Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 28.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради та просить визнати право на приватизацію квартири [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача усунути перешкоди в реалізації позивачкою права на приватизацію житла, мотивуючи тим, що є наймачем вказаної квартири та звернулася до відповідача про передачу у власність квартири шляхом її приватизації, проте отримала відмову у зв`язку з тим, що законних підстав для передачі квартири у власність за відсутністю повного переліку документів, а саме ордеру, немає, що позбавляє її можливості реалізувати своє право на безоплатну приватизацію квартири. Заяви, клопотання 09.07.2021 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 15.03.2021 року прийнято провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.04.2021 року справу закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2021 року постановлено провести розгляд справи в заочному порядку. Аргументи учасників справи В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, згідно заяви від 09.07.2021 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про склад сім`ї Комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» від 10.12.2019 року № 1026 (а.с. 8). Згідно довідки Комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» від 13.01.2020 року № 22 та даних паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13.12.1999 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, позивачка зареєстрована за вказаною адресою з 03.08.1973 року (а.с. 5, 6, 8, 28). Згідно довідки Комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» від 03.12.2019 року № 1129 ордер на квартиру [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] , відсутній (а.с. 9). Згідно поквартирної картки наймачем спірної квартири вказаний [PERSON] , разом із ним у квартирі зареєстрована донька [PERSON] (а.с. 30). Розпорядженням виконкому № 123р від 28.02.2005 року договір найму на кв. [ADDRESS] вирішено переоформити із [PERSON] на доньку [PERSON] , що підтверджено довідкою УЖКГ виконкому Ізмаїльської міської ради від 28.10.2005 року та архівним витягом з розпорядження (а.с. 11). 17.12.2019 року [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про передачу у власність квартири [ADDRESS] шляхом її приватизації. 21.12.2019 року отримала відповідь про неможливість передачі у власність квартири за відсутності ордеру (а.с. 7). Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 17.12.2019 року № 582, [PERSON] житлові чеки не отримувала та власним правом на них в м. Ізмаїлі не користувалася (а.с. 10). Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі-Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі-Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Відповідно до ст. 1 Закону, приватизація державного житлового фонду (далі-приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 2 ст. 2 Закону визначено об`єкти, які не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей ); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 3 Закону, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 5 статті 5 Закону, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Згідно змісту ч. 3, 10 ст. 8 Закону, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 18 Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Судом встановлено, що спірна квартира не відноситься до об`єктів, які відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону не підлягають приватизації. Позивачка вселена до спірного житла як член сім`ї колишнього наймача квартири [PERSON] батька позивачки. В подальшому розпорядженням міського голови № 123р від 28.02.2005 року договір найму квартири переоформлено на ім`я позивачки. Відповідачем правомірності вселення позивачки до спірної квартири та проживання в ній не спростовано. Враховуючи, що відсутність ордеру на спірну квартиру з незалежних від позивачки причин позбавляє останню реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в частині вимог про визнання за позивачкою права на приватизацію квартири. Разом з цим, за відсутності доказів чинення відповідачем перешкод у реалізації позивачкою права на приватизацію квартири суд вважає вимоги в цій частині не підлягаючими задоволенню.

Outcome: partial