Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 30.06.2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.10.2015 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти в розмірі 400 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно до досягнення ним повноліття. На даний час значно зросли витрати на утримання сина, який іде навчатися до школи, просить збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Процесуальні дії у справі. 21.07.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а. с.21). Відповідачу [PERSON] 22.07.2020 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с.23), відзиву на позов ним не подано, поважності причин його не подачі відповідачем суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 17.08.2020 року ухвалою Охтирського міськрайсуду справу призначено до розгляду на 17.08.2020 року без повідомлення сторін. Враховуючи, що клопотань та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст.19, ст.274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачем відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст.277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч.6 ст.279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом . Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 8). На підставі рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.10. 2015 року по справі № 580/1836/15-ц видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до його повноліття, починаючи стягнення з 16.09.2015 року та сплачувати їх на користь [PERSON] . Вказане рішення набрало законної сили 26.10.2015 року (а. с. 9). Відповідно до довідки виданої виконкомом Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області №422 від 22.06.2020 року [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] та дочкою [PERSON] , [INFO] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с . 7). Станом на 01.07.2020 року відповідач [PERSON] має 5337 грн. заборгованості по аліментам, які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №9256 від 10.07.2020 року виданою Краснопільським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 18). Мотиви суду. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст.192 СК України, сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд вважає, що майновий стан позивачки погіршився з огляду на збільшення витрат на утримання дитини, загальний ріст цін, розмір аліментів, який становить 400 грн. на місяць є недостатнім для утримання дитини. Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Оскільки аліментні правовідносини це триваючі правовідносини, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону України про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року (провадження № 61-11279св18). А тому суд вважає, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дитини, так як розмір аліментів, які стягнуті рішенням суду від 15.10.2015 року на утримання неповнолітнього сина, є недостатнім для забезпечення належного розвитку дитини та не відповідає вимогам частини 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище сторін, відповідача [PERSON] , який є працездатним, має можливість заробляти кошти на утримання свого сина, що відповідачем не спростовано. Відповідач не надав суду заперечень проти позову, не надав доказів у спростування викладених позивачкою у позові обставин. Висновок суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальний стан обох сторін. З урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, на думку суду, стягувані аліменти за рішенням суду є недостатніми для належного забезпечення дитини, а також те, що на даний час розмір аліментів в розмірі 400 грн. щомісячно є в порівнянні до мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заниженим, дитина потребує більше коштів у зв`язку з її зростанням для забезпечення щоденних побутових потреб та розвитку, крім того купівельна спроможність стягнутих коштів на утримання дитини значно зменшилася, та те, що дитина повинна бути забезпечена матеріально як за рахунок матері, так і за рахунок батька також, тому суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 жовтня 2015 року по справі № 580/1836/15-ц та стягувати з [PERSON] , аліменти в розмірі 1300 грн., щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повнолітня, починаючи стягувати з дня набрання законної сили даним рішенням суду, та аліменти сплачувати [PERSON] , так як такий розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін. Вимога позивачки в частині стягнення аліментів у розмірі, не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки законом не передбачено застосування вказаної норми при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі ст.141 ЦПК України, так як позивачку було звільнено від сплати судового збору по даній категорії справи, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial