Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

І. Зміст і підстави позовних вимог. 1. 23 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою в порядку статей 12, 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі Закон від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР). 2. 19 квітня 2017 року [PERSON] (далі позивач) уточнила вимоги і звернулася до суду із позовом (а.с.37-38) до Держави України в особі Державної казначейської служби України, [PERSON] управління поліції у Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області (далі відповідачі) з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. 3. Позов обґрунтувала тим, що ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року, яким її було засуджено за частиною першою статті 366 та частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України (далі КК) скасовано, а кримінальне провадження закрито за недоведеністю винуватості [PERSON] на підставі пункту 3 частини першої статті 284 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК). Внаслідок тривалого розгляду кримінального провадження, вона перебувала у нервовому напруженні та перенесла стрес. Незаконними діями працівників міліції та судів першої і апеляційної інстанції їй заподіяна моральна шкода, що виразилася у порушенні нормальних життєвих звязків, погіршення відносин з оточуючими людьми. Також, при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанції їй надавав правову допомогу адвокат [PERSON] на підставі договору від 29 вересня 2014 року, за послуги якого вона сплатила 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок), що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. 4. Виходячи з наведених обставин, позивач просила стягнути за рахунок Держави України з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в безспірному порядку на її користь витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок), повязані з розглядом кримінального провадження та моральну шкоду, заподіяну їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності в сумі 250\~000 грн. 00 коп. (двісті пятдесят тисяч гривень 00 копійок). ІІ. Позиція сторін. 5. Позивач та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що під час кримінального провадження вона була вагітна і незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності викликало передчасні пологи. 6. Представник відповідача [PERSON] Чернігівської області подав письмове заперечення на позов (а.с.47-51), просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки, позивачем у заявленому позові не наведено конкретних і суттєвих обставин в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршенні здібностей позивача або позбавлення його можливості неправомірними діями [PERSON] Чернігівської області, не доведено наявності інших складових, які підлягають доведенню у суді, а також обґрунтованого їх розміру, адже у ході досудового розслідування, будь - який запобіжний захід відносно позивача не обирався, покарання, повязане з позбавленням волі, не призначалося. [PERSON] Чернігівської області процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні не здійснювала, слідчі дії не вчиняла, а тому підстави залучення до участі в справі в якості співвідповідача є взагалі не обґрунтованими. Розмір моральної шкоди також вважає необґрунтованим, оскільки з дня предявлення позивачу обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (27 липня 2011 року) до дня постановлення ухвали Апеляційним судом Чернігівської області від 15 липня 2016 року, остання правомірно перебувала під слідством та судом, у звязку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні взагалі. Крім того, у позові не обґрунтовано та до матеріалів справи не надано жодного належного матеріального доказу надання послуг по кримінальному провадженню та їх вартості, підстави для відшкодування матеріальної шкоди взагалі відсутні. В акті виконаних робіт, які позивачем долучено до матеріалів справи, не зазначено, які саме послуги надавалися в ході досудового та судового слідства у вказаній кримінальній справі та з чого виходили сторони, визначаючи їх вартість. Позивачем не дотримано порядок відшкодування шкоди, визначений Законом від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР. 7. Представник відповідача [PERSON] Управління національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не зявився, надіслав письмові запереченні (а.с.52-55) в яких просив розглянути справу в його відсутність та відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що позивачем не надано відповідних доказів заподіяння моральної шкоди відповідачами, не наведено мотивів обґрунтування її розміру та не наведено підстав, які призвели до заподіяння душевних страждань у звязку із незаконними діями та бездіяльністю правоохоронних органів та призвели до порушення її нормальних життєвих звязків та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач не надала відповідних доказів, що підтверджують факт виплат коштів в сумі 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок) на надання правової допомоги. 8. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.62), про причини неявки Суд не повідомив. ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 9. Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи й прийняття її до свого провадження (Т.1 а.с.21 кримінального провадження) 17 березня 2011 року начальником СВ Коропського РВ УМВС [PERSON] було порушено кримінальну справу за фактом привласнення і розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. 10. Постановою від 22 липня 2011 року (Т.1 а.с.33 кримінального провадження) підтверджується порушення кримінальної справи відносно [PERSON] 11. Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2012 року (Т.2 а.с.180-184 кримінального провадження) [PERSON] засуджено за частиною другою статті 191 КК до позбавлення волі на 2 роки з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на 2 роки; На підставі статей 75, 76 КК [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 12. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 1 листопада 2012 року (Т.2 а.с.241-246 кримінального провадження) вказаний вирок було скасовано, а кримінальну справу направлено на додаткове розслідування. 13. В подальшому вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2013 року (Т.3 а.с. 114-121 кримінального провадження) [PERSON] засуджено: ● за частиною другою статті 191 КК до позбавлення волі на 2 роки з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на 2 роки; ● за частиною першою статті 366 КК до штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. (вісімсот пятдесят гривень 00 копійок) з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на 2 роки; На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим [PERSON] остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на 2 роки з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 14. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 3 вересня 2013 року (Т.4 а.с.162-171 кримінального провадження) вказаний вирок суду першої інстанції було залишено без змін і судове рішення набрало законної сили. 15. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 20 березня 2014 року (а.с.9-11, Т. 4 а.с.196-198 кримінального провадження) вище наведені судові рішення було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 16. В свою чергу ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 травня 2014 року (Т. 4 а.с.222-226 кримінального провадження) вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2013 року скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції. 17. При новому розгляді кримінального провадження вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року (Т.5 а.с.248-253 кримінального провадження) [PERSON] було визнано винною та засуджено за частиною першою статті 366 КК до покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 (пятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп. (вісімсот пятдесят гривень 00 копійок). На підставі статті 49 КК та частини пятої статті 74 КК звільнена від відбуття покарання у звязку із закінченням строків давності. За частиною другою статті 191 КК на 2 роки позбавлення волі, з позбавленням права обіймати керівні посади та посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями та адміністративно-господарською діяльністю, на 2 роки. Відповідно до статей 75, 76 КК [PERSON] звільнена від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 18. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року (Т.6 а.с.35-45), вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року щодо позивача, скасовано, а кримінальне провадження закрито за недоведеністю винуватості [PERSON] на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК. 19. Ухвалою ВССУ від 11 лютого 2016 року (Т.6 а.с. 78-80 кримінального провадження) ухвалу апеляційної інстанції скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. 20. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2016 року (а.с.3-8, Т. 6 а.с.127-138 кримінального провадження), вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2015 року щодо позивача, скасовано, а кримінальне провадження закрито за недоведеністю винуватості [PERSON] на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК. 21. Повідомленням Міністерства юстиції України від 23 серпня 2016 року № 2834/11-42-16 (а.с.65) підтверджується, що відомості про [PERSON] було внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення. 22. Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.64) підтверджується, що позивач під час притягнення її до кримінальної відповідальності перебувала на стаціонарному лікуванні протягом 16 лютого 2012 року по 24 лютого 2012 року із діагнозом, що стосується передчасних пологів. 23. Договором про правову допомогу від 26 вересня 2014 року (а.с.12) підтверджується, що позивач у кримінальному провадженні щодо неї користувалась правовою допомогою адвоката [PERSON] Квитанціями до прибуткового касового ордера № 20 від 12 липня 2016 року, № 10 від 22 травня 2015 року, № 13 від 16 вересня 2014 року (а.с.13-15) підтверджується оплата коштів адвокату в загальній сумі 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок). В свою чергу актом наданих юридичних послуг від 15 липня 2016 року (а.с.16) підтверджується розрахунок вартості послуг адвоката із зазначенням назви наданих юридичних послуг, кількості годин, вартості та суми. ІV. Оцінка Суду. А. Загальні принципи. 24. Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Цей обов'язок держави конкретизується в ряді статей Конституції України. 25. Відповідно до статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 26. Статтями 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, при наявності яких у особи настає відповідальність за її заподіяння. А статтею 1176 ЦК передбачені особливості відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 27. Зокрема, частинами першою, шостою та сьомою статті 1176\~ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Також згідно з частиною другою статті\~1176 ЦК\~право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 28. В свою чергу спеціальний Закон від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР встановлює випадки, умови та порядок відшкодуванням шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. 29. Зокрема, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (пункт 1 частини першої статті 1 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, в тому числі, і у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР). У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги (пункти 4-5 статті 3 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 30. В даній конкретній ситуації Суд знаходить, що правовідносини, які виникли між сторонами підпадають під дію Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, оскільки позивач була засуджена вироком суду і в подальшому кримінальна справа відносно неї була закрита за недоведеністю винуватості [PERSON] (див. пункти 9-20 рішення). При цьому, позивач звернулась за захистом своїх прав посилаючись на норми Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР. 31. Далі Суд звертає увагу, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 17 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду затвердженого спільним\~наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41). 32.Специфіка даних правовідносин свідчить про те, що сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності завдав їй страждань, це призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. В процесі розгляду кримінальної справи позивач була вагітною і стан її здоровя свідчив про можливість зриву вагітності (див. пункт 22 рішення). При цьому, на думку Суду, процес притягнення позивача до кримінальної відповідальності призвів до погіршення можливостей позивача по реалізації своїх звичок і бажань. Також, наслідком притягнення позивача до кримінальної відповідальності було те, що відомості про її було внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення (див. пункт 21 рішення), що є наслідком негативного характеру для [PERSON] Окрім іншого, в даному випадку, Суд враховуючи співвідношення категорій „моральна шкода і здоровя, вирішуючи питання про існування факту заподіяння моральної шкоди позивачу і повязуючи її із станом здоровя позивача, вважає за обовязкове звернутись до визначення поняття „здоровя, яке наведено в Статуті (Конституції) Всесвітньої Організації Охорони Здоров'я, де міститься положення про те, що здоров'я є станом повного фізичного, душевного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичні дефекти. Наведене є свідченням порушення у позивача душевного благополуччя, стану здоровя, що в свою чергу є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди. 33. Продовжуючи дослідження питання про заподіяння позивачу моральної шкоди, Суд розуміючи, що в своїй прецедентній практиці Європейський Суд з прав людини розглядає чи були порушені права, які гарантовані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і, що в даній справі дане питання Судом не досліджується, проте, вважає за обовязкове наголосити і використати підхід, який застосовує Європейський Суд в своїй практиці при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки обраний підхід на думку Суду є доцільним для обставин даної конкретної справи. Зокрема, Європейський Суд в своїх рішеннях звертає увагу на те, що деякі форми моральної шкоди, включаючи емоціональну пригніченість, за самою їх природою не завжди можуть бути підтверджені, якими-небудь доказами (див. наприклад пункт 52 рішення у справі „Ракевич проти Росії, пункт 96 рішення у справі „Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom). Так, і в даній справі є логічним допустити, що позивач відчула пригніченість у звязку із незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності. 34. Окремо Суд наголошує, що виходячи із загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду в правовідносинах по її відшкодуванню встановлюється „презумпція заподіяння моральної шкоди, а особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини (абзац 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року). Тобто в даних правовідносинах саме на відповідачів, а не на позивача покладається обовязок по доведенню відсутності факту заподіяння моральної шкоди, у звязку із чим позиція відповідачів про те, що позивач не обґрунтувала наявність заподіяння їй моральної шкоди (див. пункти 6-7 рішення), Судом не приймаються. 35. Виходячи з викладеного (див. пункти 30-34) Суд вважає, що в даних правовідносинах факт заподіяння позивачу моральної шкоди знайшов своє підтвердження в матеріалах справи і відповідачами він не спростований. 36. Щодо суми відшкодування моральної шкоди, то Суд враховує, що при визначенні її розміру, він має визначатись відповідно до вимог частини третьої статті 13 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, який встановлює мінімальні гарантії при відшкодуванні шкоди і яка залежно від обставин справи може бути збільшена. Так, згідно із даною нормою Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Крім того, в абзаці 2 пункту 14 вказаної Постанови, судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. З урахуванням чого розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи Судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 року № 6-2203цс15, висновки якого мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до статті 360-7 ЦПК. 37. Позивач обґрунтовуючи розмір моральної шкоди зазначила, що кримінальне провадження було відкрито 17 березня 2011 року і закінчилося 15 липня 2016 року, тобто тривало 5 років і 4 місяці (а.с.38), у звязку із чим, враховуючи вказаний строк просила визначити розмір моральної шкоди в розмірі 250\~000 грн. 00 коп. (двісті пятдесят тисяч гривень 00 копійок). Проте, виходячи із матеріалів кримінального провадження справа відносно [PERSON] була порушена 22 липня 2011 року (див. пункт 10 рішення), а тому Суд вважає, що розмір відшкодування позивачу необхідно проводити саме з цього часу. Так, справа відносно [PERSON] тривала з 22 липня 2011 року по 15 липня 2016 року, що становить 4 роки 11 місяців 24 дні. У 2017 році розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2017 рік становить 3200 грн. 00 коп. (три тисячі двісті гривень 00 копійок). А тому, Суд визначаючи розмір моральної шкоди, враховує мінімальні межі встановлені Законом в даному випадку, виходить із ступеня тяжкості діяння, яким було заподіяно шкоду та шкідливості наслідків спричинених цим діянням, глибини, тривалості страждань, обставин справи і виходячи із принципу справедливості та розумності, вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в сумі 200 000 грн. 00 коп. (двісті тисяч гривень 00 копійок), що в даних правовідносинах на думку Суду є достатнім відшкодуванням для позивача. 38. Щодо заявленого позивачем розміру відшкодування на її користь правової допомоги Суд звертає увагу, що, як було зазначено вище (див. пункт 29 рішення) громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі і суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР). Так, по справі встановлено, що позивачу у звязку із притягненням її до кримінальної відповідальності надавав правову допомогу адвокат [PERSON], з яким було укладено договір про правову допомогу і якому позивачем було проведено оплату вартості правової допомоги в розмірі 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок) (див. пункт 23 рішення). При цьому, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо (пункт 3.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу). В свою чергу, нормами КПК не передбачено спеціальних положень щодо відшкодування правової допомоги обвинуваченому у випадку його виправдання, розміру і підстав такого відшкодування. Тому, враховуючи тривалість надання правової допомоги по кримінальному провадженню, форми її надання, докази, які підтверджують її оплату, заявлений позивачем розмір правової допомоги підлягає відшкодуванню останній на підставі пункту 4 статті 3 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР. 39. Що стосується доводів представника прокуратури про недотримання позивачем порядку відшкодування шкоди, визначеного статтею 12 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, в частині визначення розміру витрат, понесених у звязку із наданням правової допомоги у кримінальному проваджені Суд звертає увагу, що відповідно до статті 12 згаданого Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. В даному випадку позивач в порядку статей 12, 13 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР звернулась із відповідною заявою (а.с.1-2) до суду першої інстанції, який виносив вирок по її справі. В подальшому, з врахуванням того, що спеціальний Закон від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР було прийнято до вступу в дію ЦПК і наданий час процедура розгляду заяв на підставі Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР процесуально не визначена, позивачем з метою захисту своїх прав було уточнено вимоги та подано відповідну позовну заяву (а.с.37-38). Відповідачі заперечили можливість такого відшкодування. На думку Суду іншої ефективної процедури для захисту прав позивача в даних правовідносинах не передбачено, а тому доводи представника відповідача Суд відхиляє. В підтвердження вказаної позиції Суд також звертає увагу на положення Загальної декларації прав людини 1948 року, якою передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). За правовою позицією Конституційного Суду України „правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). А тому, з врахуванням принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України, його складового елементу „принципу правової визначеності (див. наприклад пункт 2.4. рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016) саме дана процедура судового розгляду може бути єдиним ефективним засобом по відновленню порушених прав позивача. 40. Також, Суд звертає увагу, що позивач відповідачем по справі визначила Державу Україна в особі її державних органів, а особливість даних правовідносин свідчить, що саме держава має відшкодовувати шкоду, завдану громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів, оскільки вони діють від імені держави. Згідно із\~статтею 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операції з коштами державного бюджету. Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011). В свою чергу відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (частина перша статті 4). Законами України про державний бюджет України на відповідний рік встановлено, що ці виплати здійснюються із державного бюджету України Державним казначейством України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, в даній ситуації відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду здійснюється Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. 41. Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із стягненням на користь позивача за рахунок Держави Україна з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в безспірному порядку 200 000 грн. 00 коп. (двісті тисяч гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та 15000 грн. 00 коп. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок) суми, сплаченої громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Проте, Суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із розяснень викладених в абзаці 3 пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення № 14 від 18 грудня 2009 року у резолютивній частині рішення, окрім іншого, повинно бути зазначено висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено), а тому враховуючи особливості даних правовідносин, специфіку відповідальності держави за своїми зобовязаннями та те, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів (статті 56, 62), в резолютивній частині судового рішення необхідно зазначити про відмову в задоволенні позовних вимог до [PERSON] управління поліції у Чернігівській області та [PERSON] Чернігівської області.

Outcome: partial