Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач) 11 лютого 2016 року, в особі свого представника, звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Позивач вимоги обґрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «KIA», державний номер [NUMBER], яким керував Відповідач, та автомобіля марки «SUZUKI», державний номер [NUMBER], котра сталася 12 грудня 2013 року в місті Києві по вулиці Артема, автомобілю марки «SUZUKI», державний номер [NUMBER] заподіяно шкоду на суму 16 676 грн. 44 коп., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля від 19 грудня 2012 року. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зауважує, що на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Відповідача, як власника наземного транспортного засобу, застрахована не була. Тому, на підставі положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивач 13 червня 2013 року здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 13 897 грн. 03 коп. До того ж, Позивач зазначив, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування поніс додаткові витрати на суму 374 грн. 00 коп. Отже, загальна сума заборгованості Відповідача перед ним становить 14 271 грн. 03 коп. Просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути на його користь вказану суму із Відповідача в порядку регресу, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Представник Позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони Позивача. Позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримав повністю. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про місце, день та час судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов, до суду не подавав. Суд вбачає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши у справі заочне рішення. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 12 грудня 2012 року, керуючи автомобілем марки «KIA», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Артема в м. Києві, залежно від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем марки «SUZUKI», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 7). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належному [PERSON] автомобілю марки «SUZUKI», державний номер [NUMBER], завдані механічні пошкодження. Відповідно до Звіту № 2186/4 про оцінку автомобіля Suzuki Grand Vitara, державний номер [NUMBER], складеного 19 грудня 2012 року, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, складає 16 676 грн. 44 коп. (а.с.12-27). За змістом частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року, щодо даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 6). Вказане судове рішення є чинним. Суд встановив, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована не була. За змістом частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Виходячи зі змісту частини 2 статті 4 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. За змістом підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у тому числі, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. За умовами пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що відповідно до Платіжного доручення № 1/20184 від 13 червня 2013 року, Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] у розмірі 13 897 грн. 03 коп. (а.с. 7). Вказана сума, 13 897 грн. 03 коп., підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача в порядку регресу. Крім того, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь 374 грн. 00 коп., сплачених Позивачем за послуги аварійних комісарів, що підтверджується Платіжним дорученням № 2622 від 05 липня 2013 року (а.с.9). Суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. За змістом пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. За змістом статті 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Суд критично оцінює позицію Позивача в частині позовних вимог щодо стягнення з Відповідача вартості послуг аварійних комісарів в розмірі 374 грн. 00 коп., оскільки вказана сума не є реальними збитками, завданими Відповідачем унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача підлягає присудження судовий збір розмірі 1 378 грн. 00 коп. При цьому додатково Позивач просив присудити із Відповідача на його користь 2 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Відповідно до частини 1 та пункту 2) частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на правову допомогу. Згідно з частинами 1 та 2 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 56 Цивільного процесуального кодексу України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Оскільки Позивач не звертався до суду із заявою про допуск його представника до участі в розгляді справи в порядку статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, вказана вимога щодо присудження на його корить витрат на надання правової допомоги задоволенню не підлягає. А всього із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 15 275 грн. 03 коп. З урахування викладеного, на підставі статей 988, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року, статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, статей 10, 11, 13, 56, 57, 60, 61, 79, 82, 209, 212- 215, 226-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved