Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «СК «АХА Страхування». В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 20.09.2010 року з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо - транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «SUBARU» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 26 638,63 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідач [PERSON] на дату дорожньо - транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. 17.11.2010 року та 12.01.2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON] Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 20 812,67 грн. (17 343,89 грн. +3468,78 грн.). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара у розмірі 200,00 грн., а всього 21 012,67 грн. (20 812,67 грн. + 200,00 грн.). Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача [PERSON] з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] відшкодування витрат в порядку регресу, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 21012,67 гривень та понесені судові витрати по справі у розмірі 1229 гривень 40 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа ПАТ «СК «АХА Страхування» в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Жодних заяв та клопотань на адресу суду не надала. Суд на підставі ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.09.2010 року, о 16 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки ЗАЗ 1102, державний номер [NUMBER], по вул. Степна у м. Запоріжжя, в стані алкогольного сп'яніння, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «SUBARU», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2010 року [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст. 122-4, ч. 1 ст.124, ст. 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 (два) роки. Автомобіль «SUBARU», державний номерний знак [NUMBER], був застрахований у ПАТ «СК «АХА Страхування». Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця [PERSON] № 655 від 24.09.2010 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику вказаного автомобіля на момент оцінки складає 26638 гривень 63 копійки. На підставі заяви про відшкодування страхової виплати в порядку регресу від 17.11.2010 року та наказу № 3736 від 17.12.2010 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 17343,89 гривень, що підтверджується довідкою № 1 від 09.12.2010 року. Згідно наказу № 475 від 25.02.2011 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 3468,78 гривень, що підтверджується довідкою № 1 від 11.02.2011 року. Крім того, МТСБУ сплатило 200 гривень за роботу аварійного комісара, що підтверджується актом виконаних робіт № 12327 від 18.11.2010 року та платіжним дорученням № 4901 від 01.12.2010 року. У пункті 8 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року міститься застереження, що з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, до Моторного (транспортного) страхового бюро України, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України, після сплати МТСБУ страхового відшкодування перейшло право вимоги до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто до винної особи [PERSON] на відшкодування шкоди у порядку регресу у межах фактичних витрат. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати та документально підтверджені витрати у вигляді судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок. Проте, виходячи з аналізу ст.ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача Чишинською Г.В. надано Контракт про надання правової допомоги № 62 від 27.09.2012 року та Додаткову угоду № 63 від 15.10.2013 року до Контракту, та платіжне доручення № 39383 від 15.11.2013 року. Проте, названі документи не свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оскільки вони не є документами, оформленими у встановленому законом порядку, а такими документами можуть вважатись квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, а вказане платіжне доручення не містить відомості, що кошти за додатковою угодою у розмірі 1000 гривень сплачено по справі відносно відповідача [PERSON], оскільки за умовами додаткової угоди, Чишинською Г.В. прийнято завдання на ведення декількох справ. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial