Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Миронівської міської ради Київської області про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з вересня 2020 року працювала на посаді директора закладу дошкільної освіти (дитячий садок) загального розвитку «Веселка» Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області. До 31 грудня 2020 року її роботодавцем була Пустовітська сільська рада Миронівського району Київської області. З 01 січня 2021 року педагогічний та адміністративно-технічний склад працівників закладу дошкільної освіти «Веселка» було включено до складу Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області на підставі наказу № 49-К «Про зміну підпорядкування ЗДО «Веселка». Зазначила, що Пустовітською сільською радою їй за грудень 2020 року нарахована заробітна плата у розмірі 8841 гривня з якої після відрахування всіх необхідних податків та зборів підлягало до видачі 7117 гривень 01 копійка. Посилаючись на норми статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», просила стягнути з Миронівської міської ради Київської області невиплачену їй заробітну плату у розмірі 7117 гривень 01 копійка. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 09 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 31 березня 2021 року за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача Миронівську міську раду належним відповідачем - Гуманітарним відділом виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області. Згідно зі статтею 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова, повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За правилами пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 31 березня 2021 року відповідачу копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками направлено за адресою місцезнаходження юридичної особи. За даними Журналу розносної кореспонденції Миронівського районного суду 06 квітня 2021 року (№ 3511) копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу. Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до положень статті 274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не подав. Знідно з приписами частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] з 07 вересня 2020 року працювала на посаді директора закладу дошкільної освіти (дитячий садок) загального розвитку «Веселка» Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області. Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 8). У грудні 2020 року позивачу [PERSON] . Пустовітською сілською радою була нарахована заробітна плата у розмірі 8841 гривень, з якої до видачі підлягали 7117 гривень 01 копійка. Проте вказана заробітна плата позивачу не виплачена. Такі обставини підтверджуються даними довідки виконавчого комітету Миронівської міської ради № 27 від 20 січня 2021 року (а.с. 9) та даними довідки форми ОК-5 про індивідуальні відомості застрахованої особи щодо [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування (а.с. 10-13). Рішенням Миронівської міської ради від 10 грудня 2020 року № 57-02-VIII «Про початок реорганізації Пустовітської сільської ради шляхом приєднання до Миронівської міської ради», розпочалась процедура реорганізації Пустовітської сільської ради шляхом приєднання до Миронівської міської ради. Вказаним рішенням визначено, що Миронівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Пустовітської сільської ради (а.с. 46). Згідно рішення Миронівської міської ради від 13 січня 2021 року № 261-04-VIII «Про передачу закладів освіти, культури та всього майна, яке перебуває на балансі, у власності та в користуванні цих закладів на баланс Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради», заклади дошкільної освіти, що були на балансі сільських рад, в тому числі і заклад дошкільної освіти «Веселка» Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, міською радою було передано на баланс Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради (а.с. 39-43). Відповідно до рішення Миронівської міської ради від 26 липня 2019 року № 414-11-VII «Про внесення змін до рішення Миронівської міської ради від 22 березня 2019 року №127- 05- VII «Про створення Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області як юридичної особи», Гарний відділ виконавчого комітету Миронівської міської ради є виконавчим органом Миронівської міської ради й утворився Миронівського міською радою для реалізації завдань місцевого самоврядування у сфері освіти, культури, молоді, спорту, захисту прав дітей та сім`ї. Гуманітарний відділ виконавчого комітету Миронівської міської ради є окремою юридичною особою, здійснює управління навчальними закладами, які підпорядковані відділу, в тому числі закладом дошкільної освіти «Веселка» (а.с. 33-38). Згідно рішення Миронівської міської ради від 24 грудня 2020 року № 105-03-УІІІ «Про бюджет Миронівської міської територіальної громади на 2021 рік» заклади дошкільної освіти фінансуються через головного розпорядника коштів - Гуманітарний відділ виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області (а.с.23-29). Відповідно до Наказу Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області на підставі наказу вказаного відділу № 49-К «Про зміну підпорядкування ЗДО «Веселка» від 31 грудня 2020 року у зв?язку зі зміною підпорядкування закладу дошкільної освіти «Веселка» с. Пустовіти Миронівського району Київської області, включено до складу Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради педагогічний та адміністративно - технічний склад працівників дошкільної освіти «Веселка» села Пустовіти, в тому числі і позивача (а.с.14). Таким чином судом встановлено, що позивачу не виплачена відповідачем належна до виплати заробітна плата, що була нарахована їй за грудень місяць 2020 року. Вказану виплату мав провести Гуманітарний відділ виконавчого комітету Миронівської міської ради Миронівського району Київської області, який є правонаступником всього майна, прав та обов?язків закладу дошкільної освіти «Веселка» та головним розпорядником коштів для виплати заробітної плати працівникам закладів дошкільної освіти, в тому числі закладу дошкільної освіти «Веселка», в якому працює позивач. Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. За правилами частини 1 статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За статтею 22 наведеного вище Закону, суб?єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Аналіз наведених норм права дає підставу вважати, що невиплата чи виплата не в повному обсязі заробітної плати, а також виплата її не у строки, встановлені нормами закону, що регулюють оплату праці, являє собою порушення права позивача на оплату праці, який підлягає захисту в судовому порядку. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування викладених у позовній заяві відомостей щодо наявності заборгованості із виплати позивачу заробітної плати за грудень 2020 року чи існування спору щодо розміру належних до виплати сум, а також доказів відсутності у відповідача обов?язку щодо проведення таких виплат. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу працездатну особу з 1 січня - 2270 гривень. Ціна позову у цій справі становить 7117 гривень 01 копійка. Відповідно розмір судового збору становить 908 гривень (7117, 01 грн. х 1 % = 71,17 гривень; але не менше 908 гривень 00 копійок (2270 грн. х 0,4)). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивачем ставиться вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць. На цій підставі рішення у цій справі підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved