Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Короткий виклад обставин справи ТОВ «Профцем» звернулося до суду з позовом (нова редакція якого від 05.06.2021) у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 493 174, 39 грн. в порядку регресу та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що відповідч [PERSON] у період з 04.07.2019 р. по 30.01.2020р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Профцем» та працював на посаді водія вантажного автомобіля. 04.07.2019 року між позивачем, як роботодавцем та відповідачем як працівником було укладено трудовий договір, умови якого визначають повну матеріальну відповідальність працівника за ввірені йому цінності під час виконання ним обов`язків (пункт 2.2). 10.10.2019 року [PERSON] керуючи належним роботодавцю транспортним засобом MAN TGX 18.400, державний номерний знак [NUMBER] з спаціалізованим напівпречепом-цистерною GUVEN SSBST, державний номерний знак [NUMBER] , з власної вини допустив вчинення дорожньо-транспортної пригоду, внаслідок чого завдав механічних пошкоджень службовому автомобілю та транспортному засобу третьої особи. Обставини події та вина відповідача відображена в постанові Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019 р. у справі №308/12121/19 та постанові Закарпатського апеляційного суду від 18.02.2020 року. Внаслідок безвідповідальної поведінки та протиправних дій власного працівника ТОВ «Профцем» зазнало матеріальних збитків. Відповідно до звіту ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» № 643 від 23.10.2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ТОВ «Авто+», вантажного сідлового тягача VOLVO FH, державний номерний знак [NUMBER] разом з напівпречепом SCHMITZ SCB-S3T SCS24, державний номерний знак [NUMBER] складає 1 414 761,11 грн. На підставі договору купівлі-продажу №11 від 28.10.2019 року позивач викупив у ТОВ «Авто+» пошкоджений транспортний засіб за ціною 894 748, 51 гривень. Також на ремонт вказаного придбаного транспортного засобу позивач додатково витратив у сукупності 493 174, 39 гривень, з яких: - 446 582, 39 грн. вартість закуплених автозапчастин; - 46 592, 00 грн. вартість ремонтних робіт. Таким чином, загальна сума збитків, отриманих роботодавцем тільки від потреби здійснити відшкодування завданої власним працівником внаслідок дорожньо- транспортної пригоди шкоди третій особі складає у своїй сукупності 1 387 922, 90 гривень. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача лише суму вартості закуплених автозапчастин та вартість ремонтних робіт. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2021 року позовну заяву ТОВ «Профцем» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, залишено без руху. 09.06.2021 року до суду поступила заява від представника позивача [PERSON] , якою усунуто вказані в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. Також даною ухвалою встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 27.07.2021 року від представника відповідача - адвоката Ковач І.В. поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач в повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог. У відзиві зазначає, що із змісту позову вбачається, що позов обґрунтовується тим, що 10.10.2019 року відповідач керуючи належним позивачу транспортним здійснив ДТП, внаслідок чого завдав механічних пошкоджень службовому автомобілю та транспортному засобу третьої особи. Посилаючись на існування між сторонами трудового договору від 04.07.2019 року, який був чинним на момент здійснення ДТП та передбачав повну матеріальну відповідальність позивач просить стягнути в порядку регресу матеріальну шкоду в розмірі 493 174,39 грн. Розмір матеріальної шкоди позивач обґрунтовує посиланням на: - договір купівлі-продажу №11 від 28.10.2019 року за умовами якого позивач придбав у ТОВ «Авто+» пошкоджений транспортний засіб за ціною 894 748,51 грн.; - звіт №643 від 23.10.2019 року про розмір матеріальної шкоди ТОВ «Авто+» в розмірі 1173 790 грн.; - договір поставки №1-270120 від 27.01.2020, накладну №2-060220 від 06.02.2020року, платіжне доручення №37, 38 від 05.02.2020року; - договір про надання послуг з поточного ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів №в1 від 27.01.2020 року, акт виконаних робіт №000006283, платіжного доручення №39. Враховуючи перелік наведених доказів та предмет взаємовідносин, що такі регулюють то сторона відповідача вважає, що розмір матеріальної належним чином не підтверджений. Відзив містить посилання на ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 130, 131, 132, 134, 135-1 КЗпП України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Крім того, зазначено, що підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Відтак, відповідач не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 97-101). Представник позивача - адвокат Молнар Т.І. в судовому засіданні 09.08.2021 року підтримала вимоги позовної заяви в новій редакції від 05.06.2021, пояснення надала аналогічні викладеним у такій. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що враховуючи укладений трудовий договір між сторонами та збитки, які отримало ТОВ «Профцем» в результаті протиправних дій [PERSON] , є підстави для стягнення шкоди в порядку регресу, в рахунок відшкодування вартості закуплених автозапчастин та вартість ремонтних робіт. В наступне судове засідання, призначене на 16.08.2021 року представник позивача не з`явилася, при цьому, на електронну адресу суду 16.08.2021 від представника позивача - адвоката Молнар І.І. поступила заява, у якій просить розглянути справиу без їх участі та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні 09.08.2021 року заперечили щодо позову. Представник позивача - адвокат Ковач І.В. пояснення надав аналогічні викладеним у поданому відзиві, доповнив, що відповідач займаючи посаду водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. На нього лише може бути покладено відповідальність щодо відшкодування шкоди в розмірі середньомісячної зарплати. Водночас матеріали справи таких даних не містять. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні. В судове засідання призначене на 16.08.2021 року сторона відповідача не з`явилася, при цьому, до суду поступила заява відповідача про проведення розгляду справи 16.08.2021 без участі сторонни відповідача. Враховуючи подані заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що згідно наказу №5-к від 03 липня 2019 р. «Про прийняття на роботу» підписаного директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Профцем», прийнято на роботу [PERSON] на посаду водія вантажного автомобіля з 04 липня 2019 р. (а.с. 74). 04 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Профцем» та [PERSON] укладено трудовий договір №2. Відповідно до п.2.2 вказаного трудового договору працівник зобов`язується точно, своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього трудові обов`язки, сумлінно виконувати всі вказівки і розпорядження адміністрації роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правилвнутрішнього трудового розпорядку. Працівник несе повну матеріальну відповідальність за ввірені йому цінності на час виконання ним обов`язків. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року (справа №308/12121/19), яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.02.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.4 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк п`ять діб. З даної постанови вбачається, що 10 жовтня 2019 року о 06 год. 10 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 685 км+810м, водій [PERSON] , керуючи спеціалізованим вантажним сідловин тягачем MAN TGX 18.400 д.н.з. [NUMBER] з спеціалізованим напівпричепом-цистерною GUVEN SSBST д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з вантажним сідловин тягачем VOLVO FH д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом SCHMITZ SCB-S3T SCS24 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який внаслідок отриманого удару здійснив зіткнення з металевим огородженням вздовж проїзної частини та з`їхав в кювет. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдані матеріальні збитки. Вказаним [PERSON] порушив вимоги 1.5,2.3 г, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 10 жовтня 2019 року о 06 год. 10 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 685 км+810м, водій [PERSON] , керував спеціалізованим напівпричепом-цистерною GUVEN SSBST д.н.з. [NUMBER] , який підлягає обов`язковому технічному контролю та не пройшовши його повторно протягом року, порушив вимоги 31.3б ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 121 КУпАП (а.с. 78, 79-81). Обставин скоєння ДТП, як і вини [PERSON] , сторони не оспорювали. Згідно звіту №643 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «СЗУ Україна Консалтинг» 23.10.2019 на замовлення ТОВ «Авто+» вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу VOLVO FH, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки становить 1 173 790,00 грн. (один мільйон сто сімдесят три тисячі сімсот дев`яносто гривень) (а.с. 16-17). У відповідності до копії договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2019р. такий укладено Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто+» (Постачальник) та ТОВ «ПРОФЦЕМ» (Покупець) та згідно п.1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю в термін та на умовах, зазначених в цьому договорі, а Покупець зобов`язується оплатити і прийняти у власність поставлений Постачальником автомобіль VOLVO (шасі № [NUMBER] ). Відповідно до п. 2.1. договору строк постачання автомобіля: на протязі тридцяти днів з дати підписання цього договору. Згідно п. 3.1 договору ціна/вартість автомобіля на дату укладення цього договору з урахуванням ПДВ складає 894 748,51 грн., в тому числі ПДВ-20% складає 149124,75 грн. (а.с. 83). Згідно наказу №5-к від 30 січня 2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Профцем» звільнено [PERSON] 30 січня 2020 року за згодою сторін згідно ст. 36 КЗпП (а.с. 75). Договором поставки №1-270120 від 27.01.2020 підтверджується, що такий було укладено мідж Фізичною особою підприємцем [PERSON] (Постачальник) та ТОВ «Профцем» (Покупець), за яким Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцю товарно-матеріальні цінності, а саме авто-запчастини, надалі «Товар», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити їх вартість (а.с. 84-85). Знідно копії накладної №2-060220 від 06 лютого 2020р. вбачається, що Постачальником є ФОП [PERSON] , а Одержувачем - ТОВ «Профцем», вартість отриманих ТОВ «Профцем» автозапчастин вказано 446 582,39 грн. (а.с. 86). Копіями платіжних доручень №37, №38 від 05 лютого 2020 підтверджується оплата ТОВ «Профцем» за запчастини згідно рах. №2-050220 від 05.02.2020 в розмірі 300 000,00 грн. та 146 582,34 грн. (а.с. 87). 27 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Профцем» (Замовник) та Фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір №1 про надання послуг з поточного ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів (а.с. 88-89) Згідно акту виконаних робіт 000006283 від 06.02.2020, виконавцем є ФОП [PERSON] , замовник - ТОВ «Профцем», автомобіль VOLVO FH Е6, реєстраційний номер [NUMBER] синій та зазначено перелік послуг на суму 46 592 грн. Копією платіжного доручення №39 від 05 лютого 2020 року підтверджується що ТОВ «Профцем» здійснило оплату ФОП [PERSON] за ремонтні роботи згідно рах. № 14-041219 від 05.02.2020 (а.с.90). Застосоване законодавство, позиція суду та оцінка доводів За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 року у справі №308/12121/19, яка набрала законної сили є обов`язкова для суду, при розгляді даної справи про правові наслідки дій позивача в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку. У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Однак такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей. Враховуючи зазначені норми, [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір. З огляду на викладене, договір про повну матеріальну відповідальність працівника від 04 липня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Профцем» та [PERSON] за вищенаведених обставин не може мати юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності, так як такий можна укладати лише із працівниками визначених категорій та сам факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18). Відтак, [PERSON] не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України. Враховуючи, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, однак матеріали справи не містять даних про його середньомісячний заробіток. Беручи до уваги неведене, суд при ходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі підлягають віднесенню на позивача у відповідності до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed