Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 28.10.2020 за вх.№ 6501 позивач [PERSON] (далі позивач) звернулася із позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: Баришівська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права на обов`язкову частку у спадщині. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав заповіт відповідно до якого, все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] - відповідачці по справі та яка є рідною сестрою позивачки. Відповідач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, при цьому, в своїй заяві вона не вказала про наявність інших спадкоємців. На підставі поданих відповідачем документів, нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом та все майно померлого батька. Посилаючись на ту обставину, що на момент відкриття спадщини вона була непрацездатною особою із 27.02.2004 і відповідно до Закону має право на обов`язкову частку, просить суд визнати за нею таке право у спадщині після смерті батька. Окрім того, посилаючись на вимоги Закону щодо позовної давності, зокрема вимоги ст.ст. 256-261 ЦК України, вважає, що строк на прийняття спадщини нею не пропущено, оскільки вважала, що може прийняти спадок після померлого в любий час. 31.08.2021 за вх.№ 5171 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ( а.с.35-41). У своєму відзиві відповідач стверджує, що позовні вимоги позивачки є повністю безпідставними та не обгрунтованими. Так, відповідно до норм спадкового права, право на обов`язкову частку у спадщині непрацездатних дітей, прямо встановлено в Законі та відповідно, не потребує додаткового визнання в судовому порядку. Окрім того, звертаючись до суду із відповідною позовною заявою, позивачка не надала доказів її звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину для підтвердження наявності права на пред`явлення позову. Також позивачкою пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька однак із заявою до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вона не зверталася. Щодо посилань позивачки на право їхнього брата, [PERSON] на частку в спадщині, то вони є безпідставними, оскільки останній, спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку не прийняв. Просить суд в позові відмовити в повному обсязі. 09.09.2021 за вх.№ 5381 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.52-53). Так позивачкою зазначається, що у 2018 році її брат, за її проханням звертався до нотаріальних органів з приводу бажання прийняття нею спадщини після смерті батька. Однак, нотаріусом було повідомлено про те, що питання щодо обов`язкової частки наразі уже вирішується в судовому порядку. Вважає, що вказане повідомлення, фактично є відмовою нотаріуса у вчиненні виконавчої дії, а тому, вона має право у відповідності до ст.16 ЦПК на звернення до суду без додаткового звернення до нотаріуса. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи 25.08.2021 за вх.№ 5034 та за вх.№ 5033 від позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] відповідно на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність за наявності тих письмових доказів, які є в матеріалах справи (а.с.31,32). 26.08.2021 за вх.№ 5171 на адресу суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про розгляд справи за її відсутності (а.с.42) та клопотання про витребування доказів (а.с.43). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.10.2020 справу для розгляду визначено судді Коваленку К.В. ( а.с. 20) Ухвалою судді від 12.03.2020 було відкрито провадження по справі та призначено справу у загальному позовному провадженні до підготовчого судового розгляду (а.с.22). Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 08.07.2021 за № 677 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справу до розгляду визначено судді Червонопиському В.С. (а.с. 27,28) Ухвалою від 13 серпня 2021 року справа була прийнята до розгляду ; 21.09.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та задоволено клопотання відповідача про витребування доказів ( а.с.58) На адресу суду 22.09.2021 за вх.№ 5699 надійшли матеріали спадкової справи № 354/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено, що [INFO] у віці 87 років помер [PERSON] , про що 04 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 2018 року виконавчим комітетом Великоновосілківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ( а.с. 9). За нормою ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 354/2016, за життя, а саме 23 жовтня 2009 року, нотаріусом Березанської міської ради Тищенко Н.В. посвідчений заповіт ( зареєстрований в реєстрі за № 1936) відповідно до якого, [PERSON] на випадок своєї смерті, заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.70). Після смерті батька, позивачка в установлений законом строк, а саме 07 вересня 2016 року звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с.63). 28 лютого 2017 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Чеховій Н.П. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] ( а.с.72), земельну ділянку площею 2,4187га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Яблунівської сільської ради, діл.209, кадастровий номер 3220288700:25:099:0209 ( а.с.74), земельну ділянку площею 0,7874га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Яблунівської сільської ради, діл.237, кадастровий номер 3220288700:25:081:0011 (а.с.76) та земельну ділянку площею 0,2012га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3220288703:25:017:0014 (а.с.78). 13.08.2019 за вх.№ 485/01-16 до Баришівської нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття нею спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . За вихідним № 1105/02-14 заявниці було повідомлено про те, що 07.09.2016 до нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її батька [PERSON] . При подачі заяви спадкоємцем було заявлено, що інших спадкоємців не має. Свої спадкові права [PERSON] реалізувала шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріусом було наголошено, що в разі порушення права [PERSON] на отримання спадщини, остання має право звернутися до суду (а.с.13) Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Згідно вимог ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова(вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обов`язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов`язкової. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов`язковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються. Судом встановлено, що після смерті [INFO] батька позивачки [PERSON] , остання звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише 13.08.2019, тобто більше ніж через 3 роки. При цьому, із заявою про визначенням додаткового строку на прийняття спадщини, до суду не зверталася. Окрім того, на думку суду, є неспроможними посилання [PERSON] на положення ст.256 ЦК України, яка встановлює загальну позовну давність, оскільки для даних правовідносин, законом визначена спеціальна позовна давність, яка становить 6 місяців. Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд приходить до переконання про відмову у задоволені позовних вимог.

Outcome: dismissed