Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням в обґрунтування якого вказав, що з 06.10.2014 року він працював в ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація». 06.11.2017 року він звільнений у зв`язку зі скороченням штату за ст.40 ч.1 КЗпП. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання обумовлене важкою фізичною працею в шкідливих умовах під впливом несприятливих факторів, а саме дія пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустимі норми, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03.09.2018 року. МСЕК йому первинно встановлено 30 % втрати працездатності, на даний момент це 40 % втрати працездатності. Позивач вважає, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, оскільки він не може вести повноцінний спосіб життя, втратив престижну гірничу спеціальність, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 120000 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, у судове засідання позивач надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав суду відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнав, оскільки саме суд під час розгляду справи може визначити, яка саме моральна шкода була завдана особі, якого розміру відшкодування моральної шкоди буде доцільним та чи можна визнати обставини, на які посилається потерпілий, моральною шкодою. Позивач працював на підприємстві відповідача з 06 жовтня 2014 року по 06 листопада 2017 року тобто 3 роки 1 місяць, загальний стаж позивача за професією гірник з ремонту гірничих виробок складає 23 роки 3 місяці, тобто стаж роботи на підприємстві відповідача складає лише 1/7 частину часу загального стажу його роботи. Вважає, що позивачем не доведено факту страждань або зміни звичайного способу життя (не надано листків тимчасової непрацездатності, виписок з лікарні, даних про відвідування психіатрів чи психологів, проходження реабілітації, результатів психологічної експертизи та ін.) Сам лише факт отримання професійного захворювання автоматично не тягне за собою завдання моральної шкоди. Жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачем не надано. Визначаючи розмір спричиненої йому моральної шкоди позивач посилається, що 120000 грн. це його річний заробіток, який він отримував працюючи у відповідача, але жодної довідки на підтвердження цього не надає. Просив відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. На підставі ухвали судді від 21.12.2019 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для виправлення недоліків, які були усунуті 08.01.2020 року. 09.01.2020 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд якої по суті призначений на 13.00 год. 07.02.2020 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. Через неявку сторін розгляд справи відкладений на 13.00 год. 04.03.2020 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 06 жовтня 2014 року по 06 листопада 2017 року працював на підприємстві відповідача у якості гірника з ремонту гірничих виробок 3 розряду підземним та був звільнений 06.11.2017 року у зв`язку зі скороченням штату за ст.40 ч.1 КЗпП, трудовий стаж у вугільній галузі становить близько 23 років (а.с. 15-23). Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.09.2018 року за формою П-4, причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є - тривалий час роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом несприятливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували граничнодопустимі величини (а.с. 8-10). Внаслідок роботи у ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація [PERSON] отримав професійне захворювання маючи встановлений ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва НАМН України» діагноз: хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, прикореневий, базальний пневмофіброз, ЛН ІІ (а.с. 11, 12). 10.10.2018 року [PERSON] встановлений ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30% та ІІІ група інвалідності безстроково, рекомендований огляд терапевта, пульмонолога. В результаті переогляду 26.11.2019 року йому встановлено 40 % втрати працездатності безстроково (а.с. 7, 13, 44, 45). V. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що в результаті отриманого професійного захворювання, під час роботи на підприємстві відповідача, позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності встановлена безстроково, позивач має третю групу інвалідності, враховує розмір втрати професійної працездатності, тому виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 18000 грн. у відшкодування моральної шкоди. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 179,91 грн. На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 233, 2371 КЗпП України, ст.ст.23 ЦК України,

Outcome: partial