Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року за клопотання старшого слідчого СВ ГУ СБУ в м. Києві та Київській області Смілого І.В . був проведений обшук у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Під час обшуку було вилучено наступне майно: мобільний телефон марки «Sony Ericson» S/N C850148 Q1A; мобільний телефон марки «Nokia» 6280 00/А1635/COF CODE: [NUMBER]; мобільний телефон марки «Vertu» imei / [NUMBER] мобільний телефон марки «iPhone» imei [NUMBER] ; мобільний телефон марки «LG» imei [NUMBER] ; сім карта «Life» № [NUMBER] ; картка на якій закріплювалась сім-карта «Life» щодо номеру телефона [NUMBER] ; картка на якій закріплювалась сім-карта «Beeline» с/н [NUMBER] ; аркуш паперу із записом електронної пошти та паролем до неї; системний блок чорного кольору. Вказаний обшук був проведений у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 21 жовтня 2014 року до ЄРДР за №12014110100002027 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258 КК України. По даній кримінальній справі позивач не був ані підозрюваним, ані обвинуваченим, а слідчий або прокурор з клопотанням про арешт вилученого майна на підставі ст.171 КПК України не звертались, речовими доказами вилучене майно не визнавалось. Тому відсутні будь-які правові підстави утримувати належне позивачу майно в межах вказаного кримінального провадження. Незважаючи на це, на неодноразові звернення позивача до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області отримав відповідь, що вилучені в ході обшуку речі повернути не представляється можливим, оскільки дані речі відсутні в Бориспільському ВП ГУ НП в Київській області. Тому [PERSON] просить визнати бездіяльність Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, яка полягає в не поверненні майна на виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року про повернення вилученого майна; зобов`язати Бориспільський ВП ГУ НП в Київській області відшкодувати вартість втрачених речей, які були вилучені під час обшуку 23 жовтня 2014 року, на загальну суму 201510 гривень; стягнути з Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.67). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019, занесеної до протоколу судового засідання, (а.с.70) до участі в розгляді цивільної справи залучено ГУ ДКСУ в Київській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.78). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року, занесеної до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Позивач направив до суду заяву, якою підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Розгляд цивільної справи просив здійснити за його відсутності. Представник Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлений належним чином. Представник ГУ ДКСУ в Київській області у судове засідання також не з`явився та свої пояснення щодо пред`явленого позову не надав. IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що СВ ГУ СБУ в м. Києві та Київської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 21 жовтня 2014 року до ЄРДР за №12014110100002027, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року був наданий дозвіл на проведення обшуку житла та іншого володіння за місцем проживання [PERSON] , які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). В результаті проведеного обшуку у [PERSON] було виявлено та вилучено наступне майно: мобільний телефон марки «Sony Ericson» S/N C850148 Q1A; мобільний телефон марки «Nokia» 6280 00/F1635/COF CODE: [NUMBER]; мобільний телефон марки «Vertu» imei / [NUMBER] мобільний телефон марки «LG» imei [NUMBER] ; мобільний телефон марки «iPhone» imei [NUMBER] ; сім карта «Life» № [NUMBER] ; картка на якій закріплювалась сім-карта «Life» щодо номеру телефона [NUMBER] ; картка на якій закріплювалась сім-карта «Beeline» с/н [NUMBER] ; аркуш паперу із записом електронної пошти та паролем до неї; системний блок чорного кольору, що підтверджується копією протоколу обшуку від 23 жовтня 2014 року (а.с.8-13). В подальшому арешт на вказані речі в рамках кримінального провадження не накладався. Крім цього, з наявних матеріалів кримінального провадження №12014110100002027, позивач не мав жодного процесуального статусу в даному провадженні. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року частково задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а саме: зобов`язано слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області негайно повернути [PERSON] майно, яке було вилучене 23 жовтня 2014 року в ході обшуку квартири за адресою: [ADDRESS] , передавши на відповідальне зберігання до завершення кримінального провадження (а.с.25). 24 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до начальника Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області з заявою, якою просив на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року повернути вилучене під час обшуку майно (а.с.26). Листом №19947/109/1002/05 від 30 жовтня 2018 року старший слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Хамбір Я. повідомив, що речові докази, які були вилучені в ході обшуку, були тільки оглянуті. В матеріалах кримінального провадженні відсутня постанова про визнання і приєднання речових доказів та будь-які відмітки про передання до кімнати зберігання речових доказів. Тому повернути майно, яке вилучене в ході обшуку, не представляється можливим (а.с.27). V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Отже, таке майно є тимчасово вилученим відповідно до ст.ст.167, 168 КПК України, і воно підлягає поверненню у випадку, якщо на нього не накладено арешт. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Положеннями ч.1, ч.2, а також ч.7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У відповідності до п.1 ч.1 та ч.2 ст.1, а також ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У такому разі завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) акту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом п.2 та п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт, а також моральна шкода. Відповідно до ч.2 ст.4 цього Закону майно, зазначене в п.2 ст.3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Згідно п.14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган». Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди за вилучене під час обшуку майно, оскільки вилучене майно не було йому повернуто та вартість такого майна не відшкодована. З розрахунку, зазначеного в уточненій позовній заяві (а.с.38-42) вбачається, що [PERSON] оцінена вартість вилученого у нього майна, з урахуванням загальнодоступної інформації з мережі Інтернет, а також з урахуванням фізичного зносу даних речей, та становить 201510 гривень. Зокрема, мобільний телефон марки «Sony Ericson» S/N C850148 Q1A - 150 гривень; мобільний телефон марки «Nokia» 6280 00/F1635/COF CODE: [NUMBER] - 250 гривень; мобільний телефон марки «Vertu» imei / [NUMBER] /5 - 5800 євро, в еквіваленті до курсу НБУ 182410 гривень; мобільний телефон марки «LG» imei [NUMBER] - 200 гривень; мобільний телефон марки «iPhone» imei [NUMBER] - 3500 гривень, сім карта «Life» № [NUMBER] - не обраховується в зв`язку з малозначністю; картка на якій закріплювалась сім-карта «Life» щодо номеру телефона [NUMBER] - не обраховується в зв`язку з малозначністю; картка на якій закріплювалась сім-карта «Beeline» с/н [NUMBER] - не обраховується в зв`язку з малозначністю; аркуш паперу із записом електронної пошти та паролем до неї - не обраховується в зв`язку з малозначністю; системний блок чорного кольору - 15000 гривень. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначеної загальної вартості вилученого у [PERSON] майна відповідачем не надано. Як роз`яснив Верховний Суд у справі №521/10640/15-ц від 14 лютого 2018 року, відповідно до вимог статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Відповідно до положення ч.4 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За змістом ч.1, а також п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Встановлено, що втрата майна, вилученого під час обшуку, спричинила дестабілізацію звичного для позивача життя. Оскільки, протягом останніх п`яти років він позбавлений можливості використовувати належне йому майно, докладає додаткових зусиль з метою відшукування вилучених речей. Позивач пережив душевні страждання, пов`язані з втратою майна. Враховуючи вимоги закону щодо принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. VІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] не сплачував судовий збір, оскільки на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати. Разом з цим, пред`явлений ним позов задоволений частково. Тому з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 2091 гривень 94 копійки (2015,10 + (5000 / 50000 ? 100%, 768,40 ? 10%). На підставі викладеного та

Outcome: partial