Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

І. Позиції сторін. У червні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що з серпня 2018 року працювала на посаді оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУНП в Донецькій області, управління). За наслідками службового розслідування наказом начальника управління від 30.04.2020 року «Про порушення службової дисципліни працівниками Лівобережного відділення поліції Центрального ВП та відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області та їх покарання» її визнано винною у порушенні вимог чинного законодавства, що виразилось у несанкціонованому копіюванні, обробці й передачі конфіденційної інформації та ухвалено рішення про накладення на неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Наказом начальника ГУНП від 08.05.2020 року № 189 о/с «По особовому складу» вона звільнена із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) з 10 травня 2020 року. Стверджує, що жодних дисциплінарних стягнень до звільнення не мала, комісією не було здобути жодних підтверджень вчинення нею протиправних дій або порушення трудової дисципліни. Просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, скасувати п. 2 Наказу від 30.04.2020 року, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу й судові витрати. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що у березні 2020 року надійшло повідомлення, згідно з яким слідчими ТУ ДБР проводяться обшуки у службових приміщенням чергових частин Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. В рамках розслідування встановлено можливу причетність до протиправних дій позивачки та інших осіб, які маючи безпосередній доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та які нібито несанкціоновано копіювали, обробляли та незаконного передавали інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів «Viber» та «Telegram» підприємцям, зо що отримували винагороду. На підставі вказаної інформації управлінням прийнято наказ від 24.03.2020 року № 586 «Про призначення службового розслідування», в ході якого позивачці було запропоновано пройти опитування з використанням поліграфа, однак вона від дослідження відмовилась, що свідчить про проявлену неюнещирість. Від надання пояснень за фактом можливої причетності до злочину позивачка також відмовилась. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. 2. Щодо фактів. Наказом начальника ГУНП в Донецькій області «По особовому складу» від 30.07.2018 року [PERSON] прийнято оператором комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с.35). Наказом начальника ГУНП в Донецькій області № 586 від 24.03.2020 року «Про призначення службового розслідування» визначено, що 24.03.2020 року з Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про неправомірні дії окремих працівників ГУНП в області та наказано призначити службове розслідування за даним фактом (а.с.68) [PERSON] від надання пояснень відмовилась (а.с.69) З характеристики [PERSON] вбачається, що остання зарекомендувала себе як дисциплінований співробітник, спокійний, урівноважений, виконує службові обов`язки задовільно, інструкції та інші документи, що регламентують діяльність служби «102» знає поверхнево. У взаєминах із співробітниками скритна, не комунікабельна, поваги у колег не має. Діючих дисциплінарних стягнень не має (а.с.70) Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 12.03.2020 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, надано дозвіл на проведення обшуку за місцем виконання службових обов`язків операторами комп`ютерного набору служби «102» УОАЗОР ГУНП в області, зокрема [PERSON] , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення (а.с.71-73) Висновком службового розслідування від 22.04.2020 року за фактом відкриття 21.08.2019 року ТУ ДБР кримінального провадження та проведення обшуків встановлено, що в рамках розслідування виявлено можливу причетність до протиправних дій позивачки та інших осіб, які маючи безпосередній доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та які нібито несанкціоновано копіювали обробляли й незаконного передавали інформацію про померлих осіб та їх родичів за допомогою месенджерів «Viber» та «Telegram» підприємцям, котрі використовували вказану інформацію у своїй діяльності, пов`язаній з організацією поховань і наданням суміжних послуг на території м. Маріуполя. На час складання висновку досудове розслідування триває, рішення не прийнято, [PERSON] про підозру не повідомлялось, запобіжний захід не обирався. За вказаним фактом [PERSON] запропоновано пройти опитування з використанням поліграфа, однак остання від цього відмовилась, що свідчить про проявлену нею нещирість під час проведення службового розслідування На підставі викладеного комісія дійшла висновку про те, що причинами та умовами надзвичайної події стала, зокрема, особиста недисциплінованість оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області [PERSON] . Запропоновано за порушення трудової дисципліни, недотримання вимог ч. 5 ст. 6, ч. ч. 2, 3 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних», п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», що виразилось у незаконному збиранні й поширенні конфіденційної інформації про осіб та призвело до витоку інформації, оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Донецькій області [PERSON] звільнити (а.с.22-25) Функціональними обов`язками оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Донецькій області (а.с.37-40), серед іншого, визначено, що оператор забезпечує конфіденційність службової інформації, що надходить, обробляється та знаходиться в системі ІПНП (п. 2.2), забезпечує ведення та зберігання службової документації (п.2.26), дотримується вимог Законів України «Про національну поліцію», «Про захист персональних даних», «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про телекомунікації» тощо (п. 4.2). Оператору забороняється використовувати інформацію з системи ІПНП з приватною або будь-якою іншою метою, не пов`язаною з виконанням функціональних обов`язків (п. 4.4.) Пунктом 2 наказу начальника ГУНП в Донецькій області № 887 від 30.04.2020 року «Про порушення службової дисципліни працівниками Лівобережного відділення поліції Центрального ВП та відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в області та їх покарання» за порушення трудової дисципліни, недотримання вимог ч. 5 ст. 6, ч. ч. 2, 3 ст. 10 Закону України «Про захист персональних даних», п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», що виразилось у незаконному збиранні і поширенні конфіденційної інформації про осіб та призвело до витоку інформації, на оператора комп`ютерного набору 1 категорії відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Донецькій області [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення. (а.с.19) Наказом начальника ГУНП в Донецькій області № 189 о/с від 08.05.2020 року «По особовому складу» [PERSON] звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 10 травня 2020 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договорів або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с.20) Листом від 25.05.2020 року ГУНП в Донецькій області повідомило позивачку, що матеріали службового розслідування направлено до ТУ ДБР (а.с.44) 3. Щодо процедури. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. 4. Щодо права. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП). Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом,зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, передбачено, що судам необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року (п. 23 постанови). Згідно зі статтею 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Статтею 149 КЗпП передбачено, що порядок застосування дисциплінарних стягнень. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до вимог статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1 ст.235 КЗпП України). Згідно ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 5. Висновки суду. Систематичним невиконанням трудових обов`язків, яке дає підстави для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП, вважається таке, що вчинене працівником, котрий раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Позивачку у цій справі звільнено за порушення трудової дисципліни, вимог чинного законодавства, що виразилось у незаконному збиранні та поширенні конфіденційної інформації про осіб та призвело до витоку інформації. Підставою для ухвалення такого рішення став висновок службового розслідування, який не містить посилань на жодний доказ вчинення нею зазначених дій і ґрунтується на припущенні комісії щодо її ймовірної причетності до витоку службової інформації та відмові останньої пройти дослідження з використанням поліграфа, що не може свідчити про причетність позивачки до витоку конфіденційної інформації. У цьому зв`язку суд нагадує, що за правилами частини 6 статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд вважає, що у справах, в яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що воно відбулося без порушення законодавства про працю. Звільнивши позивачку за систематичне порушення трудової дисципліни без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що до позивачки раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, що є однією з обов`язкових умов звільнення з роботи на цій правовій підставі. Крім того, відповідач у наказі про звільнення не зазначив, у чому проявилось порушення працівником трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення позивачки, не навів даних на підтвердження того, що невиконання чи неналежне виконання нею трудових обов`язків є систематичним, і раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. За таких обставин звільнення позивачки на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України не може вважатися законним, а тому вона підлягає поновленню на роботі з 11 травня 2020 року з відшкодуванням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при розрахунку якого суд керується п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), згідно з яким середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з довідкою відповідача середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 532,50 грн., проте суд не може взяти її до уваги через невідповідність вимогам п. 2 розділу ІІ Порядку, відповідно до якого якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Як убачається з довідки про доходи кількість робочих днів становила 42 дні, а кількість відпрацьованих - 22, при цьому позивачка зазначала, що з 27 березня по 24 квітня 2020 року перебувала у плановій відпустці, а отже фактично відпрацьованими місяцями є січень та лютий 2020 року. Згідно з довідкою ПриватБанку від 09.06.2020 року заробітна плата [PERSON] за січень 2020 року склала 8729,50 грн., за лютий 2020 року - 8522,82 грн. Кількість робочих днів у січні та лютому 2020 року становить 41 день. Тому, середньоденний заробіток [PERSON] становить 420,79 грн. (8729, 50+8522, 82 грн./41 робочий день). Таким чином, станом на день ухвалення рішення середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу становить 55544,28 грн. (420,79 грн. х 132 днів). При вирішенні питання про відшкодування судових витрат суд бере до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК щодо необхідності врахування: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Позивачкою представлено договір про надання правової допомоги, пункт 5.1 якого передбачає, що інформація щодо розміру гонорару оформлюється окремим додатком. Додатковою угодою від 23.03.2020 року, укладеною між [PERSON] та адвокатським бюро «Мироненко та партнери», встановлено розмір оплати правничих послуг. Актом приймання-передачі наданих послуг визначено перелік наданих послуг та їх вартість, яка становить 15000 грн. та включає: - усну юридичну консультацію 3 години - 1500 грн.; - складання адвокатських запитів 3 години - 1500 грн.; - вивчення відповідей позивача та оцінка правових позицій сторін 3 години - 3000 грн.; - підготовку позовної заяви 6 годин - 9000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їх розміру. Водночас, не підлягають задоволенню відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вигляді участі адвоката в судових засіданнях на суму 5000 грн., оскільки представником позивачки - адвокатом Мироненко О.В. подано заяву про розгляд справи за її відсутністю. Суд допускає негайне виконання судового рішення щодо поновлення на роботі незаконно звільненої позивачки. На підставі ст. ст. 2, 40, 233-235 КЗпП України,

Outcome: approved