Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Луцький міський центр зайнятості звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з [PERSON] коштів отриманих обманним шляхом. На обґрунтування позову вказав, що у відповідь на звернення відповідача до центру зайнятості, останньому з 01.09.2017 року було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. 01.06.2018 року фахівцями Луцького міського центру зайнятості встановлено, що [PERSON], перебуваючи на обліку по безробіттю, приховав факт реєстрації себе як фізичної особи-підприємця з 20.02.2018 року, а тому неправомірно отримав 9823 грн. 31 коп. допомоги. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в сумі 9823 грн. 31 коп., які були отримані незаконним шляхом та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що судовий збір в розмірі 1841 грн. був сплачений помилково. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він дійсно з 20.02.2018 року зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, однак він не отримував будь-якого доходу. Про вказаний вище факт він сам повідомив позивача у квітні 2018 року. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 01.09.2017 року подав до Луцького міського центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) статусу безробітного. У вищевказаній заяві відповідач, зокрема, зазначив, що він не є зареєстрованим як субєкт підприємницькою діяльності, та як наслідок, підписався про ознайомленням з правами та обовязками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 13). Відповідно до положення ст. 1 ЗУ «Про зайнятість населення» безробіттям є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Частиною 3 ст. 3 цього Закону передбачено, що, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Нормами ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Як вбачається з акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» № 122 від 01.06.2018 року, перевіркою інформації про фізичну особу від Єдиного державного реєстру було встановлено, що [PERSON] під час перебування на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості одночасно зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.02.2018 року (а.с. 11-12), у звязку з чим наказом № НТ 180601 від 01.06.2018 року було прийнято рішення відносно відповідача про припинення йому виплати допомоги по безробіттю, припинення реєстрації безробітного та зобовязано повернути виплати (а.с. 10). З розрахунку № 1353/07-35 від 06.06.2018 року допомоги по безробіттю згідно акту розслідування страхових випадків № 122 вбачається, що за період з 20.02.2018 року по 23.04.2018 року [PERSON] були отримані виплати по безробіттю на загальну суму 9823 грн. 31 коп. (а.с. 9). Відповідно до вимог п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У звязку з викладеним вище, позивач звернувся до відповідача з повідомленням № 1366/01-19 від 07.06.2018 року про повернення безпідставно (незаконно) отриманих коштів (а.с. 6-8), однак кошти [PERSON] повернуто не було. Абзацом 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право фонду стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Як слідує з вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з вимогами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] під час перебування на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості, одночасно був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.02.2018 року не повідомивши про це позивача, у звязку з чим безпідставно продовжував отримувати виплати по безробіттю на загальну суму 9823 грн. 31 коп. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 34, 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобовязаний повернути незаконно отримані кошти за період 20.02.2018 року по 23.04.2018 року в сумі 9823 грн. 31 коп., які були виплачені йому як безробітному, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття, в користь Луцького міського центру зайнятості. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Луцького міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 грн. На підставі ЗУ «Про зайнятість населення», ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття»,

Outcome: approved