Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 26.06.2011 року банк надав [PERSON] (далі - Відповідач) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів станом на 20.09.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 18\~209 грн. 71 коп., де заборгованість за тілом кредиту 8703 грн. 84 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 8703 грн. 84 коп., заборгованість за простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 3128 грн. 20 коп., нарахована пеня 6377 грн. 67 коп. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № б/н від 26.06.2011 року у розмірі 18\~209 грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 2\~102\~ (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі із посиланням на обставину спливу позовної давності, про що подав суду відповідну письмову заяву. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 26.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Матеріалами справи також підтверджено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, [PERSON] ,станом на 20.09.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 18\~209 грн. 71 коп., де заборгованість за тілом кредиту 8703 грн. 84 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 8703 грн. 84 коп., заборгованість за простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 3128 грн. 20 коп., нарахована пеня 6377 грн. 67 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Стаття 256 ЦК України\~визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належно їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена згідно\~ст. 258 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у\~статті 261 ЦК України. Відповідно до частини п`ятої цієї статті за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Разом із цим, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 у справі № \~922/4099/17. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26.06.2011 року, останній платіж за кредитною заборгованістю відповідачем здійснено 29.03.2019 року в розмірі 116 грн. 00 коп., при цьому відповідач з 2011 по 2019 рік періодично, раз на декілька місяців у кожному календарному році у вказаний період, здійснювала відповідні платежі на погашення вказаної заборгованості, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходив із наступного. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі \~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~ банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредита станом на 20.09.2020 року становить 8703 грн. 84 коп., та підлягає стягненню з Відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, нарахованими банком на підставі ч.2 ст.625\~ЦК України та прострочених відсотків, суд зазначає про наступне. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535 та 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Однак, в даному випадку Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, посилався на зміни внесені до Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч.2 ст.625\~ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України, та що між Позивачем та Відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вданому випадку відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили та погодили договором визначення розміру процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, тому позовні вимоги про стягнення процентів, розрахованих на підставі вказаної норми матеріального закону, не підлягають задоволенню. Також суд вказує, що сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, відповідних умов про погодження сторонами розміру процентної ставки не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати будь-яких прострочених відсотків, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо наявних у відповідача зобов`язань сплачувати прострочені відсотки за користування кредитними коштами. . Згідно до частини другої\~статті 89 ЦПК\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.10.2020 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають лише частковому задоволенню, а з Відповідача підлягає стягненню за Договором № б/н від 26.06.2011 року лише заборгованість за тілом кредиту 8 703 грн. 84 коп., в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 8 703 грн. 84 коп., а в решті позову необхідно відмовити з огляду на його безпідставність та недоведеність у частині стягнення відсотків та пені. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 004 грн. 71 коп. (8 703 грн. 84 коп. х 2 102 грн. : 18 209 грн. 71 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: partial