Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. 01 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням заяви про зміну предмета позову /т. 1, а.с. 2-7, 142-144/, просить: - визнати недостовірною інформацію, поширену прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] під назвою «[INFO]», розміщеному на сайті https://ictv.ua, про те, що [PERSON] було затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля; - зобов`язати відповідача Харківську обласну прокуратуру спростувати інформацію, поширену прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] під назвою «[INFO]»,розміщеному на сайті https://ictv.ua, про те, що [PERSON] було затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля, у спосіб, в який її було оприлюднено, а саме, шляхом оприлюднення протягом 10 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» на сайті https://ictv.ua інформації наступного змісту: «Повідомляємо, що інформація, поширена прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] під назвою «[INFO]», розміщеному на сайті https://ictv.ua, про те, що [PERSON] було затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля, є недостовірною та не відповідає дійсності». Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат у справі. Обґрунтовує вимоги позову [PERSON] тим, що [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] за посиланням [INFO] у телепрограмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» розміщено відеоматеріал під назвою «[INFO]», у якому висвітлювались обставини його затримання 12 листопада 2020 року та обставини обрання 13 листопада 2020 року Дзержинським районним судом міста Харкова запобіжного заходу. Позивач зазначає, що зазначений відеоматеріал містить в собі коментарі прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 (на даний час Шевченківська окружна прокуратура міста Харкова) [PERSON] . Так, коментуючи обставини затримання, прокурор повідомив журналістам, що позивача затримано на території Сумської області після вчинення чергової крадіжки. Даний коментар прокурора міститься у відеоматеріалі у проміжку часу з 01 хвилини 35 секунд до 01 хвилини 45 секунд. Дослівно висловлювання прокурора, оприлюднені [INFO] у відеоматеріалі «[INFO]», звучать наступним чином: «Було затримано [PERSON] на території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля». Позивач стверджує, що інформація, поширена у відеоматеріалі за [INFO] прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] на сайті [INFO] в програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ», а саме інформація про те, що його затримано «безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля» є завідомо недостовірною та підлягає спростуванню, з наступних підстав. Так, у провадженні Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області (на даний час Харківське районне управління № 3 ГУНП в Харківській області) перебували матеріали кримінального провадження № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України. 12 листопада 2020 року його затримано на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/43/18 (провадження № 1-кс/638/1519/20) від 28 травня 2020 року про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Згідно протоколу затримання від 12 листопада 2020 року, його затримано о 10 годині 20 хвилин за адресою: [ADDRESS] . За указаною адресою розташований приватний будинок, що належить на праві власності його знайомому. Позивач указує, що ані у протоколі затримання від 12 листопада 2020 року, ані у інших документах не зазначено про те, що його затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля. Жодних повідомлень про підозру у вчиненні крадіжки з автомобіля на території міста Суми йому не вручалось та жодних обвинувачень з цього приводу не висувалось. Таким чином, указана інформація, розповсюджена прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] є завідомо неправдивою та не відповідає дійсності. Крім того, прокурор, будучи процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року, та маючи повний доступ до матеріалів кримінального провадження, а також до інформації, що стосується обставин затримання, не міг не знати про той факт, що розповсюджена інформація не відповідає дійсності, отже зробив це навмисно з метою дискредитації позивача у засобах масової інформації. Таким чином, враховуючи приписи статті 277 ЦК України позивач уважає, що має право на спростування недостовірної інформації, поширеної прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренком Романом Миколайовичем [INFO], а саме інформації про те, що його затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля. Аргументи учасників справи. Не погоджуючись із вимогами позивача, у відзиві на позов /т. 1, а.с. 122-126, 210-214/ відповідач Харківська обласна прокуратура зазначає, що поширена прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] інформація з приводу того, що позивача [PERSON] затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля, не є недостовірною та не може бути спростована, оскільки вона озвучена прокурором, хоч і не у судовому засіданні, але під час розгляду клопотання про застосування стосовно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зібрана в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, а тому ця інформація не може уважатися в даному випадку тим поширенням у розумінні статті 277 ЦК України. Як убачається із повного тексту виступу прокурора з приводу зазначених подій, у його вислові, що [PERSON] затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля, йдеться про затримання [PERSON] у порядку статті 208 КПК України на підставі ухвали суду за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, у тому числі передбаченого частиною 5 статті 185 КК України. Висловлювання прокурора «...безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля….» слід розуміти, як затримання особи, яка переховувалась від органів досудового розслідування за підозрою у крадіжці з автомобіля, і виявлена та затримана 12 листопада 2020 року вперше з моменту повідомлення про підозру, тобто безпосередньо. У своєму виступі прокурором наголошено лише про факт затримання позивача, крім того повідомлено, що затримання відбулось на території іншої області, а саме у місті Суми. Таким чином, відповідач Харківська обласна прокуратура зазначає про відсутність підстав уважати спірну інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому позов задоволенню не підлягає. Правом подання відповіді на відзив відповідача Харківської обласної прокуратури позивач не скористався. Не погоджуючись із вимогами позивача, у відзиві на позов /т. 1, а.с. 101-108/ відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV), зазначає, що виходячи з контексту відеоматеріалу, слово «безпосередньо» не є синонімом слова «одразу», оскільки наголошується, що [PERSON] не могли довго затримати та обвинувачений навіть перебував у державному розшуку. Відповідач, посилаючись на Академічний тлумачний словник української мови щодо тлумачення слова «безпосередній» зазначає, що у даному випадку мова йде про послідовний «ланцюжок» подій: спочатку за хронологією відбулась крадіжка з автомобіля у місті Харкові, а потім затримання позивача у місті Суми за підозрою вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 185 КК України. З огляду на відомості з протоколу, затримання [PERSON] дійсно відбулось у місті Суми, та за хронологією дана подія відбулась після вчинення ним діяння, кваліфікованого в рамках досудового слідства, як крадіжка з автомобіля. Таким чином, позивачем не доведений та необґрунтований факт поширення недостовірної інформації про нього, оскільки наведене спростовуються матеріалами кримінального провадження відносно нього, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року. Крім наведеного, відповідач зауважує, що коментар прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренка Романа Миколайовича наведено у досліджуваному відеоматеріалі у якості прямої мови (цитати), а пунктом б) частини 1 статті 67 Закону України від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (далі - № 3759-XII) передбачається окремий випадок звільнення від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, а саме: телерадіоорганізація та її працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі якщо ця інформація є дослівним цитуванням заяв і виступів (усних і друкованих) посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України, кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України та у депутати рад усіх рівнів, кандидатів на посади сільських, селищних, міських голів. Таким чином, притягнення ЗМІ (журналіста) до відповідальності за дослівне відтворення слів третіх осіб - учасників подій, є прямим порушенням статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу думки і слова), і законодавством України прямо передбачене звільнення телерадіоорганізації від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі якщо ця інформація є дослівним цитуванням заяв і виступів (усних і друкованих) посадових осіб органів державної влади. Відтак, у випадку задоволення позовних вимог, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) буде нести відповідальність у вигляді значних витрат на виготовлення та публічне сповіщення матеріалів спростування та витрати на компенсацію судових витрат позивача. Також, відповідач указує, що позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу сповіщення оспорюваної інформації засобами телебачення. Роздруківки, та відеозаписи з мережі ІНТЕРНЕТ, долучені позивачем, не надають можливості суду встановити факт поширення інформації в ефірі телеканалу ICTV та дослідити її зміст. При цьому, позивач не звертався із заявами чи скаргами до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) щодо телевізійної передачі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» за конкретну дату та час телеефіру. З огляду на встановлений законодавством 14-денний строк зберігання записів ефіру у повній та незмінній формі, на день подання позовної заяви запис ефіру за [INFO] не зберігся. У відповіді на відзив відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) /т. 1, а.с. 128-132/ позивач указує, що як убачається з контексту виступу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренка Романа Миколайовича, який у згаданому вище відеоматеріалі заявив, що «було затримано [PERSON] на території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля», мова йшла саме про вчинення чергової крадіжки з автомобіля. Крім наведеного, позивач зазначає, що відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) є належним відповідачем у справі. У запереченнях /т. 1, а.с. 162-173/ відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) указує, що контекст слів прокурора «безпосередньо після» не може тлумачитись у значенні пункту 2 частини 1 статті 208 КПК України. Позивачем не доведений та необґрунтований факт поширення недостовірної інформації про нього, і наведені аргументи спростовуються матеріалами кримінального провадження відносно [PERSON] , внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року. Крім того, позивачем не зазначено, у чому полягає шкода відповідним немайновим благам або у чому виявляється перешкода у повному та своєчасному здійсненні ним свого особистого немайнового права. Також, відповідач зауважує, що досліджуваний відеосюжет створений з дотриманням правил журналістської етики та принципу «балансу думок», журналісти діяли добросовісно, а позивач та його представник мали змогу надати власну оцінку обставинам справи, тобто було реалізоване право на відповідь. При цьому, позивачем не спростовується та обставина, що він чи його представник не звертались до товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) із заявою про спростування інформації, у порядку, визначеному статтею 64 Закону № 3759-XII. Відповідач звертає увагу, що у даному випадку представником влади виступає прокурор Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренко Роман Миколайович, дослівна цитата якого включена до відеоматеріалу. Отже, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) не може бути притягнуто до відповідальності за зміст цієї цитати, навіть якщо вона не відповідає дійсності. Не погоджується відповідач також із тезою позивача про те, що оскільки товариству з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) не пред`являються жодні вимоги щодо відшкодування шкоди, притягнення до відповідальності не відбувається. Задоволення позовних вимог призведе до обов`язку відповідача за власний рахунок виготовити інформаційний відеосюжет програми «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ», що буде містити текст спростування прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренко Романа Миколайовича, орієнтовна вартість виготовлення якого становитиме від 24 тисяч гривень (собівартість виготовлення, яка може змінюватись у більшу сторону в залежності від параметрів замовлення), та розмістити його на веб-сайті https://ictv.ua протягом 10 днів з моменту набрання судовим рішенням законної сили, а також обов`язок солідарно з відповідачем Харківською обласною прокуратурою понести судові витрати щонайменше 454,00 грн. Окрім того, позивач не надав суду доказів звернення до власників веб-сайту з вимогою надати йому копію відеозапису, що є підставою для розгляду компетентними органами окремих правопорушень, передбачених статтею 51-2 КУпАП, частиною 1 статті 176 КК України, частиною 1 статті 361 КК України. У письмовій заяві, наданій у порядку статті 93 ЦПК України на виконання вимог ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року /т. 2, а.с. 1-5/, сторона позивача указує, що перегляд відеоматеріалу за посиланням [INFO] під назвою «[INFO]», розміщеному на сайті https://ictv.ua здійснювався в веб-браузері Firefox. Після запуску відео сюжету натиснуто на клавіатурі кнопку F12, у вікні, яке відкрилось після натискання кнопки F12 обрано посилання на файл в форматі мр4, правою кнопкою комп`ютерної «миші» обрано розділ «Відкрити в новому вікні», після відкриття в новому вікні в браузері правою кнопкою комп`ютерної «миші» обрано розділ «Зберегти як» та збережено файл на комп`ютер, після чого скопійовано на три оптичних диска та опечатано, та на підставі статті 20 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) додано у якості додатку до позовної заяви: один суду, два інших для учасників судового провадження - Харківській обласній прокуратурі та товариству з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV). Таким чином, копіювання сюжету здійснено виключно для судового провадження, жодного публічного відтворення чи розповсюдження відеоматеріалу, у тому числі з комерційною та іншою метою, не пов`язаною з судовим розглядом, не здійснювалось. Також, не завдано жодної шкоди майновим інтересам правовласників, не здійснено підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації тощо. У письмових поясненнях щодо змісту письмової заяви сторони позивача, наданої у порядку статті 93 ЦПК України на виконання вимог ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року /т. 2, а.с. 30-35/, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) указує, що скачування (відтворення) цілісного відеозапису, долученого до позовної заяви, з веб-сайту ictv.ua технічно неможливе, відтак, доказ - оптичний диск з відеоматеріалом від [INFO] під назвою «[INFO]», долучений стороною позивача до позовної заяви, є недопустимим згідно статті 78 ЦПК України. Рух справи. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2021 року /т. 1, а.с. 43-44/ позов [PERSON] прийнятий до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року із занесенням у журнал судового засідання /т. 1, а.с. 88/, за клопотанням відповідачів підготовче судове засідання у справі відкладено. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року /т. 1, а.с. 152-153/ з підстав, установлених пунктом 3 частини 2 статті 198 ЦПК України, підготовче судове засідання у справі відкладено, та відповідно до положень частини 3 статті 189 ЦПК України продовжено строк підготовчого провадження. Протокольною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року із занесенням у журнал судового засідання /т. 1, а.с. 219/, задля виконання стороною позивача вимог ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. Протокольною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2021 року із занесенням у журнал судового засідання /т. 2, а.с. 28/, за клопотанням відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. Протокольною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року із занесенням у журнал судового засідання /т. 2, а.с. 76/, задоволено клопотання позивача про огляд веб-сайту [INFO] , а саме: відеоматеріалу у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою «[INFO]» у порядку, визначеному частиною 7 статті 85 ЦПК України, та клопотання про допит у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року /т. 2, а.с. 79-80/ підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції. Участь у справі сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності за участі його представника адвоката Кундіуса Іллі В`ячеславовича, просив задовольнити вимоги його позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кундіус Ілля В`ячеславович позовні вимоги підтримав, пояснивши про обставини, викладені у заявах по суті. У судовому засіданні представник відповідача Харківської обласної прокуратури Крупська Катерина Миколаївна проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на доводи, наведені у заявах по суті. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) адвокат Успенська Ганна Сергіївна, що брала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на доводи, наведені у заявах по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року у справі № 638/43/18 (№ 1-кс/638/1519/20) задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року у вчиненні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цим судовим рішенням уповноваженим службовим особам Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надано дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного [PERSON] для участі у розгляді Дзержинським районним судом міста Харкова клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ували установлений шість місяців /реєстраційний номер рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 89556284/. 12 листопада 2020 року о 10 годині 20 хвилин по [ADDRESS] відбулося фактичне затримання [PERSON] на підставі та у межах строку дії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року у справі № 638/43/18 (№ 1-кс/638/1519/20) про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року у вчиненні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12 листопада 2020 року /т. 1, а.с. 15-17/. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року у справі № 638/43/18 (№ 1-кс/638/1521/20), що набрала законної сили [INFO], задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренком Романом Миколайовичем, по кримінальному провадженню № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо [PERSON] та застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», строком не більше 60 днів - до 10 години 20 хвилин 09 січня 2021 року /т. 1, а.с. 20-24, реєстраційні номери рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень 92909098 та 93227043/. 01 березня 2021 року слідчим СВ ХРУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області складений обвинувальний акт, що затверджений прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренком Романом Миколайовичем, у кримінальному провадженні, внесеному 10 липня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220480003442 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 185, частиною 2 статті 263 КК України /т. 1, а.с. 25-35/. Відповідно до протоколу огляду веб-сайту в мережі ІНТЕРНЕТ, що складений представником позивача у присутності двох свідків (понятих) [PERSON] та [PERSON] 23 березня 2021 року на підставі статті 20 Закону № 5076-VI, - у період часу з 10 години 50 хвилин до 11 години 21 хвилину 23 березня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , з використанням ноутбуку ASUS K53E, здійснено огляд веб-сайту телеканалу ICTV, який розміщено в мережі ІНТЕРНЕТ за адресою [INFO] , при перегляді якого за посиланням [INFO] виявлено відеоматеріал програми «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» під назвою «[INFO]» загальною тривалістю 04 хвилини 31 секунду, який містить репортаж стосовно обрання міри запобіжного заходу відносно позивача. При відтворенні та перегляді відеоматеріалу встановлено, що в проміжку часу з 01 хвилини 35 секунд по 01 хвилину 45 секунд міститься коментар прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Романа Петренка наступного змісту: «Було затримано [PERSON] та території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля». Після перегляду матеріалу під назвою «[INFO]» його перенесено на три оптичних диски, кожен з яких поміщений в окремий білий паперовий конверт, опечатаний печаткою адвоката та скріплено підписами учасників огляду /т. 1, а.с. 10/. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили викладені у протоколі обставини огляду веб-сайту телеканалу ICTV та фіксації зазначеного відеоматеріалу на оптичний носій. При огляді у судовому засіданні у порядку частини 7 статті 85 ЦПК України у присутності учасників судового провадження оригіналу електронного доказу - веб-сайту телеканалу ICTV, який розміщено в мережі ІНТЕРНЕТ за адресою https://ictv.ua, судом установлено, що за посиланням [INFO] наявний відеоматеріал програми «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» телеканалу ICTV від [INFO] під назвою «[INFO]» загальною тривалістю 04 хвилини 31 секунду, який містить репортаж стосовно обрання міри запобіжного заходу відносно позивача [PERSON] . У проміжку часу з 01 хвилини 35 секунд по 01 хвилину 45 секунд міститься коментар прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Романа Петренка наступного змісту: «Було затримано [PERSON] та території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля». Позиція суду. За приписами частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову [PERSON] , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення вимог його позову. Нормативно-правове обґрунтування. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширюватися про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Тож, беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною уважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що уважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 2657-XII оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» указано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Частиною 2 статті 320 ЦК України визначено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Як установлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, зокрема, відповідачами, відносно [PERSON] прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренком Романом Миколайовичем у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] під назвою «[INFO]», розміщеному на сайті [INFO] , у проміжку часу з 01 хвилини 35 секунд по 01 хвилину 45 секунд поширена інформація наступного змісту: «Було затримано [PERSON] та території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля». За узагальненими доводами відповідачів, висловлювання прокурора «...безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля….» не є синонімом «одразу», і його слід розуміти, як затримання особи, яка переховувалася від органів досудового розслідування за підозрою у крадіжці з автомобіля, і була виявлена та затримана 12 листопада 2020 року вперше з моменту повідомлення про підозру, тобто безпосередньо, та даний вислів повинен оцінюватися у цілому у контексті повного виступу прокурора. Проте, такі доводи відповідачів суд уважає безпідставними, оскільки поширена прокурором інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача), є констатацією факту з боку автора та подається як установлений факт того, що затримання позивача [PERSON] відбулося 12 листопада 2020 року «...безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля….», тобто саме під час вчинення ним чергового/іншого кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля у місті Суми. Разом із цим, як установлено судовим розглядом та посвідчується матеріалами справи, фактичне затримання [PERSON] дійсно відбулося 12 листопада 2020 року о 10 годині 20 хвилин по [ADDRESS] , проте таке затримання позивача працівниками правоохоронного органу відбулося саме на виконання та у межах строку дії ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 травня 2020 року у справі № 638/43/18 (№ 1-кс/638/1519/20) про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного [PERSON] у кримінальному провадженні № 12017220480003442 від 10 липня 2017 року для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд зазначає, що доказів того, що позивач затриманий у інший спосіб та/або на інших підставах, ніж на виконання вимог судового рішення слідчого судді від 28 травня 2020 року у справі № 638/43/18 (№ 1-кс/638/1519/20), або існування підозр, висунутих позивачу обвинувачень у вчиненні крадіжки з автомобіля на території міста Суми, як відповідачем Харківською обласною прокуратурою, так і відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) суду не надано. Відтак, суд відхиляє доводи відповідачів про те, що поширена прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] у програмі «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» у відеоматеріалі від [INFO] під назвою «[INFO]», розміщеному на сайті http://ictv.ua, інформація про те, що позивача затримано безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля, не є недостовірною, оскільки визначене прокурором спростовується дослідженими доказами та установленими у ході судового розгляду фактами. Крім наведеного, суд зауважує, що якщо надавати оцінку відеоматеріалу у цілому, то як убачається з контексту виступу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренка Романа Миколайовича, який заявив, що «було затримано [PERSON] на території іншої області, Сумської міста Суми, безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля», слід дійти висновку про те, що мова йшла саме про вчинення чергової крадіжки з автомобіля, оскільки протягом сюжету зазначається наступне: «правоохоронці впевненні, що це він власноруч «обчищає» автомобілі люкс класу і не бере аби що. Його улов - це завжди кілька тисяч доларів», «попри свій авторитет 51-річний чоловік не цурається власноруч братися за «брудну» роботу, проникати в будь-які автомобілі люкс-класу, на дрібниці не розмінюється, завжди впевнений: в середині є чим поживитися, часом вдається витягти з автівки кілька тисяч доларів». Таким чином, протягом сюжету автори указують на те, що він начебто вчиняє крадіжки з автомобілів постійно та неодноразово, використовуючи слова «автомобілі», «завжди» тощо. Проте, відповідачами суду не надано доказів існування відносно позивача [PERSON] будь-яких інших кримінальних проваджень, або підозр у вчиненні кримінальних правопорушень, окрім кримінального провадження № 12017220480003442, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 липня 2017 року. Суд зауважує, що словосполучення «безпосередньо після вчинення злочину» кримінального правопорушення застосовується у статті 208 КПК України, відповідно до приписів частини першої якої, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події указують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Суд зазначає, що відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа уважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа уважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа уважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Крім наведеного вище, суд не приймає до уваги доводи відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) про те, що позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу сповіщення оспорюваної інформації засобами телебачення, а роздруківки, та відеозаписи з мережі ІНТЕРНЕТ не надають можливості встановити факт поширення інформації в ефірі телеканалу ICTV та дослідити її зміст і на день подання позовної заяви запис ефіру за [INFO] не зберігся, оскільки наведене відповідачем спростовується єдиним - дослідженим у судовому засіданні у порядку частини 7 статті 85 ЦПК України у присутності учасників судового провадження оригіналом електронного доказу - веб-сайту телеканалу ICTV, який розміщено в мережі ІНТЕРНЕТ за адресою https://ictv.ua, із записом відеоматеріалу програми «НАДЗВИЧАЙНІ НОВИНИ» телеканалу ICTV від [INFO] під назвою «[INFO]» загальною тривалістю 04 хвилини 31 секунду за посиланням [INFO]. За наведених обставин, суд не надає правову оцінку наданому стороною позивача доказу - оптичному диску з відеоматеріалом від [INFO] під назвою «[INFO]» на предмет його допустимості у розумінні статті 78 ЦПК України. З цих же підстав, суд не приймає до уваги доводи відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) про те, що надання представником позивача суду цього електронного доказу є підставою для розгляду компетентними органами окремих правопорушень, передбачених статтею 51-2 КУпАП, частиною 1 статті 176 КК України, частиною 1 статті 361 КК України, оскільки означене не предметом судового розгляду у справі, що розглядається. Крім наведеного, суд зазначає, що відповідно до пункту 9 абзацу 1 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 203/3104/15-ц, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) є належним відповідачем у справі. Також, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державного реєстру суб`єктів інформаційної діяльності у сфері телебачення і радіомовлення, а також «Політики конфіденційності» сайту www.ictv.ua, відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» (ICTV) є власником сайту www.ictv.ua. Інші доводи та заперечення учасників справи означених вище висновків суду не спростовують. При цьому, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Висновки суду за результатами розгляду справи. Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. Європейський суд з прав людини констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmerv. Germany. 54, 56, Nestakv. Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilovand Othersv. Russia, № 2947/06 від 24 квітня 2008 року). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (Daktaras v. Lithuania). Ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це б суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Allenet de Ribemont v. Frence від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41). При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (рішення у справі «Дактарас проти Литви», від 24 листопада 2000 року). Установивши, що за відсутності підозр або висунутих позивачу обвинувачень у вчиненні крадіжки з автомобіля на території міста Суми 12 листопада 2020 року, висловлювання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 Петренка Романа Миколайовича про те, що «Було затримано [PERSON] < > безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з крадіжкою з автомобіля» є таким, що може бути перевірене на предмет його правдивості, оскільки дії, про які він заявляє, підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що у свою чергу виключає віднесення його слів щодо діяльності [PERSON] до оціночних суджень чи критичних зауважень про його діяльність, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі у спосіб, що обраний позивачем. Разом із цим, суд зазначає, що сам факт поширення такої інформації, яка не відповідає дійсності, вже свідчить про порушення особистих немайнових прав позивача [PERSON] . Наведене вище у сукупності узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 20 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (№ 61-13499св20). Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідачів Харківської обласної прокуратури та товариства з обмеженою відповідальністю «МІЖНАРОДНА КОМЕРЦІЙНА ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ» на його користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 454,00 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved