Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. 23.01.2019 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовом до суду до досягнення ним відповідного віку, посилаючись на те, що він є повнолітнім, але продовжує навчання та потребує матеріального утримання з боку батька, який матеріальної допомоги не надає. Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що його батьки розлучились 07.09.2011 року. На теперішній час він навчається у Дніпропетровській академії музики ім. М. Глінки на денній формі навчання за спеціальністю 025 «Музичне мистецтво» ОКР «Бакалавр», спеціалізація «Оркестрові духові та ударні інструменти» з Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського з терміном навчання - до [INFO] року. Стипендії він не отримує, проживає в гуртожитку, за який потрібно вносити оплату, а у зв'язку з навчанням збільшилися витрати також і на харчування, придбання підручників, одяг витрати на проїзд, лікування та інше. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, на його прохання не реагує, чим ставить його у скрутне матеріальне становище, хоча є працездатним, а тому може сплачувати аліменти. 2. Виклад позиції відповідача. Правом на подання відзиву на позовну заяву [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. Так, відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, або заяви про визнання ним позовних вимог [PERSON] до суду не подавав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 23.01.2019 року (а.с.14-15). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача Заяв, клопотань від позивача та відповідача у означеній цивільній справі, пов'язаних із розглядом справи, до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 23.01.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено розгляд справи на 22.02.2019 року без повідомлення (виклику) сторін, роз'яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки, запропоновано відповідачеві у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.14-15). 2. Відповідно до ухвали суду від 07.03.2019 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 07.03.2019 року відкладено на 21.03.2019 року з метою розміщення на веб-порталі «Судова влада України» оголошення про відкладення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки поштова кореспонденція від відповідача [PERSON], зокрема ухвала суду від 23.01.2019 року, що направлялася за зареєстрованим місцем проживання останнього, повернута до суду відділенням Укрпошти (а.с.21). Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належно повідомлений про здійснення судового розгляду у справі та не надіслав відзив на позовну заяву без поважних причин. 3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 23.01.2019 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено. Враховуючи, що відповідачем не надіслано до суду відзиву у встановлений судом в ухвалі від 23.01.2019 року строк, про поважність причин його неподання не повідомлено, тому суд вважає, що [PERSON] відзив не надано без поважних причин. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення сторін, тобто у порядку письмового провадження, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України, - немає. 4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Шлюб між батьками [PERSON] розірвано 07.09.2011 року, що підтверджується рішенням Шаргородського районного суду (а.с.5). Позивач [PERSON] на теперішній час є повнолітнім (а.с.3). Повнолітній син відповідача - [PERSON], [INFO], є студентом, з 12.09.2018 року поновлений на навчання та навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю 025 «Музичне мистецтво» освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр», спеціалізація «Оркестрові духові та ударні інструменти» з Національної музичної академії України імені П.І. Чайковського. Термін навчання - до [INFO] року. Зазначені обставини, що встановлені судом, підтверджуються довідкою закладу освіти від 20.09.2018 року за №553 (а.с.7). На підставі рішення Шаргородського районного суду від 05.10.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно. Починаючи з 19.09.2016 року і до закінчення ним навчання - до 30.06.2017 року, про що 21.10.2016 року видано виконавчий лист (а.с.10). 26.03.2018 року закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1521369, що виданий Шаргородським районним судом Вінницької області 21.10.2016 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження першого відділу ДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області (а.с.8-9). Повнолітній син відповідача, який продовжує навчання, відповідно до вимог ст.199 СК України, має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання. На теперішній час, тобто після досягнення позивачем повноліття, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає, тоді як позивач потребує утримання з боку батька, оскільки не працює у зв'язку з тим, що навчається на денній формі навчання. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або що йому заборонено працювати, останнім суду не представлено, відтак, суд вважає, що [PERSON], як батько позивача, не позбавлений можливості матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто може надавати допомогу на утримання сина. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина - [PERSON], який продовжує навчання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що право [PERSON], який є повнолітнім, але продовжує навчання, на утримання з боку батька порушене та підлягає захисту, а позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов'язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. VІ. Висновки суду Враховуючи, що право позивача [PERSON], який продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку батька - відповідача [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов - підлягає задоволенню, тобто підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку у випадку продовження навчання, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved