Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Керівник Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи Центральної міської лікарні імені Титова звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої особи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію здійснення представництва інтересів держави в судах у випадках, передбачених законом. Положеннями ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури, між іншим, покладено функцію представництва інтересів держави в суді. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави також передбачено ст.\~23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Крім того, і ч.3 ст. 128 КПК України передбачено право на звернення прокурора до суду в інтересах держави. Встановлено, що Лисичанською комунальною лікувально-профілактичною установою Центральна міська лікарня імені Титова до теперішнього часу не вжито заходів щодо звернення до суду із позовом про відшкодування фактичних витрат, понесених лікувальним закладом у звязку з наданням медичної допомоги потерпілому від злочину [PERSON] В даному випадку прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі Лисичанської лікувально-профілактичної установи Центральна міська лікарня імені Титова з огляду на наступне. Ухвалою Лисичанського міського суду від 05.09.2017 у справі №415/5074/17-к за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. У звязку з цим, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи Центральна міська лікарня імені Титова про стягнення з обвинуваченого [PERSON] коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON], понесених закладом охорони здоровя, судом на залишений без розгляду. В ході судового розгляду справи за обвинувальним актом по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12017130240001380 встановлено, що 08 липня 2017 року, приблизно о 20 годині, [PERSON], знаходився в гостях у [PERSON] за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Саратівська, будинок №32, де, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в результаті раптово виниклих неприязних стосунків, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: множинних інфікованих поверхневих і глибокої рани волосистої частини голови; підшкірної гематоми нижньої повіки лівого ока; множинні синці спини. У звязку з вказаними тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та неврологічному відділенні Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи Центральна міська лікарня ім.Титова з 09.07.2017 по 22.07.2017 (13 ліжко днів). Так, відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Сумарно на лікування потерпілого від злочину [PERSON] лікувальним закладом витрачено кошти у сумі 3688 грн. 49 коп., що підтверджується відповідною довідкою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту. Предявляючи позов в інтересах комунальної установи прокурором переслідується мета наповнення бюджету лікарні шляхом відшкодування витрат закладові охорони здоровя за лікування потерпілого від злочину, ненадходження яких в умовах дефіциту бюджетних коштів суттєво порушує економічні інтереси держави та права працівників, що працюють у лікарні, і громадян, що отримують медичні послуги в лікарні, так як ці кошти направляються на розвиток медичної бази лікарні, закупівлю медичних препаратів, виплату зарплати, а також забезпечує можливість реального виконання комунальним закладом охорони здоровя державних гарантій на надання безоплатної медичної допомоги відповідно до вимог ст.49 Конституції України. У звязку з цим, прокурор звертається до суду із зазначеним позовом в інтересах держави. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи Центральна міська лікарня імені Титова грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої особи [PERSON] у розмірі 3688 грн. 49 за період з 09.07.2017 по 22.07.2017 (отримувач коштів - Лисичанська комунальна лікувально-профілактична установа «Центральна міська лікарня імені Титова», р/р 31410544700051 в ГУДКСУ в Луганської області, МФО 804013, ід. код 37800278, код платежу 24060300). Прокурор Поляков Д.В. в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив, справу розглядати за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спір між позивачем та відповідачем за позовом виник з приводу того, що відповідачем не відшкодовано Лисичанській комунальній лікувальній профілактичній установі «Центральна міська лікарня ім. Титова» витрати на лікування [PERSON], який є потерпілою від неправомірних дій відповідача і в результаті чого той отримував лікування в Лисичанській комунальній лікувальній профілактичній установі «Центральна міська лікарня ім. Титова» за рахунок лікувального закладу. Прокурор у справі представляє інтереси держави і виступає в інтересах Лисичанської комунальної лікувальної профілактичної установи «Центральна міська лікарня ім. Титова». Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до винної фізичної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12017130240001380 встановлено, що 08 липня 2017 року, приблизно о 20 годині, [PERSON], знаходився в гостях у [PERSON] за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Саратівська, будинок №32, де, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в результаті раптово виниклих неприязних стосунків, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: множинних інфікованих поверхневих і глибокої рани волосистої частини голови; підшкірної гематоми нижньої повіки лівого ока; множинні синці спини. Відповідно до обвинувального акту від 29.08.2017 року, [PERSON], [INFO],підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя. Обвинувачений у скоєнні злочину щиро розкаявся. Згідно з ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 05.09.2017 року № 1-кп/415/685/17 кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку х відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення. Також, згідно з ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 05.09.2017 року № 1-кп/415/685/17 цивільний позов прокурора в інтересах Управління охорони здоровя Лисичанської міської ради, Лисичанська комунальна лікувально-профілактична установа ЦМЛ імені Титова про стягнення з обвинуваченого [PERSON] коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] понесених закладом охорони здоровя залишено без розгляду. [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді полі травми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, забитої рани обличчя, голови, перелому ребер 3,4,5,6, зліва, закритого перелому кісток носа без зміщення, саден, забоїв грудної клітини, мозкової коми 1 ступеня, посттравматична плевропневмонія зліва, невеликий випот в лівий реберно-діафрагмальний синус, викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання, енцефолопатія 2 ступеня змішаного ґенезу (суддинна, інтоксикація), які згідно висновку судово-медичного експерта № 163 від 09 серпня 2017 року, у совокупності відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Отже, вбачається з позовної заяви, скоєним правопорушенням потерпілому [PERSON] завдано тілесних ушкоджень, що заподіяли середньої тяжкості розлад здоровя. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Водночас, виходячи з вимог закону та встановлених судом фактів, суд вважає, що слід визначити розмір відшкодування, виходячи з тривалості лікування та вартості «ліжка-дні». Згідно з довідкою наданою Центральною міською лікарнею ім. Титова, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ ім. Титова у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, неврологічному відділенні з 09.07.2017 р. по 22.07.2017 р., кількість проведених днів в стаціонарі 13 (тринадцять) днів, вартість одного ліжко-дня а липні складає 283 грн. 73 коп., сума витрат на лікування складає 3688 грн. 49 коп. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~від 18.12.2009 року розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України \~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вище наведене, зокрема те, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 122 КК України\~доведена, шкода заподіяна позивачу повязана із вчиненням даного суспільно-небезпечного діяння, ухвала Лисичанського міського суду Луганської області від 05.09.2017 року є обов'язковою для суду, дана обставина є підставою для звільнення від доказування щодо вини відповідача, а отже суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення з [PERSON] витрат на лікування [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, не викликають сумнів у суду та вважаються судом доведеними, у звязку з чим суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1762 гривні 00 копійок.

Outcome: approved