Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталя Борисівна, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він був братом померлої [PERSON] , яка мала двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлу [INFO] . При цьому сестра перед своєю смертю написала заповіт на свого сина, та племінника позивача [PERSON] , [INFO] на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , При цьому, [PERSON] при житті хворів на туберкульоз. Близько трьох років тому він познайомився в лікарні з [PERSON] , [INFO] , та яку взяв до свого будинку для проживання. [PERSON] [INFO] помер в лікарні. Як стало відомо після смерті [PERSON] [INFO] , тобто за день до своєї смерті він склав заповіт, яким заповідав все своє майно, в тому числі й домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , яка навіть не була близькою йому людиною. Позивач вважає, що вищезазначений заповіт є недійсним, оскільки його племінник [PERSON] хворів на важке смертельне захворювання, яке спричинило йому великі страждання, що могло вплинути на його психічний та розумовий стан, в якому він не усвідомлював дії які вчиняв, в тому числі й дії щодо заповідання свого майна на користь [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним (з урахуванням уточнених позовних вимог), позивач просить суд визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. від 31 жовтня 2016 року, та визнати право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за ним, [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталя Борисівна, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позивач не визначає у своїй позовній заяві підстав визнання саме за ним права власності, не вказує в порядку чого хоче визнати право власності на спадкове майно племінника, а також, не надає доказів по справі на обґрунтування вказаних позовних вимог. Будь-яких заяв по суті справи, письмових пояснень окрім наведених від відповідача до суду не надійшло. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталя Борисівна, у відкритому судовому засіданні просила винести рішення відповідно до чинного законодавства. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.03.2018 року заяву позивача про витребування доказів було задоволено. Судом витребувано у Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівні документи на підставі яких 31.10.2016 року було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , [INFO] на [PERSON] (а.с.52). Ухвалою від 12.03.2018 року заяву позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори спадкову справу, що була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.54). Ухвалою від 14.05.2018 року заяву позивача про витребування доказів було задоволено. Судом витребувано у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори (спадкову справу, що була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.112). Ухвалою від 26.06.2018 року клопотання позивача [PERSON] про призначення посмертної судової психіатричної експертизи по даній цивільній справі було задоволено. Вирішено призначити по цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретова Наталя Борисівна, про визнання права власності на спадкове майно, посмертну судово-психіатричну експертизу(а.с. 124-125). Провадження по даній цивільній справі було зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою від 23.04.2019 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2018 року про призначення посмертної судової психіатричної експертизи та відновлення провадження по даній цивільній справі. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, пояснення свідків, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належало домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВСА № 966570 реєстр 3-105 від 08.04.2005 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.14). Судом також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у лікарні КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г.Попкової» ДОР, причина смерті туберкульоз легенів, що підтверджується довідкою форми № 106/о № 415 від 02.11.2016 року та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.11.2016 року (а.с.13). Матеріалами справи підтверджено, що за життя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , залишив заповіт від 31.10.2016 року, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною, в якому заповідає все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, [PERSON] , яка орендувала у [PERSON] кімнату у вищевказаному домоволодінні (а.с.6). Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] є рідним дядьком [PERSON] (а.с. 7-11). Судом також встановлено, що 29.03.2017 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак, для нього стало несподіванкою, що його племінник заповідав домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] (а.с.77 з.с.). Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] , 03.02.2017 року звернувся до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій просить прийняти міри до невстановленої особи, яка 31.10.2016 року шахрайським шляхом заволоділа майном, будинком за адресою: [ADDRESS] , де 03.02.2017 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017040690000307, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.19). Із матеріалів справи вбачається, що в рамках вищевказаного кримінального провадження була проведена судово - почеркознавча експертиза. Висновком експерта Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз № 3516-18 від 12.09.2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] , в графі «підпис» заповіту від 31.10.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису, рукописний запис « [PERSON] »в графі «підпис» заповіту від 31.10.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його почерку. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] померла [INFO] у лікарні КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г.Попкової» ДОР, причина смерті туберкульоз легенів, що підтверджується актовим записом про смерть № 37 від 16.06.2017 року (а.с.40). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються спадкування за заповітом та визнання заповіту як правочину недійсним, врегульовані Цивільним кодексом України. Позивач просив суд ухвалити рішення стосовно двох позовних вимог: 1) щодо визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] ; 2) щодо визнання в порядку спадкування права власності за ним, [PERSON] , [INFO] , на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Щодо вимог про визнання заповіту недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В порядку ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Висновком експерта Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз № 3516-18 від 12.09.2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] , в графі «підпис» заповіту від 31.10.2016 року. який посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису, рукописний запис « [PERSON] » в графі «підпис» заповіту від 31.10.2016 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його почерку. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи встановлені обставини справи та положення діючого в Україні цивільного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що особистий підпис заповідача - це однозначна персоніфікація документа і обставина, яка свідчить про волевиявлення заповідача на момент його підписання, зважаючи на те, що в порушення ч.2 ст.1247 ЦК України оскаржуваний заповіт від 31.10.2016 року, складений [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. підписаний не померлим [PERSON] , а отже не відповідав волі спадкодавця, відповідно до положень частини другої статті 1257 ЦК України він є недійсним, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності за [PERSON] на спірне домоволодіння, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В судовому засіданні позивач повідомив, що свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалося у зв`язку з накладенням ухвалою суду заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного домоволодіння. При цьому, згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також у відповідності до роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що в даному випадку постанова про відмову позивачеві у вчинені нотаріальної дії, яка б відповідала вказаним вимогам матеріального закону, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом нотаріусом не виносилась. Сторони таку обставину також не оспорювали. Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних доказів того, що ним втрачена можливість оформлення спадщини в нотаріальній конторі у позасудовому порядку. Суд зазначає, що за загальним правилом у випадку визнання заповіту недійсним, спадкування відбувається за законом на загальних підставах. Якщо заповітів було декілька, у разі скасування попереднього заповіту, юридичну силу набирає попередньо складений заповіт. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання права власності задоволенню не підлягають. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 705 (сімсот п`ять) грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial