Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом, у якому із урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] боргу за спожиті послуги централізованого опалення в сумі 22 662,39 грн. пропорційно до часток відповідачів у праві власності на квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що забезпечується послугами централізованого опалення. Із 01.05.2014 року по 01.08.2019 року відповідачі не сплачували за надані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 28.08.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від гр. [PERSON] , в яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради у позовній заяві не довело, що сума боргу є спірною, та не спростувало її розмір. Також [PERSON] додав, що між ним та КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради не існує фактичних договірних відносин з приводу надання послуг, а тому позовні вимоги підприємства не ґрунтуються на чинному законодавстві України. 15.10.2020 на адресу суду надійшла письмова заява гр. [PERSON] про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні представник комунального підприємства позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що договір з позивачем щодо надання послуг не підписував, тому зобов`язань перед КП «Житомиртеплокомуненерго» у нього немає. Крім того, позивачем не надано документів, які б обґрунтовували ціну за надані послуги. Відповідач зазначив, що квартира по [ADDRESS] приватизована у 2011 році п`ятьма особами: ним, покійною матір`ю, яка померла у 2018 році, а також дружиною та двома дітьми, котрі проживають окремо. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері подавав, однак свідоцтво про прав на спадщину ще не отримав. На запитання суду гр. [PERSON] відповів, що послуги централізованого опалення одержував кожного сезону, однак у помешканні близько 45 кв.м опалювальної площі, натомість заборгованість нарахована за більшу площу, ніж опалюється. Просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляли. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , вивчивши й дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується інформацією із витягу про державну реєстрацію прав від 06.09.2011 за №31207501, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частки за кожним із співвласників на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.08.2011 Відділом приватизації державного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У силу статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 317 ЦК України визначено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності укладеного з відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року, дана позиція неодноразово підтверджувалась і практикою Верховного Суду та на даний час не змінилась. Окремо судом звернуто увагу на наявний у матеріалах справи договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 22.03.2011, укладений між [PERSON] та КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Згідно з п. 1 даного договору виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованість власників квартири [ADDRESS] за надані послуги за період з 01.05.2014 року по 01.08.2019 року складає 22 662,39 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України повинні виконуватись сторонами належним чином. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки відповідач отримував послуги, а тому неукладення позивачем договору з відповідачем не звільняє його від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов`язку припинення нарахування плати за послуги. Судом встановлено, що [INFO] померла один із співвласників квартири [ADDRESS] та мати відповідача - [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина. Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної до майна померлої, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання відповідної заяви на ім`я Житомирської державної нотаріальної контори. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, та не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України (тут і далі зміст статті в редакції на час виникнення спірних правовідносин), якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права). Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Аналіз указаних норм дає можливість зробити висновок про те, що кредитор протягом шести місяців після прийняття у передбаченому законом порядку спадкоємцями спадщини (після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини) вправі пред`явити до них свої вимоги. Шестимісячний строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 08 липня 2019 року (перший робочий день). Тобто, саме з цього моменту кредитору стало відомо коло спадкоємців, які прийняли спадщину. У шестимісячний строк після закінчення вищезазначеного строку, а саме 30 серпня 2019 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення безпосередньо з спадкоємця [PERSON] заборгованості за надані послуги, однак ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2019 року у видачі судового наказу відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Та обставина, що особа у встановленому законом порядку не оформив (не надав доказів оформлення) права власності на вказану квартиру, не звільняє особу від сплати коштів на її утримання. Разом з тим, аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Таким чином суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері у вигляді 1/5 частки квартири по [ADDRESS] та до нього перейшли обов`язки щодо утримання зазначеної частки та сплати послуг за надані послуги централізованого опалення, незалежно від часу остаточного юридичного оформлення права власності на успадковане майно у відповідних компетентних органах. Подібних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.11.2018 у справі №352/1068/15-ц. Як передбачено ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Правил). Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Відповідно до положень статтей 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із матеріалів справи вбачається, що починаючи із листопада 2015 року відповідачі періодично оплачували надані послуги, тим самим фактично визнавали наявність боргу з оплати послуг централізованого опалення, а тому підстави для застосування строку позовної давності із відповідними наслідками відсутні. Отже відповідачі не виконали покладені на них зобов`язання і допустили виникнення заборгованості, у зв`язку із чим суд вважає, що із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 9 064 грн. 95 коп. пропорційно належної йому частки (2/5) у праві спільної часткової власності на квартиру, а з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в розмірі по 4 532,48 грн. з кожного пропорційно належних їм часток (1/5) у праві спільної часткової власності на квартиру. Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позовні вимоги Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» задоволено, то із відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно сумі задоволеного позову, а саме в сумі 840,80 грн. з [PERSON] та по 420,40 грн. з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved