Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON], про визнання останньої такою, що втратила право користування житлом, а саме, житловим будинком що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вимоги позивача мотивовані тим, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. В даному будинку крім нього зареєстрована [PERSON]. З 2015 року відповідач не проживає у вказаному житловому будинку та не з'являється. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.03.2019 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.04.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області розгляд справи відкладено з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 06.05.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п'ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за допомогою розміщення повідомлення на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області. Позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності на будинок з надвірними будівлями, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області від 06.07.1999 року №110, з реєстраційним написом записаним в реєстрову книгу №3 за реєстровим №234 29.09.2000 року. Згідно довідки виданої Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області №206/2007 від 14.02.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS], крім власника житлового будинку в даному житловому будинку зареєстрована колишня дружина позивача - [PERSON], [INFO] - відповідач по справі. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області по справі №603/538/15-ц від 08.09.2015 року, яке набрало законної сили 19.09.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] права на користування житлом є відсутність останньої протягом року за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації, [ADDRESS], підтверджується: Актом опиту свідків №65 від 04.12.2018 року, згідно якого при опитуванні свідків встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] громадянка [PERSON] з 01.02.2015 року і по даний час не проживає. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин непроживання відповідача у спірному будинку. А тому аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач з 2015 року не користується житловим приміщенням (будинком), що по [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. В позовній заяві позивач ставить питання про зобов'язання зняти з реєстрації [PERSON] за місцем його проживання, не визначаючи цього органу відповідачем у справі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року (з наступними змінами і доповненнями), реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації. В ст. 7 вказаного Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку може бути виконано органом реєстрації на підставі рішення суду, що набере законної сили. За таких обставин позов у цій частині задоволенню не підлягає. VІ.Судовий збір. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Отже, з відповідача - [PERSON] підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Outcome: partial