Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 7119,87 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати, що є предметом позовних вимог. Представник позивача до початку судового розгляду звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають в [ADDRESS], що підтверджується довідкою (форма №3), яка видана Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №415 02.10.2013 року №1410 (а.с.7). Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Як підтверджується наявними у справі доказами та змістом самої позовної заяви, за період з 01.02.1998 року по 01.101.2013 року у відповідачів виникла заборгованість перед підприємством позивача по оплаті за житлово-комунальні послуги в розмірі 7119,87 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість і розрахунками заборгованості по комунальним послугам та квартплаті, які приєднано до матеріалів справи (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими. При цьому, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог застосувавши наслідки спливу строку позовної даності. Згідно положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що борг за житлово-комунальні послуги, вартість яких просить стягнути позивач, виник до квітня 2011 року, а позов пред'явлено до суду 24.03.2014 року, то строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом на час такого звернення завершився, тож заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності підлягає до задоволення шляхом відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed