Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 08.02.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг у сумі 5375,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 29.01.2020 року позивач на прохання [PERSON] здійснив перерахунок коштів на банківську карту відповідача у сумі 5375,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк». Вказані кошти були необхідні відповідачу для купівлі автомобіля, які він обіцяв повернути до 01.03.2020 року. Оскільки позивач та відповідач перебували у дружніх відносинах, договір позики у письмовому вигляді вони не підписували. Після спливу встановленого терміну відповідач кошти не повернув, на прохання про повернення боргу не реагує. Позивач вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які виникають з договору позики, а тому просить стягнути заборгованість за договором позики. ІІ. Процедура та позиції сторін 19.03.2021 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 15.04.2021 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що позивач безпідставно посилається на ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки переказ грошових коштів на банківську картку зобов`язальних правовідносин не породжує, вимоги у порядку ст. 1049 ЦК України відповідач не отримував. Відповідач вказує, що зобов`язальних правовідносин між сторонами не існує, доказів на обґрунтування своїх вимог позивачем не надано, у матеріалах справи відсутній договір позики або розписка, з яких було б можливо встановити факт укладення між сторонами договору позики та умови такого договору. Надана позивачем квитанція АТ КБ «ПриватБанк» не є доказом укладення між сторонами договору позики, оскільки є доказом лише перерахування позивачем коштів на банківську картку, та не може свідчити про виникнення між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики. На підставі викладеного, оскільки позивачем не підтверджено жодними доказами факт укладання між сторонами договору позики на суму 5375,00 грн, у задоволенні позову відповідач просить відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Позивач не скористався своїм процесуальним правом та не подав до суду відповідь на відзив. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~на\~\~підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує\~передання\~йому\~позикодавцем визначеної\~грошової\~суми або визначеної кількості грошей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду копію квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №HT1V-D5LN-QE3Y-EA1L-VB7Y-Q від 29.01.2020 року, зі змісту якої вбачається, що 29.01.2020 року [PERSON] перерахував [PERSON] на його банківську картку № [NUMBER] грошові кошти у сумі 5375,00 грн (а.с. 6). Будь-яких інших письмових доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, та на спростувань заперечень відповідача проти позову матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. Згідно зі ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. Дослідивши зміст копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №HT1V-D5LN-QE3Y-EA1L-VB7Y-Q від 29.01.2020 року, наданої позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, судом встановлено, що даною квитанцією фіксується лише факт переказу коштів у сумі 5375,00 грн на банківську картку відповідача. Однак, даною квитанцією не підтверджується обов`язок [PERSON] повернути [PERSON] зазначену суму коштів. Судом встановлено, що зміст даного документа не містить відомостей про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики. На переконання суду, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідач у відзиві заперечував факт укладення між сторонами договору позики. Позивач не надав доказів на спростування заперечень відповідача, що є його обов`язком. Факт переказу позивачем коштів на рахунок відповідача не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти в борг, оскільки такий переказ коштів міг бути здійснений на підставі будь-яких інших правовідносин. Надавши оцінку поданому позивачем доказу на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed