Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2016 р. [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про зобов`язання Київської міської ради передати йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,23 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:262:0005, а саме: 0,10 га - для обслуговування житлових будинків і господарських будівель; 0,12 га - для ведення садівництва та огородництва; 0,01 га - під гараж; зобов`язання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести до бази даних відомості про земельну ділянку згідно технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування від 18.07.2008; зобов`язання Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності на розташовані за вищевказаною адресою три житлові будинки - під літерою «А» площею 161,2 кв.м., під літерою «В» площею 242,1 кв.м., під літерою «Г» площею 156,1 кв.м., а також господарські будівлі: гараж, теплицю, навіс, погреб; споруди (ворота та огорожа). Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач користується спірною земельною ділянкою добросовісно, відкрито і безперервно з 1974 р., у зв`язку з чим неодноразово звертався до Київської міської ради із заявами про передачу земельної ділянки безкоштовно у приватну власність, а саме: 0,10 га - для обслуговування житлових будинків і господарських будівель; 0,12 га - для ведення садівництва та огородництва; 0,01 га - під гараж. Раніше він земельні ділянки у приватну власність не отримував. Незважаючи на те, що позивач має усі документи, які підтверджують законність користування земельною ділянкою та здійсненого на ній будівництва, йому чиняться перешкоди і перепони, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Київська міська рада позов не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що рішення про надання позивачу земельної ділянки не приймалося, відповідач користується земельною ділянкою площею 0,28 га без законних на те підстав, побудовані на даній земельній ділянці будівлі та споруди є самочинним будівництвом, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заперечуючи проти вимог позову, послався на те, що він не є правонаступником Управління держаної реєстрації ГТУЮ в м. Києві, не являється єдиним органом, що здійснює реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень, і з приводу вчинення реєстраційних дій щодо майна, яке є предметом спору, позивач до нього не звертався, а відтак законних прав та інтересів позивача Департамент не порушив. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомлявся про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання його представник не з`явився, відзиву на позов не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. 22.04.2016 судом (під головуванням судді Шклянки М.П.) постановлено ухвалу про залишення позову без руху (а.с. 15). 12.05.2016 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 27.05.2016 (а.с. 21). 27.05.2016 позивачем подано клопотання про витребування доказів та про приєднання документів (а.с. 24-26, 31-33, 38). 27.05.2016 Київська міська рада подала письмові заперечення на позов (а.с. 27-29). 27.05.2016 суд відклав розгляд справи на 15.06.2016 (а.с. 39). 15.06.2016 позивачем подано клопотання про витребування доказів (а.с. 45-47). 15.06.2016 постановлено ухвалу (протокольну) про задоволення клопотання позивача про витребування доказів і приєднання документів та письмову ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи № 2-14/12 (а.с. 48, 49). 14.11.2017 постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 22.02.2018 (а.с. 101). 21.02.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві подано відзив на позов (а.с. 107-110). 21.02.2018 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 115). 22.02.2018 суд відклав розгляд справи на 08.05.2018 (а.с. 118). 08.05.2018 позивачем подано клопотання про витребування доказів та про зобов`язання вчинити дії (а.с. 123, 124-125). 08.05.2018 суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, постановив ухвалу (протокольну) про витребування доказів та відклав розгляд справи на 05.07.2018 (а.с. 126-127). 03.07.2018 справу було передано до провадження судді Трусової Т.О. (а.с. 133). 09.07.2018 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження судді Трусової Т.О. та призначення підготовчого засідання на 17.12.2018 (а.с. 136). 17.12.2018 позивачем позивачем подано клопотання про приєднання документів, про витребування доказів та уточнену позовну заяву (а.с. 141-142, 144-145, 146-149, 150) 17.12.2018 приєднано надані позивачем документи, повернуто уточнену позовну заяву, залучено до участі у справі як співвідповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.02.2019 (а.с. 168-169). 27.02.2019 постановлено ухвалу про заміну відповідача - Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, її правонаступником - Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.07.2019 (а.с. 176-177). 10.06.2019 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, приєднання документів та прийняття уточненої позовної заяви (а.с. 179, 181, 182). 10.07.2019 позивачем подано клопотання про приєднання документів (а.с. 184-187). 10.07.2019 суд повернув уточнену позовну заяву без розгляду, відмовив у приєднанні документів та оголосив перерву до 04.10.2019 (а.с. 188-189). 04.10.2019 позивачем подано уточнену позовну заяву (а.с. 200-209). 04.10.2019 суд повернув уточнену позовну заяву без розгляду та оголосив перерву до 27.01.2020 (а.с. 210-211). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням виконавчого комітету Бортницької сільської Ради депутатів трудящих від 25.05.1974, прийнятим відповідно до наказу по радгоспу «Бортничі» від 21.05.1974 № 202, [PERSON] була відведена присадибна земельна ділянка розміром 0,12 га для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих споруд на землях присадибного фонду радгоспу «Бортничі». На підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської районної Ради депутатів трудящих від 08.07.1974 № 170 [PERSON] було видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби (а.с. 9). Наказом Держплемзаводу «Бортничі» від 13.06.1990 № 376 [PERSON] була також виділена земельна ділянка площею 0,08 га. під город (а.с. 6). Згідно з довідкою «Об`єднання «Рада громадського самоврядування мікрорайону Бортничі» від 02.02.2009 за № 153 [PERSON] з 1974 р. добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий код (номер) 8000000000:90:262:0005 (а.с. ). За даними архівного витягу з погосподарських книг Бортницької сільської Ради народних депутатів за період з 1974 р. по 1985 р. [PERSON] користувався земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , у 1974-1976 р. - площею 0,08 га, а з травня 1974 р. - площею 0,15 га (а.с. 10). На вказаній земельній ділянці [PERSON] з дозволу сільської ради побудував будинок та господарські споруди, а саме: будинки Г-ІІ; В-ІІ; А-ІІ; господарські споруди Д; Б, про що зазначено у довідці Громадського контролю у мікрорайоні Бортничі м. Києва. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна станом на 19.01.2007, вбачається, що домоволодіння за вищевказаною адресою, яке перебуває у користуванні [PERSON] , розташоване на земельній ділянці площею 2490 кв.м. і складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 161,2 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м.; житлового будинку під літерою «В» загальною площею 242,1 кв.м., житловою площею 100,7 кв.м.; житлового будинку під літерою «Г» загальною площею 156,1 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; гаражів під літерами «Д», «Б»; теплиці під літерою «Ж»; навісу під літерою «Е»; погреба; споруд № 1-3, які побудовані в період з 1975 року по 1999 рік (а.с. 75-86). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений ТОВ «Архітектурне бюро технічних ідей» станом на 17.09.2018 (а.с. 151-167), суд до уваги не приймає, оскільки його подано з порушенням порядку подання доказів, визначеного частиною 9 статті 83 ЦПК України. Як пояснив позивач в судовому засіданні, він намагався узаконити будівництво шляхом оформлення акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, однак внаслідок зміни законодавства не встиг цього зробити. На підтвердження позовних вимог позивач надав акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (без дати), не затверджений та не зареєстрований у встановленому законом порядку (а.с. 34-35). Зі змісту даного акту вбачається, що він був погоджений з представником Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Головним державним санітарним лікарем Дарницького району у м. Києві та представником органу державного пожежного нагляду, відомості про його погодження Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києві в акті відсутні. Відповідно до Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки по [ADDRESS] , код (кадастровий номер) 00000000:90:262:0005, виготовленого Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», узгодженого з начальником відділу землевпорядкування Дарницького району м. Києва, станом на 2008 р. у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 2790,19 кв.м. (а.с. 59-71). Податкові органи нараховують [PERSON] земельний податок за користування земельною ділянкою площею 2790,19 кв.м. Разом з тим у 2007 р. за заявою громадянина [PERSON] . Головним управлінням земельних ресурсіввиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та складено акт № 340/02 від 29.05.2007, до якого зі слів заявника було внесено відомості про те, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] без документів використовується земельна ділянка орієнтовною площею 1300 кв.м. Дана перевірка була проведена на підставі плану-схеми земельної ділянки і без участі [PERSON] . Аналогічний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 171/02 від 15.02.2008 також було складено без повідомлення та участі [PERSON] . З наведених вище підстав у квітні 2008 р. заступник прокурора Дарницького району м. Києва пред`явив до суду позов в інтересах територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 1300 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2017 у задоволенні позову прокурора було відмовлено. Дане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили. Ухвалюючи дане рішення суд виходив із того, що земельної ділянки по [ADDRESS] не існує, а зазначена в актах земельна ділянка по [ADDRESS] (обліковий код ділянки 90:262:005), яка помилково зареєстрована за [PERSON] , і земельна ділянка по [ADDRESS] - це одна і та ж сама ділянка з кадастровим кодом 8000000000:90:262:0005 площею 2790,19 кв.м. Даною земельною ділянкою площею користується [PERSON] , він отримав її у користування у 1974 р. у встановленому на той час порядку, за користування даною земельною ділянкою йому нараховується земельний податок. Судом також було встановлено, що до Державного земельного кадастру не внесено інформації про користування [PERSON] зазначеною земельною ділянкою, при цьому останній неодноразово, починаючи з 2008 р., звертався до КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» та до Головного управління земельних ресурсів з приводу оформлення свого землекористування. ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Право власності на землю гарантується статтею 14 Конституції України, яка проголошує, що це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Дане конституційне положення знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (частина 2 статті 373). Спеціальним законом, який регулює земельні відносини, є Земельний Кодекс України (надалі - ЗК України). Відповідно до положень статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК України). За приписами статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначені статтею 121 цього Кодексу, згідно якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Аналіз наведених норм земельного законодавства дає підстави для висновку, що право на набуття земельної ділянки у власність є конституційним правом громадянина, яке реалізується шляхом звернення громадянина до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з дотриманням визначеної законом процедури. На момент звернення позивача до суду з даним позовом процедура одержання права на землю із земель комунальної власності у м. Києві визначалась Тимчасовим порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 № 63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві» зі змінами, внесеними рішенням від 04.03.2015 № 195/1060 (далі - Тимчасовий порядок). Відповідно статті 4 Тимчасового порядку передача земельних ділянок безоплатно у власність юридичним особам або громадянам здійснюється рішенням Київської міської ради, яке приймається на підставі відповідної документації із землеустрою, а у разі приватизації громадянами земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні, - на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (при приватизації земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, після присвоєння такій земельні ділянці кадастрового номера) або на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (при приватизації земельної ділянки, право користування якою посвідчено державним актом на право постійного користування або договором оренди землі). Передача земельних ділянок безоплатно у власність на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється у випадках, передбачених пунктом 2 статті 3 та відповідно до розділу 4 цього Порядку. Оскільки на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні позивача, розташовані будинки, будівлі і споруди, право власності на які не оформлене у встановленому законом порядку, за змістом положень Тимчасового порядку отримання земельної ділянки у власність повинно відбуватися на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Статтею 13 Тимчасового порядку визначено, що після державної реєстрації земельної ділянки та державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку територіальної громади міста Києва зацікавлена особа з метою прийняття Київською міською радою рішення про передачу (надання) земельної ділянки в користування (у власність) звертається до державного адміністратора дозвільного центру з заявою на одержання документа дозвільного характеру за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України. До заяви на одержання документа дозвільного характеру додаються: оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з матеріалами його погодження; позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації - у разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законодавством; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; довіреність або засвідчена в установленому законодавством порядку її копія, на підставі якої інтереси зацікавленої особи представляє його уповноважена особа (у разі якщо заява подається представником). У разі невідповідності заяви та складу доданих до неї документів вимогам цього Порядку заява не приймається. Державний адміністратор дозвільного центру у день реєстрації заяви на одержання документа дозвільного характеру або протягом наступного робочого дня передає заяву з доданими до неї документами до секретаріату Київської міської ради. Секретаріат Київської міської ради разом з дорученням (резолюцією) Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київради у день надходження заяви на одержання документа дозвільного характеру або протягом наступного робочого дня надсилає її разом з доданими до неї документами до Департаменту земельних ресурсів для підготовки проекту рішення Київської міської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування (у власність) або про відмову у передачі (наданні) земельної ділянки в користування (у власність). У разі надходження до Департаменту земельних ресурсів заяви на одержання документа дозвільного характеру з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає вимогам законодавства та цього Порядку (проект не відповідає вимогам до складу та змісту проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект не погоджено в установленому законодавством порядку, щодо проекту не одержано позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації, проект не подавався для вжиття заходів щодо реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Києва на земельну ділянку, проект не містить відомостей і документів щодо правового статусу нерухомого майна (будівель, споруд), розташованого на земельній ділянці, які підтверджують речове право зацікавленої особи на таке майно, відсутність інших документів чи відомостей, які повинні бути складовою проекту), а також у разі якщо не здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, така заява разом з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки та іншими доданими документами повертається Департаментом земельних ресурсів через державного адміністратора дозвільного центру зацікавленій особі на доопрацювання. Рішення про передачу (надання) земельної ділянки в користування (у власність) або про відмову в передачі (наданні) земельної ділянки приймається Київською міською радою в порядку, встановленому Регламентом Київської міської ради, та у строки, встановлені законодавством. Тимчасовий порядок втратив чинність у зв`язку з прийняттям Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві (далі - Порядок), затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463, положення якого, в цілому, аналогічні положенням Тимчасового порядку. Так, пунктом 3.10.1. Порядку передбачено, що у разі передачі (надання) земельної ділянки на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до заяви на отримання адміністративної послуги надаються, зокрема, оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з матеріалами його погодження, витяг з Державного земельного кадастру (у разі формування земельної ділянки), позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації (у разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законодавством). Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази згідно вимог статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За обставинами даної справи доказуванню підлягає факт звернення позивача до Київської міської ради з відповідним клопотанням (заявою), подання ним усіх передбачених Тимчасовим порядком документів та дотримання визначеної ним процедури, яка, зокрема, включає отримання дозволу Київської міської ради, резолюції (доручення) Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київської міської ради на розроблення проекту землеустрою, його розроблення, погодження та затвердження в порядку, встановленому статтями 186, 186-1 ЗК України, державної реєстрації земельної ділянки (внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру) відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та звернення в установленому порядку до державного адміністратора дозвільного центру на одержання документа дозвільного характеру. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 2004 року позивачу чиняться перепони, спрямовані на перешкоджання реалізації його права на отримання земельної ділянки безкоштовно у приватну власність, однак позовна заява не містить жодних посилань та обґрунтувань, в чому ж полягає неправомірність дій (чи бездіяльності) Київської міської міської ради або її виконавчого органу. Належних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що позивач дотримався визначеної законом процедури отримання земельної ділянки у власність, але відповідачі безпідставно відмовили у реалізації його конституційного права, суду не надано. Всупереч доводам позивача таких доказів немає і в матеріалах цивільної справи № 2-14/12, які були досліджені судом. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для захисту порушеного права позивача на отримання земельної ділянки у власність в обраний ним спосіб та відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю вимог. Оскільки вимога про зобов`язання внести відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадаструє похідною від вимог про зобов`язання передати земельні ділянки у власність та ураховуючи, що за нормою статті 76-1 ЗК України та положеннями Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку їх відведення, підстави для її задоволення також відсутні. Вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання зареєструвати його право власності на домоволодіння, суд виходить з наступного. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як установив суд, [PERSON] у встановленому законом порядку отримав в користування земельну ділянку, на якій на підставі Свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, виданого на підставі рішення Бориспільської районної Ради народних депутатів трудящих від 08.07.1974 № 170 (а.с. 87), господарським способом побудував житловий будинок під літерою «А» загальною площею 161,2 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м.; житловий будинок під літерою «В» загальною площею 242,1 кв.м., житловою площею 100,7 кв.м.; житловий будинок під літерою «Г» загальною площею 156,1 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м.; гаражі під літерами «Д», «Б»; теплицю під літерою «Ж»; навіс під літерою «Е»; погреб; споруди № 1-3. Згідно даних технічного паспорта будівництво здійснено позивачем в період з 1975 року по 1999 рік. За загальним правилом, встановленим статтею 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. З 01.01.2013 в Україні функціонує система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що запроваджена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На виконання зазначеного закону 17.10.2013 була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункт 49 якої визначав, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна (до яких відносяться і будівлі, збудовані до 05.08.1992 та права на які не оформлені), заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Згідно вказаної постанови при реєстрації права власності на житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, побудовані до 05.08.1992, введення їх в експлуатацію не вимагалося. Натомість, документами необхідними для реєстрації прав власності, були: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна із зазначенням відповідного року побудови; документ, що посвідчує правовий режим земельної ділянки під спорудою; документ із місцевої ради про присвоєння поштової адреси. До 31.12.2013 також діяла норма пункту 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачала спрощений порядок прийняття в експлуатацію нерухомості, збудованої до 12.03.2011. На виконання зазначеної норми Наказом Мінрегіонбуду України № 95 від 19.03.2013 був затверджений Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Даними нормативно-правовими актами був передбачений спрощений порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будівель I і II категорій складності, будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності, які побудовані без дозволу на виконання будівельних робіт у період з 05.08.1992 до 12.03.2011. На даний час діє Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Наказом Мінрегіонбуду України від 03.07.2018 № 158, пункт 41 якого встановлює, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Також на даний час діє Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженийНаказом Мінрегіонбуду України від 03.07.2018 № 158. Даний Порядок встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), зокрема, індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 по 09.04.2015. Відповідно до положень розділу ІІІ цього Порядку прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання відповідної заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об`єкти, за результатами технічного обстеження цих об`єктів шляхом реєстрації поданої ними декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація) за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку. Замовник (або уповноважена особа) подає з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги» до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта або через електронний кабінет замовника заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта, до якої додаються: 1) один примірник заповненої декларації; 2) звіт (крім випадків, передбачених пунктом 5 розділу ІІ цього Порядку); 3) засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт; технічного паспорта (з відміткою у випадках, передбачених пунктом 5 розділу II цього Порядку). Аналізуючи чинні на час ухвалення даного рішення нормативно-правові акти, що регулюють порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та процедуру прийняття в експлуатацію таких об`єктів будівництва, суд дійшов висновку, що зареєструвати право власності на індивідуальний житловий будинок, збудований до 09.04.2015 без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, можливо лише при наявності зареєстрованої органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Оскільки обов`язковою умовою реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатаціїє подання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, при відсутності у Державному земельному кадастрі відомостей про користування позивачем спірною земельною ділянкою, що стало наслідком помилки, допущеної при інвентаризації земельної ділянки, він не може отримати документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Частина 1 статті 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина 1 статті 55). Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або якщо особа втратила документ, що визначено, що засвідчує її право власності. Стаття 376 цього Кодексу визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Незважаючи на те, що житловий будинок збудований позивачем на земельній ділянці, що була відведена для будівництва індивідуального житлового будинку і господарчих споруд, суд дійшов висновку, що він є самочинним будівництвом, оскільки збудований без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту. Сукупність встановлених судом обставин, а саме те, що забудови розташовані на відведеній позивачу земельній ділянці, яка межує з землями загального користування та земельною ділянкою, на яку вже отриманий державний акт, що підтверджується актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та абрисом земельної ділянки (а.с. 65, 66), дає підстави вважати, що здійснене позивачем самочинне будівництво не порушує права інших осіб. Судом також установлено, що здійснене позивачем самочинне будівництво має поштову адресу, про що свідчить реєстрація місця проживання позивача за даною адресою (а.с. 72), і до того ж позивач вже звертався до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності, однак не зміг оформити документи через зміну законодавства. Отже ураховуючи, що на даний час не існує законної процедури оформлення права власності на нерухоме майно, збудоване без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, при відсутності оформлення у встановленому законом порядку права власності або права користування земельною ділянкою, на якій воно збудоване,суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача шляхом визнання за ним права власності на самочинно збудоване домоволодіння. Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є підставою для реєстрації цього права у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі викладеного,

Outcome: partial