Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Консультант Департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності № 8501-К-Н-О від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 32207,67 грн. за кредитним договором № б/н від 04.11.2011 року. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1600,00 грн.. З позовної заяви виходить, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у звязку з чим підписала заяву № б/н від 04.11.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що відповідач дала згоду, щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 25.09.2017 року має заборгованість 32207 грн. 67 коп., яка складається з тіла кредиту в розмірі 11912 грн. 71 коп., заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом в розмірі 10219 грн. 68 коп., заборгованості за пенею в розмірі 8065 грн. 39 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. 00 коп. штраф ( фіксована частина ); 1509 грн. 89 коп. штраф ( процентна складова ). На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору № б/н від 04.11.2011 року в розмірі 32207,67 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 15 листопада 2017 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. У долученому до позовної заяви письмовому клопотанні від 26.10.2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні ( а.с. 29 ). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні предявлений позов не визнала у повному обсязі та заперечувала з приводу його задоволення. Підтвердила факт укладення вказаного кредитного договору з позивачем та підтвердила факт користування кредитними коштами. Разом з тим, [PERSON] не погодилась з сумою заборгованості, оскільки вважає її занадто великою. Відповідач вказала, що вона отримала кредит, сплачувала його і проблем не було, але потім вона допустила прострочення і 2 місяці не сплачувала кредит, а тому і виникла заборгованість. Прострочення сталось двічі, а саме восени 2016 року та у лютому 2017 року. [PERSON] зазначила, що з банком питання реструктуризації заборгованості вона вирішити не змогла. Щомісяця, починаючи з січня 2017 року, нею сплачується по 500 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором, тільки у лютому 2017 року вона не сплатила вказану суму. Доказів необґрунтованості проведеного розрахунку заборгованості у неї немає, є лише квитанції про сплату коштів на погашення заборгованості, але факт отримання цих коштів підтверджено банком у розрахунку. Згодна виплатити суму заборгованості, але хотіла б, щоб цю заборгованість реструктуризували на 3 роки. Також відповідач повідомила, що колишнє її прізвище «Дегтяр», бо вона зараз повторно вийшла заміж. Зясувавши позицію позивача, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 04.11.2011 року встановлено, що він складається з анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та укладений між останньою ( позичальник ) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( кредитор ). За умовами договору кредитор 04.11.2011 року надав [PERSON] кредит у розмірі 9500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою визначених договором відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заява на отримання кредиту підписана [PERSON] 04.11.2011 ( а.с.9 ). У витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» ( а.с. 10 ). В Умовах та правилах надання банківських послуг детально визначено права та обовязки банку, права та обовязки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін ( а.с. 11-25 ). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 04.11.2011 року встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 25.09.2017 року становить 32207,67 грн. ( а.с. 7-8 ). Факт користування кредитними коштами та факт виникнення вказаної суми заборгованості [PERSON] підтверджується наданими позивачем на запит суду виписками по картковому рахунку, який відкрито на відповідача ( а.с.58-66 ). Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок у строк, протягом якого підлягає виконанню зобовязання. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів сплати кредиту та не спростувала даних розрахунку заборгованості по кредиту. Надані позивачем докази натомість вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на укладеному договорі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладеному договорі. При цьому, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф ( фіксована частина ) та 1509,89 грн. штраф ( процентна складова ), суд вважає за необхідне у стягнення штрафів відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс15, в якій розяснено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( частина 2 статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених статтею 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у звязку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягають заборгованість за тілом кредиту, процентами за кредитом та пеня. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 1472,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial