Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Коротний зміст позовних вимог Адвокат Науменко Микола Петрович (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення оплати по договору надання правової допомоги та гонорару. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27 січня 2020 року між ним, як адвокатом, та відповідачем [PERSON] , як клієнтом, було укладено договір про надання правової допомоги (далі Договір). Згідно з п.п. 1.1 Договору, позивач взяв на себе зобов`язання надавати відповідачу правову допомогу, а саме представляти інтереси відповідача на досудовому слідстві, в суді першої інстанції, апеляційних та касаційних судах, та інших недержавних та державних установах стосовно, ведення кримінальних справ відносно відповідача [PERSON] , а згідно п.п.1.3 Договору Клієнт зобов`язався прийняти і оплачувати виконану роботу відповідно до умов даного договору. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата по договору складає 13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень). Згідно п.4.2 Договору, гонорар визначається за домовленість сторін і погоджується окремим додатком до даного договору, а тому відповідно п.4.2 Договору, таким документом є розписка від 09.04.2020 року, згідно якої [PERSON] зобов`язався до 09 квітня 2021 року сплатити гонорар позивачу в розмірі 94500,00 грн. (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот гривень). Так, постановою Верховного Суду у складі суддів Другої палати Касаційного кримінального суду від 17.03.2020 року у справі № 363/4792/16-к - касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01.06.2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07.08.2018 року щодо [PERSON] було змінено та застосовоно до [PERSON] положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним та іспитовим строком тривалість 3 роки. А отже, позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу, не сплатив адвокату кошти за надані послуги, в результаті чого позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання правової допомоги в сумі 13000,00 грн., та гонорару в сумі 94500,00 грн, що разом становить 107500,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позиції сторін: Позивач [PERSON] повідомлявся належним чином про час та дату судового розгляду, однак у судове засіданя не з`яився. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи однак, в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суду не повідомив, будь-яких клопотань, пояснень або відзиву стосовно заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходило. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, однак не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до свідоцтва № 1350 від 22.06.1999 року, виданого Київською міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокарути (а.с.8) [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю. 27 січня 2020 року між адвокатом Науменком Миколою Петровичем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (а. с. 3-5). Згідно з п.п. 1.1 Договору, позивач взяв на себе зобов`язання надавати відповідачу правову допомогу, а саме представляти інтереси відповідача на досудовому слідстві, в суді першої інстанції, апеляційних та касаційних судах, та інших недержавних та державних установах стосовно, ведення кримінальних справ відносно відповідача [PERSON] , а згідно п.п.1.3 Договору Клієнт зобов`язався прийняти і оплачувати виконану роботу відповідно до умов даного договору. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата по договору складає 13000,00 грн. (тринадцять тисяч гривень). Згідно п.4.2 Договору, гонорар визначається за домовленість сторін і погоджується окремим додатком до даного договору, а тому відповідно п.4.2 Договору, таким документом є розписка від 09.04.2020 року, згідно якої [PERSON] зобов`язався до 09 квітня 2021 року сплатити гонорар позивачу в розмірі 94500,00 грн. (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот гривень). Згідно постанови Верховного Суду у складі суддів Другої палати Касаційного кримінального суду від 17.03.2020 року у справі № 363/4792/16-к - касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01.06.2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 07.08.2018 року щодо [PERSON] було змінено та застосовоно до [PERSON] положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним та іспитовим строком тривалість 3 роки. Позивачем виконувались дії щодо надання правової допомоги відповідачу, та своєчасно виконувалися обов`язки протягом дії договору. На теперішній час відповідач не виконав своїх зобов`язаннь за договором про надання правової допомоги від 27.01.2020 року та згідно розписки від 09.04.2020 року, не сплатив позивачу вартість наданих послуг в сумі 107500,00 грн., передбачених п. 4.1 та п 4.2 Договору та додатком до договору (розпискою) в якій зазначений термін оплати грошових коштів за надання правової допомоги. З огляду на вказані вище фактичні обставини у справі, суд зазначає, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно з положеннями ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Суд також приймає до уваги при вирішенні по суті позовних вимог, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими главою 52 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Таким чином, суд вказує, що договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відповідно до ст. 14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір. Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією з умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, та, в свою чергу, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір від 27.01.2020 року та додатком до договору згідно п.4.2, а саме розпискою від 09.04.2020 року в якій зазначено розмір адвокатського гонорару та строки виплати, що береться судом до уваги при вирішенні даного спору та оцінюється як факт безумовного досягнення сторонами договору всіх умов, пов`язаних з виплатою адвокатської винагороди. Визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який поширюється на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам закону та правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги. Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 229 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду Договір про надання правової допомоги від 27.01.2020 року, який підписаний сторонами, додотком до договору а саме розпискою від 09.04.2020 року, постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17.03.2020 року щодо [PERSON] . Отже, судом встановлено, що відповідач не дотримався умов договору та відповідно до розписки не оплатив до вказаної дати суму гонорову позивачу, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серія [NUMBER] від 13 жовтня 2009 року (а. с. 8), а отже, в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, та приймаючи до уваги, що за приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, враховуючи норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved