'язків. Сім'я [PERSON] отримувала виплати в розмірі 1872 грн. до травня 2017 року, які були на контролі в органі опіки та піклування та Управління соціального захисту населення Іванківської РДА. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сім'я [PERSON] молода, ведуть аморальний спосіб життя, не виховують своїх дітей, не приділяють їм належної уваги. Мама дуже часто залишала своїх дітей без нагляду, старша дівчина бувало, в істериці вибивала вікна. Часто приходили до них і сільська рада, і служба у справах дітей, неодноразово приходила психолог, робили зауваження, однак на них ніхто не реагував. Батько на роботі, а мама закривала дітей і ходила гуляти по селу. За час відсутності дітей, батьки нічого не зробили, для того щоб повернути своїх дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі зловживають спиртними напоями. Діти часто залишаються самі вдома. Бувало й таке, що дітям через вікно приносили їсти. В хаті безлад, гниль по хаті. Допомагала як могла, давала й консервацію, купувала продукти. Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідачів, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом з достовірністю встановлено і не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дітей (а.с.7, 8, 9). В судовому засіданні встановлено, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON] на протязі тривалого часу не цікавляться станом здоров'я своїх дітей, абсолютно не приймають участі в їх фізичному та духовному вихованні, не піклуються про них, не виявляють інтересу до внутрішнього світу своїх рідних дітей, не створюють умов для проживання та виховання своїх дітей, тим самим на протязі тривалого часу злісно та умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтують ними, а тому повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, чим порушують права своєї дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Батьки зобов»язані поважати дитину. Права дитини захищаються також Конвенцією ООН про права дитини. Право особи, в тім числі і дитини, на сім»ю закріплено у статті 4 СК України, а саме: кожна особа має право на проживання в сім»ї. Особа може бути примусово ізольована від сім»ї лише у випадках і в порядку ,встановленому законом.( ч.3 ст. 4 СК). Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя( ч.4. ст. 4 СК України). Така ж норма закріплена в ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», в якій сказано,що»кожна дитина має право на проживання в сім»ї з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків». Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст.112 ЗУ «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 5 СК України, держава охороняє сім»ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім»ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства,забезпечує охорону прав матері та батька,материнство і морально заохочує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини( ч.3 ст.5 СК). Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя,крім випадків, встановлених Конституцією. Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.51 СК України батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повнолітня. Повнолітні діти зобов»язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.114 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі,за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду,що набрало законної сили». Отже, сім»я, яка є первинним осередком суспільства, як вказано в ст. 3 СК України, охороняється законом. І все ж, держава може втручатися в сімейне життя, як це також підтверджено ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли це втручання здійснюється для захисту порав та свобод інших людей. Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати,батько можуть бути позбавлені батьківських прав,якщо вони: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2)ухилення від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини; 3)жорстокого поводження з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини,примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово були попереджені органом опіки та піклування, службою у справах дітей, працівниками школи, про неналежне виконання батьківських обов'язків, що є підставою для покладення відповідальності, встановленої законом, але відповідачі належних висновків не зробили, що також підтверджується актами обстеження умов проживання, актами соціального педагога, фото таблицями, характеристиками з дитячого садка та сільської ради. Служба у справах дітей та сім»ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з метою їх соціального захисту та забезпечення державних гарантій на виховання та розвиток, оскільки батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги своїм дітям не надають. На сьогоднішній день малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] знаходяться дитячому будинку «Пролісок» с.Вовчків Поліського району Київської області. З матеріалів справи, з постанов суду, слідує, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідності за вчинення насильства в сім'ї відносно своєї дружини. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] неналежним чином виконують батьківські обов'язки, а саме безвідповідально ставляться до виконання батьківських обов'язків, не піклуються про своїх дітей. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Частиною 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, у т.ч. ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку служби у справах дітей та сім»ї Іванківської РДА доцільно позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з яким суд погоджується, так як він відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованим і винесеним після належного з'ясування обставин невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків. Відповідачі протягом тривалого часу не виконують батьківські обов'язки, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від них причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками щодо дітей:[PERSON],2012 р.н.,[PERSON],2013 р.н. та [PERSON],2014 р.н. є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни ними свого ставлення відносно дітей та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дітей та їх інтереси, суд приходить до висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх дітей, а тому позовна вимога щодо позбавлення відповідачів батьківських прав є обґрунтованою та законною, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, суд всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дітей (а.с.7, 8, 9). Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачі довідки про свої доходи суду не надали. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З матеріалів справи слідує, що позивач - Виконавчий комітет органу Ладижицької сільської ради - орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом 26 липня 2017 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дітей - з 26 липня 2017 року. Вирішуючи питання про забезпечення позову, а саме:накладення заборони на відчуження житла та майна, право користування яким мають діти: [PERSON],2012 р.н.,[PERSON], 2013 р.н. та [PERSON],2014 р.н.,-суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як встановлено в судовому засіданні,житло, в якому проживають відповідачі ,де проживали діти,належить родичам відповідача [PERSON]. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу, що підтверджує право власності на майно відповідачів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача не підтверджені будь-якими належними доказами, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог. Суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн.00 коп.,- з кожного. На підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 166 ч.2, 167 ч.5, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial