Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції учасників справи. 22 січня 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) (далі відповідач) з вимогою про скасування арешту з майна. Позов обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, в тому числі і на квартиру розташовану по [ADDRESS] . При оформленні спадщини йому стало відомо про накладення арешт на все майно спадкодавця на підставі постанови державного виконавця [NUMBER] (обтяження реєстраційний номер 3596377 від 14 серпня 2006 року). Відповідач відмовив у вирішення питання щодо зняття арешту з майна у зв`язку зі знищенням матеріалів завершених виконавчих проваджень зі спливом трирічного терміну їх зберігання, що є підставою для зняття арешту в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в самій позовній заяві, при цьому зазначив, що вирішити питання щодо скасування обтяження в позасудовий спосіб не є можливим, оскільки на даний час у відповідача відсутнє виконавче провадження по якому було накладено арешт на майно [PERSON] . Представник відповідача в судове засідання не з`явися, надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Окрім цього в письмових поясненнях (а.с. 30) представник відповідача заначив, що Менський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) не володіє інформацією на підставі якого виконавчого провадження було накладено арешт на майно належне [PERSON] у зв`язку зі спливом строків зберігання виконавчого провадження. Щодо задоволення заявленого позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника Менської районної державної нотаріальної контори. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. За таких обставин судом постановлено провадити розгляд справи за відсутності представників відповідача та третьої особи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. [INFO] в місті Мена Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 04 липня 2019 року (а.с. 8). Листом державного нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори від 20 жовтня 2020 року позивача [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через наявність обтяження на невизначене майно спадкодавця [PERSON] , підстава обтяження постанова АА280160 від 09.03.2004 Державної виконавчої служби (а.с. 9). Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14.08.2006 року о 09:56:10 Менською державною нотаріальною конторою внесено запис № 3596377, про заборону відчуження всього (невизначеного) майна [PERSON] на підставі постанови АА280160 від 09.03.2004 року (а.с. 11). Згідно повідомлення Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) від 20 січня 2021 року відділ не володіє інформацією на підставі якого виконавчого провадження накладено арешт на майно [PERSON] , оскільки у відповідності до Розділу ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки. У зв`язку з викладеним у Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) відсутні підстави для припинення чинності арешту майна належного [PERSON] (а.с. 12). ІV. Оцінка Суду. Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та інших рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (частина перша статті 15 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII). А за змістом частин першої та другої статті 40 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. В свою чергу порядок зняття арешту з майна закріплений статтею 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII. Зокрема, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені в частині четвертій вказаної норми Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII). Важливим в даних правовідносинах є те, що стаття 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. Особливістю ситуації, що розглядається є те, що із скаргою у виконавчому провадженні мають право звернутись сторони виконавчого провадження (стаття 447 ЦПК). Проте згідно із матеріалами справи позивач не є стороною виконавчого провадження, яке взагалі відсутнє на виконанні у відповідача, що є підставою для вирішення спору із застосуванням положень статті 59 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII. Крім того положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 ЦПК кожній особі гарантовано право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На думку Суду іншої ефективної процедури для захисту прав позивача в даних правовідносинах не передбачено, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити. В підтвердження вказаної позиції Суд також звертає увагу на положення Загальної декларації прав людини 1948 року, якою передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). За правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). А тому, з врахуванням принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України, саме дана процедура судового розгляду може бути єдиним ефективним засобом по відновленню порушених прав позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved