Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

КС «Християнська Фортеця» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Християнська Фортеця» суму в розмірі 22113, 67 грн., який складається з: заборгованості за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року, з них основна сума боргу - 377,85 грн., несплачені відсотки за користування кредитом - 9546,09 грн., заборгованості за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, з них основна сума боргу - 704,73 грн., несплачені відсотки за користування кредитом - 7664 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 1900 грн. і судового збору в розмірі 1921 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що [INFO] [PERSON] та КС «Християнська Фортеця» уклали кредитний договір № 8001/2010-К, відповідно до якого КС «Християнська Фортеця» надала [PERSON] кредит у розмірі 2300 грн. на споживчі потреби, строком на вісімнадцять календарних місяців, з оплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 32,88 % річних (2,7 % на місяць). За умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними частками в розмірі 190,97 грн. за користування кредитом. 12 лютого 2014 року [PERSON] та КС «Християнська Фортеця» уклали кредитний договір № 8530/2010-К, відповідно до якого КС «Християнська Фортеця» надала [PERSON] кредит у розмірі 2000 грн. на споживчі потреби, строком на двадцять чотири календарні місяці, з оплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 38,04 % річних (3,17 % на місяць). За умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки рівними частками в розмірі 146,73 грн. за користування кредитом. Відповідач несвоєчасно сплачував за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Йому неодноразово надсилалися листи, за місцем мешкання, та проводилися телефонні розмови з вимогою про повернення боргу, але відповіді на листи вони не отримали та дій, які б свідчили про бажання боржника виплатити борг у добровільному порядку не побачили. За умовами Кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року (п. 3.6-3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 142,38 відсотків річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. За умовами Кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року (п. 3.6-3.7) у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту боржник виплачує підвищений відсоток, що становить 147,54 відсотків річних, та нараховується з дня виникнення прострочення по платежу за кожен день. Станом на 03 грудня 2018 року основна сума боргу за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року складає 377,85 грн., відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 9546,09 грн. Станом на 03 грудня 2018 року основна сума боргу за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року складає 704,73 грн., відсоток за користування кредитними коштами, з урахуванням підвищеного відсотку за несвоєчасне повернення суми кредиту складає 7664 грн. Ними були понесені судові витрати на надані юридичні послуги в сумі 1900 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1921 грн. 14 лютого 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01 квітня 2019 року представник відповідача подала відзив на позов, у якому зазначила, що відповідач частково не визнає позовні вимоги в частині нарахування процентів та нарахованого розміру витрат на правову допомогу, вважає їх безпідставними, оскільки розмір процентів значно перебільшує розмір заборгованості за тілом кредиту. Крім того, нарахування відсотків не відповідає умовам кредитних договорів. Відповідно до п.п.3.1, 3.2 кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року плата за користування кредитом (проценти) становить 32,88% річних від початкової виданої суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно), кількість днів у році приймається за 365 (366). Аналіз розрахунку заборгованості, який є доказом позивача у справі, показав наступне: з 31 травня 2015 року відповідач припинив сплачувати заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитом, станом на 30 квітня 2015 року був відсутній залишок по відсоткам. Відповідач розрахував розмір відсотків відповідно до формули, якою користуються банки і кредитні спілки України при розрахунку заборгованості за процентами згідно відсотковим ставкам, передбаченим кредитним договором. Формула розрахунку відсотків є наступна: «Тіло кредиту*Процентна ставка/100/Кількість днів у році*Кількість днів, за які здійснюється нарахування». Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Якщо процесуальним обов`язком суду, який не має спеціальних фахових знань (бухгалтерських), є наведення у рішенні свого розрахунку у випадку незгоди з розрахунком, який наданий однією з сторін, то відповідач також має право надати свій розрахунок процентів, тим більше, якщо він здійснений згідно з формулою, за якою нараховував проценти позивач. Нараховані відсотки за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року за період з 01 травня 2015 року по 03 грудня 2018 року, згідно вищезазначеної формули складають: -з 01 травня 2015 року по 31 грудня 2015 року: 2300*32,88/100/365*245 = 507,61 грн; -з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: 2300*32,88/100/366*366 = 756,24 грн.; -з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року: 2300*32,88/100/365*365 = 756,24 грн.; -з 01 січня 2018 року по 03 грудня 2018 року: 2300*32,88/100/365*337 = 698,23 грн. на загальну суму2718,32 грн. Просить суд звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) про припинення нарахування процентів у випадках спливу визначеного договором строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів. Так, строк дії кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року закінчився 21 лютого 2015 року, крім того 01 листопада 2016 року позивач вручив відповідачу претензію з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року, яка станом на 01 листопада 2016 року складала 1519,46 грн.: 377,85 грн. - заборгованість за кредитом, 1141,61 грн. - заборгованість за процентами. Таким чином, відповідач вважає нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року, тобто після 21 лютого 2015 року незаконним. У зв`язку з тим, що відповідач припинив сплату процентів за вищезазначеним кредитним договором з 01 травня 2015 року, а строк дії договору закінчився ще три місяці тому, а саме 21 лютого 2015 року, то вимога позивача про стягнення процентів у розмірі 9546,09 грн., які були нараховані вже після закінчення строку дії договору, є незаконною. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року плата за користування кредитом (проценти) становить 38,04% річних від початкової виданої суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно), кількість днів у році приймається за 365 (366). Аналіз розрахунку заборгованості показав наступне: з 31 серпня 2015 року відповідач припинив сплачувати заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитом. Відповідач розрахував розмір відсотків, відповідно до формули, якою користуються банки і кредитні спілки України. Нараховані відсотки за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року за період з 01 серпня 2015 року по 03 грудня 2018 року, згідно вищезазначеної формули, складають: -з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року: 2000*38,04/100/365*153 = 318,91 грн.; -з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: 2000*38,04/100/366*366 = 760,80 грн.; -з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року: 2000*38,04/100/365*365 = 760,80 грн.; -з 01 січня 2018 року по 03 грудня 2018 року: 2000*38,04/100/365*337 = 702,44 грн.; на загальну суму 2542,95 грн. Однак строк дії кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року закінчився 12 лютого 2016 року. Крім того, 01 листопада 2016 року позивач вручив відповідачу претензію з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором №8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, яка станом на 01 листопада 2016 року складала 1692,72 грн.: 704,73 грн. - заборгованість за кредитом, 987,99 грн. - заборгованість за процентами. Таким чином, відповідач вважає нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, тобто після 12 лютого 2016 року, незаконним. У зв`язку з тим, що відповідач припинив сплату процентів за вищезазначеним кредитним договором з 31 серпня 2015 року, а строк дії договору закінчився 12 лютого 2016 року, то він розрахував розмір процентів за період з 01 серпня 2015 року по 12 лютого 2016 року: -з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року: 2000*38,04/100/365*153 = 318,91 грн.; -з 01 січня 2016 року по 12 лютого 2016 року: 2000*38,04/100/366*43 = 89,38 грн.; на загальну суму 408,29 грн. Відповідач визнає заборгованість за процентами за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року на суму 408,29 грн. Факт законного нарахування відсотків згідно умовам кредитного договору має істотне значення для всебічного, повного, об`єктивного, справедливого і неупередженого вирішення спору, для захисту порушених прав відповідача. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього нарахованого позивачем розміру витрат на правову допомогу, оскільки позивач в якості доказів надав договір про надання юридичних послуг № ЮП-01/2019 від 02 січня 2019 року, укладений між позивачем, з одного боку, та ТОВ «Інфогруп», з іншого боку. Однак в тексті договору взагалі не міститься вартість юридичних послуг, а відповідно до ст. 137 ЦПК України вартість послуг визначається саме договором про надання правничої допомоги. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за досудове вирішення спорів у розмірі 500 грн., однак ніяких доказів щодо здійснення якихось юридичних дій по досудовому вирішенню спорів (копій листів, смс-повідомлень і т.п.) позивач не надав. Відповідач стверджує, що після укладання вищевказаного договору про надання юридичних послуг ніяких претензій чи інших юридичних дій щодо досудового вирішення спору позивач не вчиняв. Він вважає, що розмір витрат нарахований неспівмірно зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, взагалі позивач не вказав, скільки годин було витрачено адвокатом на виконання робіт. Просить суд звернути увагу, що розрахунки заборгованості із зазначенням суми заборгованості за кредитними договорами № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року та № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, станом на 03 грудня 2018 року, не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Дані розрахунки заборгованості не містять інформації щодо часу, дати, суми, місця, ПІБ платника, призначення платежу, дебет/кредит, яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише односторонніми та одноособовими нарахуваннями Позивачем суми заборгованості за певний період. Цими розрахунками заборгованості не можна довести виконання умов договорів кредиту, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-20ис12). Позивач взагалі не надав виписки по рахункам за кредитним договорами. Таким чином, відповідач вважає, що з позовної заяви та наданих позивачем доказів неможливо повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи і встановити наявність заборгованості за кредитними договорами. Виходячи з вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь КС «Християнська фортеця» заборгованості за кредитними договорами: № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року у розмірі 377,85 грн. - заборгованість за кредитом; № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року у розмірі 1113,02 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 704,73 грн. та заборгованості за процентами - 408,29 грн., а всього на загальну суму 1490,87 грн. В іншій частині позову відмовити 19 квітня 2019 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач не визнає нараховані відсотки за кредитними договорами № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року у розмірі 9546,09 грн. та № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року у розмірі 7664 грн. аргументуючи тим, що нараховані відсотки значно перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту, але такі аргументи не можуть бути прийняті у зв`язку з тим, що відповідач не враховує п 3.6 та п 3.7 кредитного договору, відповідно до яких, у разі несвоєчасного надходження планового платежу, кредит визнається з підвищеним ризиком та застосовується відсоткова ставка у розмірі 142,38 % річних, крім того ствердження відповідача, що нараховані відсотки не можуть значно перевищувати розмір заборгованості за тілом кредиту є нікчемними з точки зору юридичного визначення, у зв`язку з тим, що сума заборгованості за кредитом складається із основної суми кредиту та відсотків, які нараховуються за увесь термін дії договору і можуть відповідно до термінів заборгованості перевищувати основну суму кредиту (тіло кредиту). Відповідно до п 11.2 цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами власних обов`язків за цим договором. Таким чином сума заборгованості по відсоткам залежить від терміну заборгованості та відсоткової ставки зазначеної у відповідному договорі. Також п. 11.3 кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року передбачено, що цей договір припиняється після повного виконання сторонами власних обов`язків згідно цього договору. Оскільки відповідачем на 21 лютого 2015 року договірні обов`язки по кредитному договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року не були виконані в повному обсязі, то дія вказаного кредитного договору не була закінчена. Також відповідач стверджує, що 01 листопада 2016 року йому позивачем була вручена вимога про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 р. Відповідне ствердження не відповідає дійсності, оскільки 01 листопада 2016 року відповідачу було вручено повідомлення про те, що у нього виникла заборгованість по кредитному договору 8001/2010-К від 21серпня 2013 року, вимога про дострокове припинення вказаного договору та погашення всієї суми заборгованості у тексті зазначеного повідомлення відсутня. Додатково наголошує, що відповідачу було запропоновано врегулювати питання заборгованості з КС добровільно, у досудовому порядку, однак він проігнорував відповідне повідомлення. Відповідно до п. 11.3.2 дія договору припиняється у тому числі після набрання чинності ухвали або рішення суду про припинення дії цього договору, тому вважає, що сума боргу по відсоткам за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 9546,09 грн., яка зазначена в позовній заяві за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року повністю обґрунтована та законна. Згідно п. 3.6 кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково згідно графіка розрахунків, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком та відповідно до п. 3.7 зазначеного кредитного договору, протягом строку визнання кредиту, кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 147.54 % річних. Також п. 11.3 цього кредитного договору передбачено, що цей договір припиняється після повного виконання сторонами власних обов`язків згідно цього договору. Оскільки відповідачем на 12 лютого 2016 року договірні обов`язки по кредитному договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року не були виконані у повному обсязі, то дія вказаного кредитного договору не була закінчена. Твердження відповідача, що 01 листопада 2016 року йому позивачем була вручена вимога про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року не відповідає дійсності 01 листопада 2016 року йому було вручено повідомлення про те, що у нього виникла заборгованість по кредитному договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року, вимога про дострокове припинення вказаного договору та погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором в тексті зазначеного повідомлення відсутня. Тому вважає, що сума боргу по відсоткам за прострочення грошового зобов`язання зазначена в позовній заяві за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року становить 7664 грн. та є повністю обґрунтованою та законною. У зв`язку з вищезазначеним, розрахунки, які були наведені відповідачем у відзиві, та ствердження про вимогу дострокового припинення договору не відповідають умовам, які чітко визначені у п. 3.6, п. 3.7 та п. 10.2, 10.3 кредитних договорів, про які йдеться у відзиві. У позовній заяві позивач надає чіткий розрахунок нарахувань та платежів по кожному кредитному договору. Відповідач має можливість перевірити внесені ним платежі, які зазначаються у розрахунку, як сплата основної суми боргу та сплачений відсоток. Відповідач стверджує, що договір про надання юридичних послуг № ЮП-01/2019 від 02 січня 2019 року не містить вартість юридичних послуг, які зазначені у позовній заяві, на що він інформує, що сума витрат на правову допомогу, яка становить 1900 грн., зазначена у акті надання юридичних послуг № ЮП-6-01/2019 від 16 січня 2019 року, а факт оплати послуг відображений у платіжному дорученні № 13 від 17 січня 2019 року, завіреному АТ КБ Приватбанк. Наголошує, що всі необхідні документи були надані до суду разом з позовною заявою та відправлені для ознайомлення до відповідача, у зв`язку з цим просить звернути увагу на наданий повний обсяг документів, підтверджуючий суму заборгованості за кредитами, витрат на правову допомогу та сплачений судовий збір. Відповідач був неодноразово повідомлений про виникнення заборгованості по наданим кредитам, але на момент подачі до суду не відреагував на жодне надіслане повідомлення, до КС із запереченням або пропозицією, що до вирішення кредитного спору у досудовому порядку не звертався. На підставі викладеного, просить задовольнити позов про стягнення з [PERSON] боргу за кредитними договорами № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року та № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року та сплату відсотків за прострочення грошового зобов`язання у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що кредити брав на оздоровлення і майже сплатив суму кредиту. Щоразу перед оформленням кредитного договору він сплачував по 500 грн. за страхування кредиту, після виплати кредиту цю суму повинні були повернути. У 2016 році він отримав травму та був непрацездатним. Зараз він отримує пенсію у розмірі 2500 грн. За рішенням Дніпровського суду з нього стягують 7384 грн. та щомісячно утримують 20% з пенсії. У 2015 році він був призваний до армії. Просив застосувати строк позовної давності, згоден сплатити тіло кредиту, але з відсотками не згоден. Представник відповідача визнала позов частково, підтримала відзив на позовну заяву та просила стягнути загальну суму заборгованості у розмірі 1490,87 грн., в іншій частині позову просила відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у разі невиконання ним обов`язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року сторони уклали кредитний договір № 8001/2010-к, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2300 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання на 18 місяців від дати отримання, тобто з 21 серпня 2013 року по 21 лютого 2015 року (а.с. 14-15). 12 лютого 2014 року сторони уклали кредитний договір № 8530/2010-к, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання на 24 місяці від дати отримання, тобто з 12 лютого 2014 року по 12 лютого 2016 року (а.с. 16-17). Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладені між сторонами кредитні договори № 8001\\2010-К від 21 серпня 2013 року та № 8530\\2010-К від 12 лютого 2014 року відповідають вимогам закону, зобов`язання по договорам з повернення кредиту відповідачем у встановлений строк не виконані, тому основні суми заборгованості в розмірі 377,85 грн. та 704,73 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року (а.с. 10-11), наданим позивачем, відповідач станом на 03 грудня 2018 року має загальну заборгованість у розмірі 9923,94 грн., яка включає в себе основну суму заборгованості в розмірі 377,85 грн. та відсотки, нараховані за користування кредитними коштами в розмірі 5829,40 грн., у підсумку яких зазначена сума 9546,09 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №8530/2010-К від 12 лютого 2014 року (а.с. 12-13), наданим позивачем, відповідач станом на 03 грудня 2018 року має заборгованість у розмірі 8368,73 грн., яка включає в себе основну суму заборгованості в розмірі 704,73 грн. та відсотки, нараховані за користування кредитними коштами в розмірі 5154,41 грн., у підсумку яких зазначена сума 7664 грн. Дослідивши надані позивачем розрахунки заборгованості за відсотками за вищевказаними кредитними договорами, з урахуванням наявних у них протиріч, суд вважає необхідним провести власний розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами за наступною формулою: «Тіло кредиту*Процентна ставка/100/Кількість днів у році*Кількість днів, за які здійснюється нарахування». Відповідно до п.п.3.1, 3.2 кредитного договору № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року плата за користування кредитом (проценти) становить 32,88% річних від початкової виданої суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно), кількість днів у році приймається за 365 (366). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 кредитного договору № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року плата за користування кредитом (проценти) становить 38,04% річних від початкової виданої суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно), кількість днів у році приймається за 365 (366). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач за договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року, станом на 28 лютого 2015 року, тобто на строк спливу визначеного договором строку кредитування, не має заборгованості по відсоткам за користування кредитом, крім того наявна переплата в розмірі + 2,07 грн. Враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, суд вважає, що нарахування позивачем відсотків за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року після закінчення строку надання кредиту, тобто після 21 лютого 2015 року, є безпідставним, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором № 8530\\2010-К від 12 лютого 2014 року, враховуючи позицію Верховного Суду України, викладену у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам у період з початку припинення сплати відповідачем нарахованих сум до дати закінчення строку надання кредиту, тобто з 01 серпня 2015 року по 12 лютого 2016 року в розмірі 408,29 грн., виходячи з наступного розрахунку: - з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року (153 дня): 2000*38,04/100/365*153 = 318,91 грн.; - з 01 січня 2016 року по 12 лютого 2016 року (43 дня): 2000*38,04/100/366*43 = 89,38 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу за кредитним договором № 8001/2010-К від 21 серпня 2013 року в розмірі 377, 85 грн., основну суму боргу за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року в розмірі 704,73 грн. та відсотки за користування кредитом за кредитним договором № 8530/2010-К від 12 лютого 2014 року в розмірі 408,29 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає необхідним відмовити. Суд не приймає у якості доказів у справі надані відповідачем копію пенсійного посвідчення, довідку про призов по мобілізації, свідоцтво про хворобу та його продовження, довідку до огляду МСЕК, оскільки вони не підтверджують та не спростовують спірні питання, які вирішуються у даній цивільній справі. Згідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial