Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі за текстом - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього 27666,05 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу, 786,00 грн. витрат для встановлення розміру збитку, 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору, посилаючись на те, що 30 серпня 2015 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження. Після настання страхового випадку власнику застрахованого майна позивачем було відшкодовано шкоду в розмірі 27666,05 грн. Крім того, позивачем, були понесені витрати для встановлення розміру збитку в сумі 786,00 грн. Вказана сума відповідачем у справі в добровільному порядку позивачу не сплачується у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов'язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлено, що 30.08.2015 року, о 18 год. 57 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyotа Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 6, 47). Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 14.09.2015 року [PERSON] повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 48 зворот). Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 5, 46). 27 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» (далі - ПАТ СК «Галицька») та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/4490984), на підставі якого ПАТ СК «Галицька» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (а. с. 51). Згідно довідки від 30.08.2015 року автомобіль марки «Toyotа Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження (а. с. 7, 50). Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Toyotа Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП № 179/15, розмір завданих збитків складає 53480,07 грн. (а. с. 12-30, 57-75). Як вбачається із заяви від 16.12.2015 року, власник транспортного засобу «Toyotа Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до позивача за виплатою страхового відшкодування (а. с. 49 зворот). Згідно довідки № 1 від 22 січня 2016 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] розраховано в сумі 27666,05 грн., даний розмір відшкодування шкоди затверджено наказом № 620 від 28.01.2016 року та перераховано [PERSON] на банківський рахунок платіжним дорученням № 620рв від 01.02.2016 (а.с. 10, 11, 54, 56). Відповідно до платіжного доручення № 961рв від 20.11.2015 року позивач оплатив послуги аварійного комісара, згідно рахунку-вактури № 691 від 06.11.2015 року в сумі 786,00 грн. (а. с. 9, 11, 55, 56). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, у позивача виникло право вимоги, до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2015 року [PERSON] - відповідача по справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те що він 30 серпня 2015 року, о 18 год. 57 хв., керуючи автомобілем «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER],рухався в м. Одеса по вул. Жукова в сторону вул. 25-ї Чапаївської дивізії, не дотримався безпечної дистанції та вчинив наїзд на автомобіль «Toyotа Camry», державний реєстраційний номер [NUMBER], який в'їхав в автобус «Богдан», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху України (а. с. 5, 46). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 29 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов'язані з поновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника або законного користувача транспортного засобу. Якщо транспортний засіб необхідно за поважними причинами розташувати на стоянку, до розміру шкоди додаються також затрати по евакуації транспортного засобу до стоянки та сплата за услуги стоянки. Згідно п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п/п 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2004цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного субєкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Отже, враховуючи, що 01 лютого 2016 року МТСБУ, у відповідності з вимогами ст. ст. 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 27666,05 грн., оскільки відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а отже, в силу ст. 1191 ЦК України та п. п. 38.2, 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», - МТСБУ має право на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачене потерпілому МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 27666,05 грн. Щодо вимог МТСБУ про стягнення з [PERSON] суми витрат, понесених на встановлення розміру збитку суд зазначає наступне. Згідно п. 40.3 ст. 40 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону. Відповідно до п. 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно п. 41.4. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 ст. 40 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що на підставі акту виконаних робіт, позивач, платіжним дорученням № 691рв від 20.11.2015 року, перерахував 786,00 грн. за послуги аварійного комісара (а. с. 11, 56). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на встановлення розміру збитку у розмірі 786,00 грн. є законними та підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані вище вказаними нормами права та підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 29, 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved