Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Комунального підприємства «Ритуальна служба» Нікопольської міської ради (далі за текстом КП «Ритуальна служба») звернулося з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду про стягнення зайво нарахованих та сплачених доплат з [PERSON] Свої вимоги мотивують тим, що на протязі 2011 р. працівнику підприємства [PERSON] зайво нараховувались та сплачувались доплати до заробітної плати при відсутності прибутку на підприємстві. Зазначене було встановлено за результатами проведення ревізії, яку проводила Нікопольська об'єднана державна фінансова інспекція (Акт № 860-25/12 від 26.03.2012 р.) За результатами перевірки встановлено, що КП «Ритуальна служба» що [PERSON] зайво нараховані та виплачені 2492,75 грн. та зайво перераховані внески до відповідних фондів в сумі 918,58 грн. Просять за рішенням суду стягнути з відповідача зазначені суми та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. За приписами ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідно до ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: Заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Як встановлено судом з пояснень представника позивача та підтверджується матеріалами справи нарахування надбавок, які отримував [PERSON], відбувались за наказами директора КП «Ритуальна служба», з тих підстав, які не можуть вважатися як аванс, виданий йому в рахунок заробітної плати, і суми, зайво виплачених йому грошей внаслідок лічильних помилок, а також погашення ним невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби. Таким чином суд приходить до думки, що позовні вимоги КП «Ритуальна служба» не ґрунтуються на законі і тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в разі відмови в задоволені позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed