Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 10 червня 2021 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. 2. Позов обгрунтований тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Померлій належало майно, що складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КГ «Міжгір`я» Шумського району Тернопільської області в розмірі 1,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0247741 виданого 26 березня 1997 року на ім`я [PERSON] , житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] . Дане домоволодіння відноситься до соціальної групи колгоспний двір, померла була головою колгоспного двору. Позивач у позові зазначає, що довідкою Шумської міської ради Тернопільської області № 152 від 08.06.2021 року підтверджено факт того, що [PERSON] була останнім членом колгоспного двору. Крім того, на дату відкриття спадщини після смерті баби [PERSON] він постійно без реєстрації, вів спільне господарство, здійснював догляд за нею в [ADDRESS] . Однак, коли позивач звернувся до приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з рекомендацією звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити та визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті баби по родинній лінії батька [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на спадкове майно. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 29 червня 2021 року. 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області суду від 29 червня 2021 року призначено справу до судового розгляду на 14 липня 2021 року. 5. В судове засідання сторони не з`явилися, однак представили письмові заяви про слухання справи у їх відсутність, із повним підтриманням та визнанням позовних вимог. 6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 7. [INFO] померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 29 квітня 1998 року зроблено відповідний актовий запис № 3, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 29 квітня 1998 року Стіжоцькою сільською радою Шумського району Тернопільської області. 8. Померлій належало майно, що складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КГ «Міжгір`я» Шумського району Тернопільської області в розмірі 1,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0247741 виданого 26 березня 1997 року на ім`я [PERSON] , житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] . 9. Як вбачається із свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24 березня 1989 р., жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності виданого на підставі рішення виконкому Шумської районної Ради народних депутатів № 77 від 21.03.1989 р., зареєстровано в Кременецькому БТІ за реєстровим номером 68. 10. Із довідки №152 від 08.06.2021 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області вбачається, що станом на 01.07.1990 року, в колгоспному дворі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , яка була останнім членом колгоспного двору. 11. Із повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна №53/21 від 15.05.2021 року ФОП [PERSON] вбачається, що станом на 15.05.2021 року змін в плануванні та складі житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не виявлено. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями становить 30600 грн. 12. Згідно довідки № 343 від 07.06.2021 року, виданою Відділом у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вбачається, що померла [PERSON] була включена в списки на паювання землі по КСП «Міжгір`я» за № 440 від 26.03.1997 року. Одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0247741, який перебуває у колективній власності КСП «Міжгір`я» розміром 1.99 в умовних кадастрових гектарах, вартість якого на день смерті з врахуванням коефіцієнту індексації 1,803 становить 7763,72 грн. 13. Як стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 грудня 1960 року відділом ЗАГС м. Кременець, позивач [PERSON] , народився [INFO] в м. Кременець Тернопільської області та в графі батьки вказано - [PERSON] та [PERSON] , а/з № 317. 14. Згідно відповіді на запит № 210/25.14.1-07.3 від 01.07.2021 року наданим Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вбачається, що в архіві відсутній актовий запис про народження [PERSON] , який народився [INFO] в с. Стіжок Шумського району Тернопільської області. 15. Із довідки №151 від 08 червня 2021 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області, вбачається що [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті проживав без реєстрації онук- [PERSON] , допомагав у веденні господарства, здійснював догляд за нею та здійснив поховання. 16. Як вбачається із листа про роз`яснення щодо порядку спадкування № 160/01-16 від 08.06.2021 року виданого приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Одночасно зазначено, що 04 січня 1995 року [PERSON] посвідчила заповіт в користь спадкоємця першої черги, який спадщину прийняв. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. ІV. Оцінка Суду 17. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 18. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 19. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 20. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. 21. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 22. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 23. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 24. Згідно ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступення споріднення включно, причому родичі ближчого ступення споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступення споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. 25. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоєців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] померла - [PERSON] . 26. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. 27. Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). 28. Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). 29. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). 30. Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 31. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. 32. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). 33. Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. 34. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. 35. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. 36. Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та відповідно матеріали справи їх не містять. Позивач у позовній заяві вказує, що при зверненні до приватного нотаріуса Шумського районного нотаріального округу для отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову у вчиненні нотарільної дії. Доводи позивача зазначені у позовній заяві про те, що останній звертався у Шумську нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову у вчиненні нотарільної дії, суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належно мотивованої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної у відповідності до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат». Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Крім того, як слідує із роз`яснення щодо порядку спадкування, 04 січня 1995 року [PERSON] посвідчила заповіт на користь спадкоємця першої черги, який спадщину прийняв, однак в матеріалах справи такий документ відсутній. 37. У пункті 1 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 йдеться про обов`язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. 38. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. 39. Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що довідкою Шумської міської ради Тернопільської області № 152 від 08.06.2021 року засвідчується факт того, що баба позивача [PERSON] , була останнім членом колгоспного двору. 40. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З долученого до матеріалів позовної заяви свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24 березня 1989 року вбачається, що спірне домоволодіння належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , однак, позивачем у позовній заяві не зазначено та до позовної заяви не додано інформації про членів бувшого колгоспного двору станом на 15.04.1991 року - власників спірного домоволодіння, а також відомостей, хто станом на 1991 рік був зареєстрований та проживав у вказаному господарстві. 41. Відповідно до частини третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 42. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. 43. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України). 44. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 45. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову, оскільки, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та матеріали справи їх не містять. Окрім того, позивачем не представлено доказів на підтвердження факту родинних відносин із померлою. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 46. Позивачем при подачі позову було сплачено 908 грн. 00 коп. судового збору. З цих підстав,

Outcome: dismissed