Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] 20 вересня 2019 року о 16 годині 30 хвилин у селі Покровське Менського району, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем марки ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч. Вказані обставини та вина відповідача підтверджуються постановою Менського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 1 року позбавлення права керування транспортними засобами. Постанова набрала законної сили 26 листопада 2019 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, вартість спричиненої матеріальної шкоди згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження складає 41767 грн. 33 коп. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, в зв`язку з чим позивач для захисту своїх прав змушений звернутись до суду. Крім шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач просить стягнути з відповідача 840,80 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 2500 грн. судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 лютого 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26 березня 2020 року. Розгляд справи по суті неодноразово відкладався. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Менського районного суду Чернігівської області Стоцької І.Д. №36 від 31 липня 2020 року у зв`язку із звільненням 29 липня 2020 року судді [PERSON] з посади у відставку, вказану цивільну справу розподілено судді Волошиній Н.В. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження судді Волошиної Н.В., розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження на 21 серпня 2020 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області 21 серпня 2020 року за клопотанням представника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] . ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи з його обов`язковою участю або за його відсутності, відзиву на позовну заяву суду не надав. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з постановою Менського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 26 листопада 2019 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, яке полягає в тому, що 20 вересня 2019 року о 16 годині 30 хвилин в селі Покровське Менського району Чернігівської області, керуючи автомобілем марки ВАЗ державний номерний знак [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21043 державний номерний знак [NUMBER] , який рухався назустріч. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.7-9). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки ВАЗ 21043 реєстраційний № [NUMBER] є [PERSON] (а.с.30). Згідно з висновком № 9 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, складеного 18 січня 2020 року експертом-товарознавцем Громовим А.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля легкового «ВАЗ-21043», реєстраційний № [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 20 вересня 2019 року складає 41767,33 грн. (а.с.10-31). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до приписів статті 22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок, зокрема і страховиком. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, потерпілий має право вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Такого ж висновку дійшли судді Верховного Суду у постановах № 760/12308/15-ц від 11.12.2019, № 688/779/17 від 04.12.2019 № 133/1195/16-ц від 11.09.2019, в яких зазначено, що порядок звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування відноситься не до обов`язкового досудового врегулювання спору, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає можливість потерпілого звернутися до суду за захистом своїх прав. Це випливає з того, що відносини між страховиком та потерпілим випливають не з договірних зобов`язань, а з тих, що пов`язані з відшкодуванням шкоди (деліктних). Таким чином Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності…» не містить положень, які б обмежували право потерпілого на захист своїх прав у судовому порядку. В матеріалах справи відсутні відомості про страхування відповідачем своєї цивільно-правової відповідальності на момент вчинення ДТП. Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина при визначенні її цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. (Рішення Європейського суду з прав людини справа «Шмалько проти України» заява № 60750/00 від 20 липня 2004 року, Рішення Європейського суду з прав людини справа «Півень проти України» заява № 56849/00 від 29 червня 2004 року). Встановивши, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, суд дійшов висновку про задоволення позову і відшкодування цієї шкоди за рахунок відповідача. Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема: витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 2500 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (проведення автотоварознавчого дослідження).

Outcome: approved