Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. Наприкінці липня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 25 червня 2012 року вона була прийнята на роботу в РСП «Київцентраеро» на посаду оператора комп`ютерного набору 2 категорії канцелярії. В подальшому наказом РСП «Київцентраеро» №180/о від 14 березня 2019 року [PERSON] було переведено на посаду інженера 1-ї категорії відділу кадрів. 30 червня 2020 року згідно наказу Украероруху №296/0 [PERSON] було звільнено з посади інженера 1-ї категорії відділу кадрів РСП «Київцентраеро» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату). Своє звільнення з роботи [PERSON] вважає незаконним, оскільки після строку, зазначеного в попередженні, тобто дати з якої мала бути скорочена посада інженера 1-ї категорії відділу кадрів, вона продовжувала працювати. Більше того, 07 травня 2020 року РСП «Київцентраеро» повідомив позивача про зміну істотних умов праці, а саме встановлення неповного робочого часу 0,5 норми тривалості робочого часу. Запропонований позивачу перелік вакантних посад на підприємстві був наданий з порушенням процедури, передбаченої ст.49-2 КЗпП України. Зважаючи на те, що був наданий перелік вакантних посад на головному підприємстві станом на 20 лютого 2020 року на 16 аркушах та довідку про перелік вакантних посад РСП «Київцентраеро», а не конкретні посади, що відповідали б її кваліфікаційному рівню. 28 квітня 2020 року [PERSON] подала заяву щодо переведення її на посаду інженера 1-ї категорії відділу кадрів Украероруху за переведенням з РСП «Київцентраеро». Проте, станом на день звернення до суду з даним позовом позивачу невідомий наслідок розгляду цієї заяви. В подальшому [PERSON] зверталась з відповідними заявами щодо переведення її на інші вакантні посади. На вказані заяви були отримані необґрунтовані відмови у переведенні на бажані посади. За таких обставин [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ Украероруху від 26 червня 2020 року №296/о про її звільнення з роботи за скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді інженера 1-ї категорії відділу кадрів РСП «Київцентраеро» Украероруху; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2020 року по 24 липня 2020 року у розмірі 24535 гривень 08 копійок; стягнути моральну шкоду у розмірі 25000 гривень. 27 жовтня 2020 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, якою просила стягнути з Украероруху середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2020 року по 27 жовтня 2020 року у розмірі 98151 гривень 69 копійок. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т.1 а.с.204-205). ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що РСП «Київцентраеро» Украероруху при звільненні [PERSON] був дотриманий порядок, передбачений ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, а саме: [PERSON] була персонально попереджена про наступне вивільнення не менше ніж за два місяці та їй був наданий перелік вакантних посад по підприємству. Однак, ті посади, на які виявила бажання перевестись позивач не відповідали її фаху та здібностям, а також вимогам, які зазначені у посадовій інструкції. Тому при звільненні позивача не було допущено порушення її трудових прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, первинна профспілкова організація авіапрацівників РСП «Київцентраеро» у судове засідання не з`явився та про своє ставлення до позовних вимог не повідомив. Про час та місце розгляду цивільної справи був належним чином повідомлений. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в РСП «Київцентраеро» Украероруху на посаді інженера 1-ї категорії відділу кадрів. Вказана обставина підтверджується копією наказу №180/о від 14 березня 2019 року (т.1 а.с.55) та копією трудової книжки, заведеної на ім`я позивача (т.1 а.с.44-47). Наказом в.о. директора Украероруху №1120 від 26 грудня 2019 року була введена в дію оновлена організаційна структура та штатний розпис керівного складу Украероруху. У зв`язку з цим, наказом директора РСП «Київцентраеро» Украероруху №12 від 08 січня 2020 року була введена в дію оновлена організаційна структура РСП «Київцентраеро» (т.2 а.с.65-67), а також наказом Украероруху №194 від 01 березня 2019 року «Про введення в дію штатних розписів підрозділів РСП «Київцентраеро» були затверджені зміни до штатного розпису РСП «Київцентраеро»(т.2 а.с.68-77) 21 лютого 2020 року [PERSON] була попереджена про скорочення посади інженера 1-ї категорії відділу кадрів з 12 травня 2020 року. Одночасно [PERSON] були запропоновані вакантні посади (зокрема перелік вакантних посад по Украероруху 337 вакантних посад на 16 аркушах та перелік вакантних посад по РСП «Київцентраеро» на 108,75 вакантних посад на 6 аркушах) (т.1 а.с.79, 80-109). 28 квітня 2020 року т.в.о. директора РСП «Київцентраеро» Украероруху звернувся до голови первинної профспілкової організації авіапрацівників РСП «Київцентраеро» з поданням про надання згоди про звільнення [PERSON] з роботи (т.2 а.с.83). За змістом Витягу з протоколу засідання профкому профспілки авіапрацівників від 08 травня 2020 року №79 (т.2 а.с.18-19) профком порушив перед адміністрацією Украероруху питання щодо відтермінування звільнення працівників 08 травня 2020 року та до закінчення дії карантину у зв`язку з COVID-19 на території України. В подальшому, на підставі наказу в.о. директора Украероруху №296/о від 26 червня 2020 року [PERSON] була звільнена з посади інженера 1-ї категорії відділу кадрів РСП «Київцентраеро» Украероруху на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників (т.1 а.с.168). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані главою ІІІ «Трудовий договір», главою ХV «Індивідуальні трудові спори» КЗпП України. V. Норми права та стала судова практика, якими суд керується при вирішенні спору. За змістом ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.2 ст.40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Згідно з положенням ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц та від 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. У відповідності\~до ч.1\~та ч.2\~ст.235\~КЗпП України\~у разі\~звільнення без\~законної підстави\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. б. норми процесуального права. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що згідно штатного розпису, затвердженого наказом РСП «Київцентраеро» Украероруху №194 від 01 березня 2019 року та введеного в дію з 12 травня 2020 року, в штатному розписі РСП «Київцентраеро» Украероруху відсутня посада інженера 1-ї категорії відділу кадрів (т.2 а.с.56-78). У зв`язку з цим, [PERSON] була персонально попереджена за два місяці про наступне звільнення. За змістом попередження про наступне вивільнення від 21 лютого 2020 року [PERSON] були запропоновані вакантні посади в цілому по підприємству, згідно переліку на 16 аркушах, а також в РСП «Київцентраеро» Украероруху на 6 аркушах. 07 травня 2020 року [PERSON] була попереджена про зміну істотних умов праці, саме з 10 липня 2020 року на підприємстві встановлювався неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу (т.1 а.с.121). З доводів позивача вбачається, що її було повідомлено про скорочення посади інженера 1-ї категорії відділу кадрів з 12 травня 2020 року. В той час як фактичне звільнення з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулось лише 30 червня 2020 року. На переконання позивача, відповідачі в установленому порядку повинні були повторно погодити звільнення позивача з посади в порядку скорочення з профспілкою, а також вручити їй нове попередження про звільнення в порядку скорочення не пізніше, ніж 30 квітня 2020 року з одночасним пропонуванням усіх вакантних посад на підприємстві. Проте, суд не може погодитись з вказаними доводами позивача. Так, за наслідками розгляду подання про надання згоди на звільнення з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці (скорочення штату працівників) та неможливістю працевлаштування працівників відділу кадрів первинна профспілкова організація авіапрацівників РСП «Київцентраеро» направила клопотання РСП «Київцентраеро» Украероруху щодо відтермінування звільнення працівників, зокрема [PERSON] , з 08 травня 2020 року та до закінчення дії карантину на території України. На переконання суду, відтермінування звільнення позивача з 12 травня 2020 року на 30 червня 2020 року не призвело до порушення прав позивача. Оскільки, не зменшує строк між попередженням та наступним вивільненням, а навпаки продовжує. При цьому, продовження строків звільнення було спрямоване на дотримання процедури звільнення та гарантування прав працівника, зокрема недопущення звільнення з роботи в період запровадження карантинних заходів на всій території України, а також дотримання двомісячного строку з моменту попередження до звільнення, підстави звільнення не змінилися. З цих підстав суд вважає, що винесення повторного попередження про звільнення не вимагалося. Крім цього, саме до 30 червня 2020 року [PERSON] продовжувала працювати, отримувати заробітну плату, тому порушень її трудових прав не відбулось. З цих підстав, суд не приймає до увагу доводи позивача стосовно того, що попередження, отримане нею 21 лютого 2020 року про скорочення посади та майбутнє вивільнення втратило юридичну силу. 09 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до в.о. директора Украероруху Ярмака А. з заявами про прийняття її на роботу за переведенням з РСП «Київцентраеро» на наступні посади: інженера 1-ї категорії відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки, інженера 1-ї категорії відділу організації підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру, методиста 1-ї категорії центру підготовки персоналу із зв`язку, навігації, спостереження та інформаційних технологій навчально-сертифікаційного центру, інженера 1-ї категорії групи контролю та безпеки відділу охорони та контролю (т.1 а.с.111-115) 15 квітня 2020 року [PERSON] повторно звернулась до в.о. директора Украероруху Ярмака А. з заявою щодо переведення з РСП «Київцентраеро» Украероруху на вищевказані посади (т.1 а.с.116). Службовою запискою №2.2-01/938/20 від 15 квітня 2020 року [PERSON] було повідомлено про невідповідність кваліфікаційним вимогам до бажаних вакантних посад, зокрема інженера 1-ї категорії відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки; інженера 1-ї категорії групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки відсутність необхідного стажу роботи за відповідними напрямами діяльності, відсутність чинного сертифікату ТУМР123-4/О; інженера 1-ї категорії відділу організації підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру керівництво навчально-сертифікаційного центру за наслідками співбесіди з позивачем встановило невідповідність до вимог бажаної посади, методиста 1-ї категорії центру підготовки персоналу із зв`язку, навігації, спостереження та інформаційних технологій навчально-сертифікаційного центру невідповідність кваліфікаційним вимогам, інженера 1-ї категорії відділу економічної безпеки управління внутрішньої та економічної безпеки відсутня в переліку вакантних посад (т.1 а.с.117-118). Відповідно до службової записки від 23 червня 2020 року Украерорух повідомив позивача про невідповідність кваліфікаційним вимогам до зайняття посади інженера 1-ї категорії адміністративно-господарської групи РСП «Київцентраеро» Украероруху, а також інженера 1-ї групи контролю на безпеку відділу охорони та контролю управління авіаційної безпеки та інформаційних технологій НСЦ, економіста 2-ї категорії відділу звітності та аналітики управління економіки та фінансів, з вказівкою конкретних кваліфікаційних вимог, яким не відповідає позивач для переведення на бажані посади (т.1 а.с.142). Аналізуючи вказані заяви про переведення на вакантні посади на підприємстві та надані за результатом їх розгляду лист, встановлено, що позивач висловила своє бажання про переведення на вакантні посади Украероруху. Разом з цим, враховуючи кваліфікаційні вимоги до вказаних посад, які визначені посадовими інструкціями, позивач не в повній мірі відповідала кваліфікаційним вимогам для переведення на обрані нею вакантні посади на підприємстві. З цих міркувань, суд вважає, що при звільненні позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України не було допущено порушення вимог КЗпП України. За твердженням позивача кваліфікаційна вимога щодо наявності стажу роботи на керівних посадах не менше двох років для зайняття посади інженера 1-ї категорії суперечить Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск1. Проте, враховуючи, що посадова інструкція розробляється на підприємстві та затверджується безпосередньо керівником, тому визначення кваліфікаційних вимог до конкретної посади є виключною компетенцією керівника юридичної особи. З приводу наявності у позивача переважного права на залишення на роботі з тієї підстави, що вона проживає одна (без сім`ї), тобто в розумінні п.2 ч.2 ст.42 КЗпП України є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком. Суд звертає увагу, на те, що за змістом заяв позивача вона просила перевести її на роботу з регіонального структурного підрозділу до головного підприємства Украероруху, що виключає можливість застосування гарантій для працівника, передбачені ст.42 КЗпП України. VII. Висновки суду. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що в РСП «Київцентраеро» Украерорух відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення посад, в тому числі й скорочення посади інженера 1-ї категорії відділу кадрів, яку обіймала позивач. Позивач була попереджена про наступне вивільнення за два місяці з дати попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення їй пропонувались усі вакантні посади на підприємстві. Разом з цим, згідно посадових інструкцій, розроблених та затверджених з урахуванням оновленої організаційної структури та штатного розпису підприємства, було встановлено невідповідність позивача кваліфікаційним вимогам до обраних нею посад. Таким чином, Украерорухом при звільненні [PERSON] не були допущені порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України та ч.3 ст.49-2 КЗпП України у зв`язку з цим позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, та поновлення на роботі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, є похідними від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено. Тому підстави для стягнення з Украероруху на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 01 липня 2020 року по 27\~жовтня 2020\~року у\~розмірі 98151\~гривень 69\~копійок та\~моральної шкоди\~у розмірі\~25000\~гривень, відсутні. VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 24 липня 2020 року (т.1 а.с.194) вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 2522 гривні 40 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених нею позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed