Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Кредитна спілка «Львівська» звернулося суду із позовом про стягнення з [PERSON] 37003,89 грн. заборгованості за кредитним договором №2013-0794. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 21.06.2013 року між КС «Львівська» та [PERSON] укладено кредитний договором №2013-0794, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою 60% річних за користування кредитом, терміном до 21.06.2015 року. Однак, відповідач належним чином умов вказаного договору не виконав і станом на 28.05.2015 року в нього утворилась заборгованість перед КС «Львівська» у розмірі 37003,89 грн., з яких 13235,92 грн. - залишок по тілу кредиту, 8560,65 грн. - заборгованість по відсотках, 7439,83 грн. -заборгованість по додаткових відсотках, 369,89 грн. - три відсотки річних та 7397,60 грн. - упущена вигода. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав клопотання, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує /знаходиться в матеріалах справи а.с.43, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, що 21.06.2013 року між Кредитною спілкою «Львівська» та [PERSON] укладено кредитний договір №2013-0794, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в банку кредит у сумі 15000 грн. зі сплатою 60% річних за користування кредитом, терміном до 21.06.2015 року /а.с.6-7/. Згідно п.п.4.1, 4.2 даного договору сума кредиту сплачується рівними частинами щомісячно протягом всього періоду користування кредитом, або погодженим графіком. Обчислення процентів за користування кредитом нараховується у відсотках від суми заборгованості по кредиту з дня нарахування кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно від залишку кредиту поденно. З матеріалів справи, вбачається, що позивач надав відповідачу кошти в зазначеному вище розмірі. Відповідно до п.п.5 п.3.1.1 кредитного договору кредитодавець має право збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та відсотках, що зазначена в п.4.3, більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен протермінований день з розрахунку 0,15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих втрат. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.4/, що [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема, станом на 28.05.2015 року в нього утворилась заборгованість перед КС «Львівська» у розмірі 37003,89 грн., з яких 13235,92 грн. - залишок по тілу кредиту, 8560,65 грн. - заборгованість по відсотках, 369,89 грн. - 3% річних та 7439,83 грн. - заборгованість по додаткових відсотках та 7397,60 грн. - упущена вигода. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позичальнику [PERSON] було направлено вимоги відповідно за вих. №2014-1316 від 20.10.2014 року та за вих. №2014-1384 від 12.11.2014 року, проте такі залишено без реагування /а.с.9, 10/. При цьому, суд приходить до переконання, що за невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, з нього підлягають стягненню 3 % річних за 340 днів прострочення зобов'язання, що складає 369,89 грн. Враховуючи викладене і беручи до уваги, що [PERSON] односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №2013-0794 від 21.06.2013 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Разом з тим, позов в частині стягнення із відповідача упущеної вигоди в розмірі 7397,60 грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено жодних належних доказів на підтвердження понесеної упущеної вигоди. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що [PERSON] в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, суд вважає за необхідне позов в тій частині задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №2013-0794 від 21.06.2013 року.

Outcome: partial