Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просив ухвалити рішення, яким Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] 01 жовтня 2004 року; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ІІ. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Спадщина після померлого [PERSON] була прийнята його сестрами - [PERSON] та [PERSON]. 01.10.2004 останні отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, повідомивши нотаріусу неправдиву інформацію про відсутність спадкоємців першої черги. Про існування спадкового майна - житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] він дізнався лише в червні 2017 року. В жовтні 2017 року він звернувся до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник позивача зазначив, що на момент смерті [PERSON] позивач був малолітнім, тому він не мав можливості самостійно реалізувати свої спадкові права. Його мати була в щоці після загибелі чоловіка і їй було не відомо про те, що він був співвласником [ADDRESS], оскільки це будинок у якому проживали його батьки і вона вважала, що він належить їм. ІІІ. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли до суду пояснення на позов. В своїх поясненнях представник відповідача зазначив, що позивачем не було наведено обставин, з якими закон пов'язує недійсність оспорюваних свідоцтв про право на спадщину. Вважає, що необізнаність позивача та його матері про наявність спадкового майна не є безумовними підставами для визнання недійсними оспорюваних свідоцтв. На думку представника відповідача, за відсутності позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та відсутності доведеності необхідності поновлення прав позивача, відсутні підстави вважати, що внаслідок задоволення позову позивач набуде права на спадщину і його права будуть захищені. Також, представником відповідача надіслано суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Третя особа, Третя кременчуцька державна нотаріальна контора, надіслала суду пояснення, у яких зазначила, що [PERSON] і [PERSON] не прийняли спадщину, тому не має підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину та їх державної реєстрації. На думку третьої особи, позовні вимоги є не доведеними, не обґрунтованими, тому не підлягають задоволенню. Представник третьої особи Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори - [PERSON] пояснила, що 03.11.2017 до нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у зв'язку із пропуском 6 місячного строку для прийняття спадщини, а також у зв'язку із тим, що свдоцтва про право на спадщину були видані сестрам померлого. Зазначила, що оскільки спадщина відкрилась до 2004 року, позивач не вважається таким, що прийняв спадщину. ІV. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ 13 квітня 2018 року було постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження в частині вимог до [PERSON] у зв'язку із тим, що на час відкриття провадження по справі остання померла. 10 травня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було постановлено ухвалу про витребування від Полтавського обласного державного нотаріального архіву. належним чином завіреної копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON]. V. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]./дошлюбне прізвище - [PERSON]/, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 04.08.1993 та копією свідоцтва про укладення шлюбу, [NUMBER], виданого 31.01.1992. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції(а.с.7) та копією запису акта про смерть №1551(а.с.66). Із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори звернулись сестри померлого - [PERSON] та [PERSON]. 01 жовтня 2004 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ? спадкового майна померлого - 1/3 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Також 01 жовтня 2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? спадкового майна померлого - 1/3 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. 03 листопада 2017 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову [PERSON] у вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало те, що останній пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки мати [PERSON] - [PERSON], як законний представник своєчасно не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. VІ. НОРМИ ПРАВА Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В ст.524, ч.1 ст.527, ст.529, 530 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтями 1296, 1297, 1301 Цивільного кодексу України(далі ЦК України)(в редакції на час видачі спірного свідоцтва) визначено, Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що відповідно до статті 1301 ЦК (435-15) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. VІІ.ОЦІНКА СУДУ Вирішуючи спір суд приймає до уваги те, що на час відкриття спадщини, після померлого [PERSON], цивільне законодавство не передбачало, що малолітні діти спадкодавця вважаються такими, що прийняли спадщину у випадку неподання заяви їх законними представниками про відмову від спадщини. Тобто, виникнення у малолітніх або неповнолітніх дітей спадкодавця права на спадщину до набрання законної сили Цивільним кодексом України залежало від вчинення законним представником дитини певних дій - фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. З огляду на те, що на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], позивачу було 9 років, в силу свого віку він не міг самостійно реалізувати своє право на спадщину. Суд враховує те, що положення ст.1301 ЦК України не містять вичерпного переліку обставин, за якими свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду. На переконання суду, повідомлення спадкоємця нотаріусу недостовірної інформації, що мало наслідком усунення від спадкування інших спадкоємців, також може бути підставою для визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину. Допитана, як свідок, мати позивача [PERSON] повідомила суду про те, що після смерті її чоловіка - [PERSON], його сестри повідомили, що майна, яке належало померлому немає, а тому вона не подавала заяви до нотаріуса про прийняття спадщини ні від власного імені, ні від імені [PERSON]. Також зазначила, що про існування нерухомого майна, яке було успадкована відповідачем після смерті [PERSON], її син дізнався в 2017 року, коли довідався, що батько був зареєстрований за іншою адресою. Крім того, із заяв [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину вбачається, що останні повідомили нотаріусу про відсутність у спадкодавця дружини, яка його пережила. Тобто, не зазначили про існування спадкоємців першої черги. Також, суд враховує, що державним нотаріусом не було з'ясовано та не надано оцінку тому, що актовий запис про смерть [PERSON] був заведений на підставі заяви [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і що саме цій особі було видано свідоцтво про смерть [PERSON]. На думку суду, вказані обставини, відповідно до ст.1301 ЦК України є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує, що строки, в межах яких особа може звернутись до суду за захистом своїх прав, обчислюються від дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про таке порушення. В судовому засіданні позивач вказав, що тільки в 2017 році він дізнався про те, що він мав право на спадщину, яка складалась з 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини також були підтверджені свідком в судовому засіданні. Отже, суд вважає, що позивачем було своєчасно подано до суду позов. Відповідачем не було надано суду доказів, які б спростовували показання свідка та пояснення позивача. Отже, заява [PERSON] про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що задоволення позову не призведе до поновлення прав [PERSON], оскільки на думку суду після визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації, позивач зможе в позасудовому порядку поновити свої права. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та вважає за можливе задовольнити позов [PERSON]. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved