Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно - 1/12 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], за набувальною давністю у суд звернулася [PERSON] до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 2000 року фактично проживає у 1/12 частині житлового будинку [ADDRESS]. 1/12 частина вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належала [PERSON], яка померла [INFO]. 14 років добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується зазначеною частиною нерухомого майна, постійно робить поточний та капітальний ремонт, сплачує платежі. Позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на нерухоме майно - 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], за набувальною давністю та підтримала позовні вимоги. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні цивільно-правові відносини: із довідки № 113 від 10 квітня 2015 року, виданої КП «Ніжинське МБТІ» виходить, що по 1/12 частині садибного житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстровані на праві власності за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 7 жовтня 1971 року Козелецькою районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області; [PERSON] померла [INFO]; із заявами про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] звернулися 12 липня 1988 року і 8 липня 1988 року до нотаріальної контори відповідно [PERSON] і [PERSON], які є її синами; із інформаційних довідок, виданих 24 червня 2015 року Остерською державною нотаріальною конторою Козелецького району Чернігівської області, виходить, що [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] помер [INFO]; із довідки, виданої 18 березня 2015 року виконкомом Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, виходить, що [PERSON] на день смерті проживала одна і була зареєстрована в [ADDRESS]; із акту від 23 березня 2015 року виходить, що [PERSON] фактично проживає без реєстрації в [ADDRESS] з 2000 року і по теперішній час; [PERSON] є власником 77/140 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 30 серпня 2013 року нотаріально, укладеного між нею і [PERSON]; [PERSON] є власником 1/5 частини вказаного садибного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 грудня 1999 року нотаріально. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], третьої особи [PERSON], дослідивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області і третьої особи - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не підлягає задоволенню. За змістом ст. 344 ЦК України обставини, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, як визначено у ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є: законність об'єкту володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та безперервність володіння. Вказані обставини у сукупності позивачем [PERSON] не доведені та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику відмовлено. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, а пунктом 8 цих положень визначено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Із наданих доказів виходить, що спірне нерухоме майно на праві власності належало (кожному по 1/12 частині) [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON], який помер [INFO], і [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 7 жовтня 1971 року Козелецькою районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області, отже власники вказаного нерухомого майна були відомі. Позивач [PERSON], знаючи про дійсних власників нерухомого майна, не може бути володільцем у розумінні ч. 1 ст. 344 ЦК України 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], за набувальною давністю. Тому, необхідно відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області і третьої особи - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: dismissed