Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Колективне торгівельне підприємство «Подолянка» (далі КТП) звернулось до суду з позовом в якому з урахуванням змін, просило визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 1874 від 29 жовтня 2008 року в частині оформлення права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану в м. Полонне по вул. Лесі Українки, б/н; свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Полонською міською радою 21 листопада 2008 року для [PERSON] на нежиле приміщення площею 5,3 кв. м, розташоване в м. Полонне по вул. Лесі Українки № 117А. В обґрунтування позову позивач зазначав, що КТП являється власником нежитлового приміщення, розташованого в м. Полонне, по вул. Петровського, 2. Для обслуговування цієї будівлі для нього також належить земельна ділянка площею 0,0192 га на підставі державного акту від 14 серпня 2006 року. У вересні 2014 року для КТП стало відомо, що [PERSON] на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Полонської міської ради, та свідоцтва оформила своє право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться в м. Полонне по вул. Л.Українки, 117А, частина якого розміщується на належній для КТП земельній ділянці, а тому зазначені рішення та свідоцтво є незаконними і підлягають скасуванню. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просили такий задовольнити. Представник Полонської міської Ради позов визнав, пояснив, що дійсно за [PERSON] оформлено на підставі згаданих рішення та свідоцтва право власності на нежитлове приміщення, частина якого знаходиться на земельній ділянці, яка є власністю КТП. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав, пояснив, що позивачем пропущено строк позовної давності для предявлення позову, а також зазначив про те, що прийняття спірного рішення та видача для його довірительки свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення не порушує права і інтереси КТП, а відтак із зазначених підстав просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд вказує на таке. Встановлено, що КТП є власником нежитлового приміщення, розташованого в м. Полонне, по вул. Петровського, 2, та земельної ділянки для його обслуговування площею 0,0192 га, про що свідчать дані свідоцтва про власність, виданого виконавчим комітетом Полонської міської ради 23.09.1996 року, та дані державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 581399 виданого Полонською міською радою 14.08.2006 року. 29 жовтня 2008 року виконавчий комітет Полонської міської ради прийняв рішення № 1874 яким вирішив оформити право власності за [PERSON] на нежитлову будівлю, розташовану в м. Полонне по вул. Лесі Українки, б/н, а 21 листопада 2008 року Полонська міська рада видала для [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно на нежиле приміщення площею 5,3 кв. м, розташоване в м. Полонне по вул. Лесі Українки № 117А. Як вбачається із пояснень представників сторін, а також із даних план-схеми земельної ділянки КТП «Подолянка», на земельній ділянці позивача знаходиться частина спірної будівлі розміром 1м х 1,8м, яка прилягає до стіни приміщення, яке є власністю КТП. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема самостійно господарювати на землі, а їх порушені права підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За положеннями ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року № 7/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445, який діяв на час прийняття спірних рішень, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування, зокрема фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Як свідчать наведені вище докази, частина нежилого приміщення площею 1,8 кв. м на яке Полонська міська рада видала для [PERSON] свідоцтво про право власності, знаходиться на належній позивачу земельній ділянці. Отже, прийняте виконавчим комітетом вказаної ради рішення щодо оформлення права власності за [PERSON] на спірне нежитлове приміщення, та видача на нього міською радою названій особі свідоцтва про право власності, не відповідає наведеним вимогам Земельного Кодексу і Тимчасового положення, та призвело до порушення прав КТП як власника земельної ділянки. Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місце самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Суд не погоджується із доводами адвоката [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи із такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За позицією позивача, він дізнався про наявність оскаржуваних документів у вересні 2014 року. Приймаючи до уваги, що відповідачі не надали докази про те, що вони повідомляли КТП у будь-який спосіб про прийняття спірних актів, а відтак у справі не спростована версія позивача про його обізнаність із оскаржуваними рішеннями саме у вересні 2014 року.

Outcome: approved