Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, інших сторін по справі. 1. 10 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради в особі служби у справах дітей) про позбавлення батьківських прав, згідно якого просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2013 р. по 2014 р., відповідач є батьком їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує в позові, що відповідач зловживав спиртними напоями, протягом більшого часу не працював, ухилявся від виховання дитини, ігнорував потреби дитини, тобто не забезпечував та не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, взагали не приймав та не приймає участі у вихованні дитини та його утриманні. Після розірвання фактичних шлюбних відносин відповідач не змінив свого відношення до сина. Дитина і по цей час постійно мешкає з позивачем, та знаходиться повністю на її утриманні та вихованні. У зв`язку із цим позивач звернулася до суду з відповідним позовом та просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . 3. Відповідач відзиву (пояснень) на позов не надав. 4. Представником третьої особи надано висновок, в якому викладено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] при умові надання доказів безпідставного невиконання відповідачем батьківських обов`язків. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5. Позивач та її представник - адвокат Дубінчук Ж.М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові. 6. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнав, пояснив, що він бажає брати участь у вихованні дитини, що колишня дружина створює перешкоди йому в побаченні з дитиною, матеріальну допомогу на утримання дитини надає в добровільному порядку по мірі можливостей. Раніше зловживав спиртними напоями, але закодувався. Наразі, він має роботу, має наміри забезпечувати утримання дитини, бажання спілкуватися з дитиною. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. До Іллічівського міського суду Одеської області 10 червня 2019 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] (третя особа: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради в особі служби у справах дітей) про позбавлення батьківських прав. 8. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2019 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.37-38). 9. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.60). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 10. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2013 р. по 2014 р. 11. Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.7) [PERSON] , [INFO] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] 12. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.69-70), доцільно позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] при умові надання доказів безпідставного невиконання відповідачем батьківських обов`язків. V. Оцінка Суду. 13. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 14. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 15. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 16. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. 17. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. 18. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. 19. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. 20. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. 21. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 22. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. 23. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. 24. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 25. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). 26. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. 27. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів сина шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. 28. Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача) [PERSON] , враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. 29. Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до виховання дитини і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав. 30. Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. 31. Беручи до уваги всі наведені вище обставини, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. З цих підстав,

Outcome: dismissed