Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство» 23.03.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-97-08 від 27.11.2008 року в розмірі 180263,44 грн., з яких: 25707,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 150746,06 грн. - заборгованість за відсотками; 3809,99 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у розмірі 2402,63 грн. У зв'язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не виконав свого зобов'язання по поверненню грошових коштів, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції за період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року у розмірі 189497,78 грн. та 3 % річних від простроченої суми за той же період у розмірі 16439,94 грн., а всього - 205937,72 грн., які відповідач має відшкодувати. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки за прострочку грошового зобов'язання у розмірі 205937,72 грн., судовий збір у розмірі 3089,06 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. У заяві від 23.11.2017 року представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Друзд К.А. у заяві від 23.11.2017 року просив розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» заборгованість за кредитним договором № 056-97-08 від 27.11.2008 року в розмірі 180263,44 грн., з яких: 25707,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 150746,06 грн. - заборгованість за відсотками; 3809,99 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» судовий збір у розмірі 2402,63 грн. (а.с. 10). [PERSON] сплатив 2402,63 грн. за платіжним дорученням № 3477 від 02.12.2014 року та 180263,44 грн. за платіжним дорученням № 760 від 24.03.2017 року (а.с. 48). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. При розрахунку індексу інфляції та 3 % річних суд виходить з того, що [PERSON] було сплачено 2402,63 грн. 02.12.2014 року та 180263,44 грн. 24.03.2017 року. Тобто, індекс інфляції за період з 01.03.2014 року по 31.12.2014 року нараховується на суму заборгованості в розмірі 182666,07 грн. та становить 43620,66 грн. (182666,07 грн. х 123,88 % - 182666,07 грн. = 43620,66 грн.). Індекс інфляції за період з 01.01.2015 року по 01.03.2017 року нараховується на суму заборгованості в розмірі 180263,44 грн. та становить 104210,29 грн.: 2015 рік: 180263,44 грн. х 143,3 % - 180263,44 грн. = 78054,07 грн.; 2016 рік: 180263,44 грн. х 112,4 % - 180263,44 грн. = 22352,67 грн.; 2017 рік: 180263,44 грн. х 102,11 % - 180263,44 грн. = 3803,55 грн. Загальний розмір індексу інфляції за період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року становить 145830,95 грн. 3 % річних за період з 01.03.2014 року по 02.12.2014 року становить 4143,77 грн.: 182666,07 х 3 % х 276 днів = 4143,77 грн. 3 % річних за період з 03.12.2014 року по 01.03.2017 року становить 12134,45 грн.: 180263,44 х 3 % х 819 днів = 12134,45 грн. Загальний розмір 3 % річних за період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року становить 16278,22 грн. (4143,77 грн. + 12134,45 грн. = 16278,22 грн.). З урахуванням того, що відповідачем заборгованість за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2014 року своєчасно погашена не була, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» інфляцію за період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року в розмірі 145830,95 грн. та 3 % річних від простроченої суми за той же період у розмірі 16278,22 грн., а всього - 162109,17 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України суд виходить з того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір у розмірі 2431,64 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved