Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

КП «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що КП «ЖЕО-103 Голосіївського району» створене рішенням 11 сесії ІІ скликання Голосіївської районної в м. Києві Ради від 25 листопада 2004 року № 30/07 на підставі рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 р. № 102/5489. Відповідно до п. 2.2 Статуту основними напрямками діяльності підприємства є утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення, забезпечення необхідного рівня та якості надання послуг населенню, збирання квартирної плати (плати за утримання житла), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників нежитлових приміщень та інших приміщень. Відповідачі згідно довідки виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу», проживали в квартирі розташованої за адресою: [ADDRESS], і користуються послугами позивача, проте не в повному обсязі та несвоєчасно сплатили квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість перед КП «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» за період з 01 жовтня 2010 року по 30 квітня 2015 року складає 95709,58 грн., з яких основна сума заборгованості 57338,45, інфляційні нарахування складають 362701,11, 3% річних складає 5670,02 грн. Просять стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості. Ухвалою суду від 30.05.2018 року постановлено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідачі у встановлений законом строк відзиву на позов суду не надали. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживали в квартирі [ADDRESS] що підтверджується довідкою комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 20.05.2017 року № 1201. (а.с. 19). Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість перед КП «Житлово-експлуатаційна організація - 103 Голосіївського району» за період з 01 жовтня 2010 року по 30 квітня 2015 року складає 95709,58 грн., з яких основна сума заборгованості 57338,45, інфляційні нарахування складають 362701,11, 3% річних складає 5670,02 грн. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідачі належним чином не виконують зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачами було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачами надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданими суду розрахунками. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надає суду розрахунки заборгованості (а.с. 10). Оцінивши надані позивачами розрахунки боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму інфляційних втрат та 3 % річних. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути солідарно з відповідачів заборгованість. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь держави необхідно стягнути 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved