Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що починаючи з вересня 1987\~року по 11.06.2019 року, [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, підтримували шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки. 18.07.1996 року [PERSON] , оформив та передав [PERSON] заповіт, яким усе своє майно - заповів [PERSON] . Далі, 11.06.2019 року [PERSON] , загинув в автомобільній катастрофі. Позивачка звернулась з заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Кохан Галини Леонідівни. Після відкриття спадщини, нотаріус повідомила позивачці, що в 2012 році [PERSON] склав інший заповіт, яким заповів усе належне йому майном на користь своїх родичів: [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що спірне майно нажите за час спільного проживання з [PERSON] , вони купували за спільні кошти та нажили за роки подружнього життя, а тому воно підлягає поділу між позивачем та Відповідачами. У зв`язку\~з вищевикладеним,\~позивачка звернулась\~до суду\~та просить\~суд:\~встановити факт\~проживання позивача\~з [PERSON] \~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~01.01.2004\~р.\~по [INFO] ;\~визнати особистою\~приватною власністю\~ [PERSON] \~квартиру,\~яка розташована\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~визнати спільною\~сумісною власністю\~ [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~наступне майно:\~земельну ділянку\~та будинок,\~які розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~автомобіль марки:\~AUDI\~модель:\~Q3,\~реєстраційний номер:\~ [NUMBER] ;\~в рахунок\~поділу майна\~визнати за\~ [PERSON] \~право власності\~на квартиру,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~Ѕ частини\~автомобіля марки\~AUDI\~модель Q3,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ;\~визнати за\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~право власності\~в рівних\~частинах на:\~ земельну\~ділянку та\~будинок,\~які розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] . Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подали. Однак у судовому засіданні, 14.07.2021 року представником відповідачів надані усні та письмові пояснення, в яких позовні вимоги відповідачі визнають частково. Відповідачі стверджують, що [PERSON] та [PERSON] дійсно з 1987 року проживали однією сім`єю, але з 10.05.2012 року їхнє спільне проживання припинилось. З огляду на вказане, відповідачі погоджуються з позовними вимогами щодо: факту проживання [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, але лише в період з 1987 року по 10.05.2012 року; визнання спільним сумісним майном земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позовні вимоги відповідачі не визнають та просять суд відмовити в задоволені решти позовних вимог через недоведеність обставини спільного проживання позивачки та [PERSON] з 10.05.2012 року по день смерті останнього. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 13.10.2020 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про забезпечення вищевказаного позову. 04.12.2020 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про витребування доказів у вигляді матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] 04.12.2020 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 17.06.2021 року представником позивача [PERSON] [PERSON] було подано клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу та про долучення додаткових доказів розміру витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні, 14.07.2021 року, надав пояснення в яких заявив лише про часткове визнання позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в поясненнях, а саме визнаючи факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 1987 року по 10.05.2012 року, та визнання спільним сумісним майном земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В решті позову просив суд відмовити у повному обсязі. Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі (а.с.134). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.10.2020 року вирішено: заяву представника позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити; заборонено Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. видавати відповідачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.05.2012 року на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до розгляду по суті даної цивільної справи; накладено арешт на спадкове майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] ; квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.12.2020 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №8/2019, що була заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 16.02.2021 року клопотання позивача про виклик та допит свідків задоволено. Вирішено у відкрите судове засідання, яке призначено на 11.05.2021 року об 11\~год.\~00\~хв., викликати для наступного допиту свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З огляду на наведене, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що\~\~позивачка разом з [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з вересня 1987 року по 10.05.2012 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, підтримували шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки. Вказана обставина спільного проживання у період з вересня 1987 року по 10.05.2012 року визнається усіма сторонами та не оспорюється стороною відповідачів. Судом також встановлено, що протягом вказаного періоду з 1987 року по 10.05.2012 року, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2004 року серії [NUMBER] , що було видане Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 126, том 1). Матеріалами справи також підтверджено, що протягом вказаного періоду з 1987 року по 10.05.2012 року, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 182674 від 06.01.2005 року виданого Орлівщинською сільською радою за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125, том 1). Матеріалами справи підтверджено, що за життя, [PERSON] оформив та передав позивачці заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - заповів [PERSON] , що підтверджується заповітом від 18.07.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №9-1364 (а.с. 14, том 1). Щодо періоду проживання позивачки з [PERSON] з 10.05.2012 року по 11.06.2019 р. та набуття такими особами за вказаний період речових прав на майно, то судом встановлені наступні обставини справи. Так, судом встановлено, що 10.05.2012 року [PERSON] оформив інший заповіт на відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області Герасименко Л.В. за реєстровим № 633 (а.с. 164, том 2). Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2013 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, за останнім було зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оглядом вказаного договору судом встановлено, що останній укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстровим № 42 (а.с. 133-134, том 1). Обставина державної реєстрації права власності за покупцем підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно серії ЕАА № 138817, індексний номер 209777 від 30.01.2013 (а.с. 135, том 1). Так само судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на транспортний засіб серії [NUMBER] за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на автомобіль марки AUDI модель Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с. 136, том 1). Із матеріалів справи вбачається, що 11.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. Матеріалами справи також підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2018 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, за останнім було зареєстровано право власності на вказану квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оглядом вказаного договору судом встановлено, що останній укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.В. за реєстровим № 558 (а.с. 155-146, том 1). Факт державної реєстрації права власності за покупцем підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно серії № 143163414 від 29.10.2018 року (а.с. 157, том 1). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.06.2019 року (а.с. 15, том 1). З матеріалів спадкової справи № 8/2019, вбачається, що після смерті [PERSON] , позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявою від 21.06.2019 року за №22. Оглядом вказаної спадкової справи встановлено, що після смерті [PERSON] до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. також, звернулись [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Заявами від 17.07.2019 року за № 65/02-14 та від 17.07.2019 року за №66/02-14. Також матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.10.2018 року в сумі 50\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2020р. становить 1\~222\~650 грн. Рішення набрало законної сили 18.09.2020 року на час розгляду даної справи рішення не скасовано. Вказаним судовим рішенням встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана за грошові кошти, які [PERSON] позичила у [PERSON] (а.с. 158-160, том 1). Саме стосовно обставин періоду проживання позивачки з [PERSON] з 10.05.2012 року по 11.06.2019 р. та набуття позивачкою речових прав на вказане майно протягом вказаного періоду у сторін виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. по 11.06.2019 р., суд зазначає про наступне. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно ч.2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 2ст.21 СК України). Суд вважає, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Суд розцінює як належні, достатні та допустимі докази, що підтверджують проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 1987 року по 11.06.2019 року, наступні письмові докази: заповіт від 18.07.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва\~Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №9-1364, яким [PERSON] заповідав позивачеві все своє майно; чисельні фотографії які містяться в матеріалах справи, і на яких зображені позивач та [PERSON] , які разом святкують дні народження, проводять дозвілля, проводять разом відпустки та інше; листування з рідними позивачки та [PERSON] в яких [PERSON] рідні називають дружиною [PERSON] ; роздруківку з 27-го видання Словника Міжнародної Біографії (біографічний запис сучасних світових досягнень), розміщена інформація про [PERSON] та його дружину [PERSON] ; довіреність, яка нотаріально посвідчена 21.07.2004 року, якою [PERSON] уповноважував [PERSON] на керування належним йому легковим автомобілем марки М\~408, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; запрошення від 25.09.2009 року директора Шанхайського Науково-дослідчого інституту Електричних Кабелів у Китайській Народній Республіці відвідати Міжнародну Академічну Лекцію за матеріалами армування волокном і процесам, використовуваним для виготовлення кабелю; квитанції про сплату позивачем за надані комунальні послуги за квартиру в якій вони проживали; медичні документи, які підтверджують лікування [PERSON] ; квитанції, які підтверджують витрати позивача на поховання [PERSON] . Також у судовому засіданні було допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені свідки надали суду аналогічні за своїм змістом покази, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , до 2019 року мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . З пояснень таких свідків та їх відповідей на запитання головуючого по справі і учасників справи, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали як чоловік та дружина приблизно тридцять років, і протягом такого сумісного проживання несли обов`язки членів сім`ї, зокрема разом займались домашнім господарством, мали спільний бюджет, сумісно їздили на відпочинок, та проводили дозвілля. Суд, у сукупності із наведеним, також бере до уваги пояснення позивачки стосовно того, всі правовстановлюючі документи на спірне майно знаходиться саме у володінні позивачки, яка особисто несе всі витрати на утримання зазначеного майна. Після смерті спадкодавця саме вона займалась організацією похорон, здійснюючи до того часу лікування [PERSON] , а після його смерті продовжує здійснювати догляд та утримання вище переліченого майна, що також підтверджує факт проживали позивачки з [PERSON] разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу по день смерті [PERSON] . Суд зазначає, що на спростування вказаних обставин, сторона відповідача не надала суду будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів. Відповідно до ч.1\~ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд\~не повинен\~нічого доказувати\~за своєю\~ініціативою,\~оскільки це\~-\~обов`язок\~сторін,\~які користуються\~рівними правами\~щодо надання\~доказів,\~їх дослідження\~та доведення\~перед судом\~переконливості цих\~доказів.\~Якщо сторона\~не подала\~достатньо доказів\~для підтвердження\~певної обставини,\~то суд\~робить висновок\~про її\~недоведеність.\~При цьому\~само по\~собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували факти, які наведені у вище перелічених письмових доказах та показаннях свідків. Посилання сторони відповідачів на те, що доказом не проживання однією сім`єю вказаних осіб факт оформлення 10.05.2012 року [PERSON] іншого заповіту на відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд вимушений відхилити. Безпосередньо оформлення іншого заповіту не може само по собі свідчити про факт припинення спільного сумісного проживання, обставина якого до 10.05.2012 року визнається усіма сторонами по справі, а після 10.05.2012 року підтверджується вищенаведеними доказами. З огляду на наведене, суд вимушений відхилити доводи представника відповідачів, щодо проживання позивачки та [PERSON] лише в період з 1987р. по 10.05.2012 року. Згідно з п. 1 Розділу VII Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Отже, оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР не містив інституту спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, а було введено в національне законодавство СК України, а тому - встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо лише з 01.01.2004 року. Оцінюючи вищенаведені докази в сукупності з точки зору достатності, належності, допустимості та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, перевіривши доводи учасників справи, суд доходить висновку про доведеність вимог [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] в період з 01.01.2004 року по 11.06.2019\~року. У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Стосовно позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки та будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки: AUDI модель: реєстраційний номер: [NUMBER] , та поділу такого майна суд вказує про наступне. Судом встановлено та підтверджено вищенаведеними письмовими доказами, що в період проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю з 01.01.2004 р. по 11.06.2019 р, такі особи спільно набули наступне майно: земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] , набуті в період проживання однією сім`єю, тому - є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі\~ст.74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі\~ст.74 СК України\~суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 60\~СК України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що: земельна ділянка та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] , набуті в період проживання однією сім`єю, тому - є спільною сумісною власністю позивачки [PERSON] та [PERSON] . У суду відсутні підстави для взяття до уваги твердження представника відповідачів, що вищевказане майно не є спільною сумісною власністю бо придбано, коли [PERSON] проживав окремо від позивача, оскільки стороною відповідачів на підтвердження цих обставин не надано відповідних належних, достатніх та допустимих доказів, про що наголошувалось судом вище. В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Згідно зі\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1статті 70\~Сімейного кодексу\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач має право на 1/2, як рівну частку, всього майна, яке було набуте [PERSON] та [PERSON] за їх час проживання однією сім`єю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина\~та чоловік\~не домовилися\~про порядок\~поділу майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд під час поділу вказаного майна, приймає до уваги вартість такого майна, що наведена у звітах з оцінки майна, які виконані ТОВ «ГЕОСПЕКТР-7» на замовлення позивача та які сторонами не оспорювались. Враховуючи обставини справи, вимоги ст.71 СК України та те, що позивач є особою похилого віку (73\~роки), має місце мешкання у м. Дніпро, суд прийшов до висновку, що в рахунок поділу майна, слід визнати за позивачкою право власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 639\~817,00грн. та Ѕ частини автомобілю марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: [NUMBER] , вартістю 215 061,00грн. Щодо решти майна у вигляді земельної ділянки, площею 0,1575га, кадастровий номер 1223285000-02-301-0001, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 81\~432,00грн.; будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., А-будинок, А1-житлова прибудова, а1-тамбур, М/с: масандра, сходи, козирок, козирок, Б-баня, б-веранда, В та Д-альтанки, Г-вбиральня, ганок, Е-строжка, е, Є та Ж-навіси, козирок, ганок, З-літній душ, К та К1-колодязі, №1-хвіртка, №2,4,5-огорожа, №3-ворота, №6,7-підпірна стінка, №8-хвіртка, №9-сходи, І-замощення, реєстраційний номер майна: 5372818, вартістю 558\~633,00грн.; Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: [NUMBER] , вартістю 215 061,00грн., то суд вказує, що таке майно, з врахуванням наведеного поділу, слід вважати таким, що належало спадкодавцю [PERSON] , та таким, яке входить до спадкової маси після смерті такої особи. Щодо позовних вимог про визнання особистою приватною власністю за позивачкою права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає про наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначалось вище, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2020 року по справі № 203/789/20, стягнуто з позивача на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.10.2018\~року в сумі 50\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2020р. становить 1\~222\~650 грн. Судом встановлено, що вказане судове рішення набрало законної сили 18.09.2020 року, і на час розгляду даної цивільної справи рішення не скасовано, та стороною відповідачів не оскаржувалось, а тому суд вимушений вважати обставини, які встановлені цим рішенням преюдиційними, тобто такими, що не доказуються при розгляді цієї справи в якій також бере участь [PERSON] , щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 01.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, згідно умов п.1 [PERSON] було надано [PERSON] в позику 50\~000 доларів США, з визначенням еквіваленту в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору в розмірі 1405000 грн. На підтвердження передачі та отримання коштів 01.10.2018 року [PERSON] було складено письмову розписку. У наведеному судовому рішенні прямо зазначено, що купівля вказаної квартири, здійснювалась [PERSON] за грошові кошти, які були отримані особисто відповідачкою за договором позики грошей. З огляду на це, отримана [PERSON] боргова сума, за рахунок якої придбано квартиру [ADDRESS] є її особистим боргом. Вказане рішення набуло чинності у передбаченому процесуальним законом порядку. Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки про те, що вона придбала вказану квартиру, за її особисті кошти, які були позичені у [PERSON] , а тому ця квартира не може входити до спадкової маси та є особистою власністю позивачки, є такими, що доведені на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України. Так само суд вказує, що на спростування зазначених у вказаному судовому рішенні обставин, відповідачами не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, а тому - суд вважає, що позовна вимога про визнання вказаної квартири особистою приватною власністю [PERSON] мають бути задоволені. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності в рівних частинах на земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 640065,00грн.; Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: [NUMBER] , загальною вартістю 215061,00грн., суд вказує про наступне. Згідно частини 1 ст. 4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак в даному випадку відповідачі в межах розгляду даної цивільної справи [PERSON] та [PERSON] до суду із відповідними вимогами про визнання за ними права власності на таке майно не звертались. У свою чергу позивачка [PERSON] не є належним позивачем за такими позовними вимогами, адже такі вимоги стосуються не її особистих майнових прав, а прав інших осіб. У свою чергу відповідачі [PERSON] та [PERSON] не позбавлені можливості вирішити питання щодо свого речового права на вказане майно у позасудовому порядку, шляхом оформлення відповідних спадкових прав на таке майно, або у судовому порядку, у випадку оспорення чи невизнання таких прав іншими особами, чи відсутності можливості отримання відповідного свідоцтва про права на спадщину у нотаріальному процесі. З огляду на наведене, позов у вказаній частині задоволенню не підлягає. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. В даному випадку, судові витрати по справі складаються із понесених позивачем витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Так, представником позивача в межах розгляду даної справи заявлено до стягнення понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених позивачем витрат, суду надано договір про надання правової допомоги від 30.09.2020 року, Рахунок-фактуру №СФ-00008 від 02.10.2020 року, Рахунок-фактуру №СФ-00015 від 05.05.2021 року, Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 06.10.2020 року, Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 17.06.2021 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.10.2020 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 року, Довідку №12-АК від 07.10.2020 року, Довідку №13-АК від 17.06.2021 року, Квитанцію №0.0.1860811521 від 07.10.2020 року, Виписку з особового рахунку АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ» за 07.10.2020 року, Виписку з особового рахунку АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ» за 05.05.2021 року, Профіль адвоката, Витяг з ЄДРПОУ АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ». За змістом ч.ч.1, 2, 3\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, надані докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, співмірність заявленої суми обсягу наданих послуг, складність справи, зміст заперечень сторони відповідачів щодо розміру вказаних витрат, виходячи із засад розумності, з відповідачів на користь позивача слід стягнути у загальному розмірі 11\~000 грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді, по 5\~500 грн. 00 коп. з кожного відповідача окремо. Також відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 11\~771 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 20 коп. по 5\~885 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 60 коп. з кожного відповідача окремо. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial