Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Заявник [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця селища Ягідне Ягодинського району Магаданської області, Російська Федерація, громадянина України, який помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області, України, який на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер чоловік заявника [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних зв`язків із [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Ленінським відділом РАГСу м. Донецька 23.07.1979 року народження, копією паспорта померлого [PERSON] . Заявник звернулась з метою отримання свідоцтва про смерть заявник звернулась з заявою про реєстрацію факту смерті до Мелітопольського міськрайонного відділу реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), однак в проведенні реєстрації було відмовлено через відсутність необхідних документів. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. Від заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить задовольнити заяву. Від представника заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечень по справі немає. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Заявник [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 16 січня 1997 року /а.с.4-6/. Померлий [PERSON] є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 16 січня 1997 року /а.с.8-10/. Померлий [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджується копією про одруження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом РАГСу м. Донецьк /а.с.7/. Померлий [PERSON] згідно довідки від 15.12.2014 року № 2315000489 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції /а.с.11/. [INFO] помер [PERSON] в м. Горлівка Донецької області, Україна, що підтверджується довідкою про причину смерті /а.с.13/, медичним свідоцтвом про народження /а.с.14/, свідоцтвом про смерть виданого 04.06.2021 року Будьонівським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР серії [NUMBER] , актовий запис /а.с.16/, свідоцтвом про заховання виданого ДНР серії [NUMBER] /а.с.17/. Згідно відмови Мелітопольський міськрайонний відділ реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 23.06.2021 року в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Горлівка, Донецька область, Україна, було відмовлено, оскільки не було надано документів, що підтверджують факт смерті /а.с.12/. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ч.2ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року тимчасово окупована територія є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частино 4 даної статті Закону передбачено, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. З аналізу вищенаведеного законодавства, суд приходить до висновку, що свідоцтво про причину смерті, медичне свідоцтво про смерть, свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання, які містяться в матеріалах справи, є недійсними на території України та не створюють правових наслідків, але містять відомості про смерть особи. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовляє у реєстрації факту смерті у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, оскільки заявник позбавлена можливості надати для цього документ про факт смерті відповідного зразка, передбаченого чинним законодавством України. Так п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом(у редакції наказу) встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а)лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б)фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в)лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати для реєстрації смерті [PERSON] документи, передбачені законодавством України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника, щодо встановлення факту смерті [PERSON] , громадянина України, який помер [INFO] в м. Горлівка, Донецька область, Україна. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved