Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №31 від 11.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з неї заборгованості в розмірі 41443,27 грн. на користь ТОВ ««Мікрокредит», а також стягнути з ТОВ «Мікрокредит» на її, користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі: 908 грн. Свої вимоги мотивує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. 19.03.2021 р. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі виконавчого напису №31 виданого 11.01.2021 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., згідно якої з неї постановлено здійснювати відрахування за кредитним договором №53669 від 20.05.2016 р., укладеного між нею та ТОВ «Мікрокредит». Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.01.2017 р. до 11.01.2020 р. на загальну суму 41443,27 грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням діючих норм ЦК України, Закону України «Про нотаріат». На момент видачі нотаріусом виконавчого напису, а саме станом на 11.01.2021 р. закінчився трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено 23.05.2016 р., а у п. 3 договору п.п. 5.1 зазначено, що сума кредиту підлягає поверненню позичальником до 27.01.2017 р., тобто, строк давності по даному кредитному договору, відповідно до ст. 256, ч.ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, закінчився 27.01.2021 р. Крім, цього, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що укладений 23.05.2016 р. кредитний договір №53669, був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку із недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 р. Також, в порушення вимог діючого законодавства, під час видачі виконавчого напису нотаріусом не взято до уваги, що вказана сума, яка підлягає стягненню не є безспірною, так як вона сплачувала кредит, що підтверджуються квитанціями про оплату, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості. Також, згідно Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис нотаріуса вчиняється на оригіналах документів (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлюють заборгованість. Однак, оспорюваний виконавчий напис вчинено на окремому бланку нотаріальних дій. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 23 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 05 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання о 13:00 год 08 вересня 2021 року. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 08 вересня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду о 09:00 год. 04 жовтня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Мікрокредит», будучи повідомленим в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надходило. Треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А. М., будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися. 21 жовтня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 11 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис № 31 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Мікрокредит» заборгованості за період з 28.01.2017 року по 11.01.2020 року у розмірі 40943,27 грн. Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6118,17 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом -34825,10 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату з стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума стягнення становить 41443,27 грн. (а.с. 7). 19 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А. М. винесено постанову ВП № 64647844 згідно якої звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 8-9). 19 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А. М. направлено до Управління освіти Конотопської міської ради направлена постанова від 19.03.2021 р. для виконання (а.с.8). Згідно довідки Управління освіти Конотопської міської ради про здійснення відрахування та виплати з [PERSON] з 01.04.2021 р. по 31.05.2021 р. утримано 95,24 грн. витрат на виконання виконавчого документу №31 виданого 11.01.2021 р. (а.с.15). ІV. Норми права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно із ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами (ч.10 ст. 84 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості наданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). V. Оцінка суду. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог. Ні відповідачем, ні третьою особою - приватним нотаріусом, яким вчинений оскаржуваний виконавчий напис, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час вчинення виконавчого напису нотаріусом перевірялась безспірність заборгованості. Хоча безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Як вбачається з матеріалів справи, згідно оспорюваного виконавчого напису нотаріуса Мазурик С.Г. має заборгованість 40943,27 грн, з яких: 6118,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 34825,10 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; та плата за винесення виконавчого напису, що становить загальну суму 41443,27 грн. У виконавчому написі також вказано, що стягнення проводиться за період з 28.01.2017 року по 11.01.2020 року (а. с. 8-9). Проте, відповідачем не надано суду вказаних доказів на спростування доводів позивача, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки кредитний договір № 53669, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, укладено між [PERSON] та ТОВ «Мікрокредит» 20 травня 2016 року, п.п.5.1 п.3 цього договору передбачено обов`язок повернути кредит до 27.01.2017 року. Суд враховує, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Крім того, у даній справі встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Вказаний пункт 2 Переліку (зі змінами внесеними Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662) передбачав, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року в т.ч. в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 11.01.2021 р., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до зазначеного кредитного договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Мікрокредит» у простій письмовій формі. За встановлених обставин справи та вимог закону, оскаржуваний напис, не відповідає умовам вчинення виконавчих написів, що передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та положенням Порядку вчинення нотаріальних дій. З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). VІ. Судові витрати. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 908,00 грн судового збору. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 908,0 грн. судового збору.

Outcome: approved