Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 22.04.2020 року позивач МТСБУ звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування в розмірі 24913,96 грн., суму витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 920,00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 13.05.2020 року провадження у справі відкрито. 09.06.2020 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про проведення судового засідання за відсутності представника. Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 14.06.2018 року з вини [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на дату ДТП не була застрахована, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 24913,96 грн., внаслідок чого у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв по суті вимог до суду не надав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 14.06.2018 року близько о 17.30 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz C320, н/з [NUMBER] , рухаючись по вул.Варненська в м.Одесі, напроти буд.15, при порушенні п.13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу, скоїв зіткнення з автомобілем «Honda Accord», н/з [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. 16.07.2018 року постановою судді Київського районного суду м. Одеси [PERSON] визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с.5/. Власником пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Hondа Accord, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 17.10.2007 року. Має право керувати [PERSON] . Відповідно до звіту №02-07/18 про незалежну оцінку автомобіля Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року, складеного ТОВ «ДЕЛФИ ГРУП», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складає 27686,53 грн. /а.с.13-23/. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Довідки №1 від 09.10.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ 19.10.2018 року було видано Наказ №9625 про сплату [PERSON] коштів у розмірі 24913,96 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП /а.с.11/. Судом досліджено платіжне доручення №994025 від 19.10.2018 року, з якого вбачається, що МТСБУ перерахувало на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 24913,96 грн./а.с.15/. З матеріалів справи також вбачається, що га підставі рахунку-фактури №0207/18 від 02.07.2018 року МТСБУ відповідно до платіжного доручення №994074 від 23.10.2018 року сплатило ТОВ «Делфи Груп» 920,00 грн. за оплату послуг аваркома (експерта). IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Згідно з п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п. п. 38.2.1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність вини відповідача [PERSON] в скоєнні ДТП. При здійсненні МТСБУ регламентної виплати власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , у позивача є підстава для звернення з позовними вимогами щодо відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved