Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останнього три відсотки річних за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договормо №014/0464/82/60876 від 23 березня 2006 року за період з 23 червня 2017 року по 19 червня 2020 року в сумі 806 доларів США 73 центи, а також судові витрати в сумі 2102 гривень. В обгрунтування позовних вимог посилалось на те, що 23 березня 2006 року між сторонами був укладений зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 22000 доларів США 00 центів строком до 23 березня 2006 року від 15% річних, а позивальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитним коштами, комісії згідно умов кредитного договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 6901,74 доларів США. Оскільки з дати ухвалення судового рішення по теперішній час заборгованість за кредитним договором погашено в повному обсязі не було, на адресу позичальника було направлено вимогу про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та надано можливість позичальнику добровільно врегулювати заборгованість. У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості банк, у порядку ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 23 червня 2017 року по 19 червня 2020 року (за останні три роки) в сумі 806,73 доларів США. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача Гапон О.Я., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача\~ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» задоволені; з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/0464/82/60876 від 23.03.2006 року в розмірі 6\~901 доларів США 74 центів та судовий збір в розмірі 2189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) гривень 92 копійки. Рішення набрало законної сили. Як вбачається зі змісту вказаного рішення та наданих в обґрунтування позову документів, 23 березня 2006 року між Акціонерним поштово пенсійним банком «Аваль», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір №014/0464/82/60876, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 22\~000 (двадцять дві тисячі) доларів США строком на 84 місяця по 23 березня 2013 року зі сплатою 15% річних (п.1.1., 1.2, 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № К14/2 від 23.06.2006 року. Кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 23 березня 2013 року, однак позичальник не виконав належним чином зобов`язання за договором, не здійснив погашення кредиту та не сплатив відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. 28 квітня 2020 року за вих.№114/5-184353 на адресу відповідача була направлена вимога про невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується відомостями з поштового відділ №73003 ПАТ «Укрпошта». Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 524,533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже за змістом наведеної норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором №014/0464/82/60876 від 23.03.2006 року та виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року. Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо. Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо сплати відповідачем суми основного боргу та виконання ним рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2016 року та, виходячи з вимог ст. 625 ЦК України, суд вважає, що позивач має право на нарахування трьох процентів річних на суму боргу. 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Саме така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі №464/3790/16-ц. Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних на суму заборгованості, здійсненим позивачем у позові та проведеним за період з 23 червня 2017 року по 19 червня 2020 року, що складає 806 (вісімсот шість) доларів США 73 центів та вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача на користь Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль». Щодо судових витрат Згідно платіжного доручення №10467 від 19 серпня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved