Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Консультант Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності № 8501-К-Н-О від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19111,81 грн. за кредитним договором № б/н від 05.07.2014 року, яка складається з наступного : 480,00 грн. - заборгованості за кредитом, 13845,53 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи : 500,00 грн. - фіксована частина та 886,28 грн. - процентна складова. Також представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600,00 грн.. З позовної заяви виходить, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2014 року [PERSON] 05.07.2014 року отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських правил. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надала відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.08.2017 року має заборгованість 19111 грн. 81 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 480 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13845 грн. 53 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 886 грн. 28 коп. штраф ( процентна складова ). На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору № б/н від 05.07.2014 року в розмірі 19111,81 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. У долученому до позовної заяви письмовому клопотанні від 22.12.2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні ( а.с. 38 ). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду справи двічі повідомлялась належним чином та останній два рази направлялись рекомендованим листом судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даними Городнянської міської ради Чернігівської області відповідач зареєстрована проживаючою в [INFO] по 1 [ADDRESS]. Згідно відмітки поштового відділення судові повістки про виклик до суду повернуті без вручення відповідачу, у звязку з закінченням терміну зберігання через відсутність останньої за вказаною адресою ( а.с. 51, 57 ). Відповідно до ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно приписів ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідач [PERSON] не повідомляла суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, а тому судові повістки направлялись відповідачу за адресою її місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи положення ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, відповідачу [PERSON] належним чином вручено судові повістки і вона вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] належним чином двічі повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилась, не подала відзив на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд, виходячи з приписів ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо можливості провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що винесено відповідну ухвалу від 28.02.2018 року. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 05.07.2014 року встановлено, що він складається з анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладений між останньою ( позичальник ) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( кредитор ). За умовами договору кредитор 05.07.2014 року надав [PERSON] кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заява на отримання кредиту підписана [PERSON] 05.07.2014 року ( а.с. 5). У витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» ( а.с. 6 ). В Умовах та правилах надання банківських послуг детально визначено права та обовязки банку, права та обовязки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін ( а.с. 7-30 ). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 05.07.2014 року встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2017 року становить 19111,81 грн. ( а.с. 3-4 ). Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладеному договорі. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. штраф ( фіксована частина ) та 886,28 грн. штраф ( процентна складова ), суд вважає за необхідне у стягненні штрафів відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс15, в якій розяснено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( частина 2 статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у звязку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягають заборгованість за тілом кредиту, процентами за кредитом, комісія та пеня. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1472,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial