Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 27 серпня 2021 року, стягнути 12 710, 50 грн з відповідача як безпідставно стягнуті грошові кошти. В обґрунтування позовних вимог вказано, що у 2006 році позивач оформив споживчий кредит на суму близько 1 357, 00 грн під відсоткову ставку в АТ «ПриватБанк», а у лютому 2021 році - оформив та отримав банківську картку, з метою отримання нарахувань по заробітній платі. Починаючи з 18 березня 2021 року з будь-яких зарахувань на картку, видану АТ «ПриватБанк», відраховувалися 50 %. З`ясовуючи підставу таких дій, позивач виявив, що банк нарахував йому борг у розмірі 47 700, 00 грн з врахуванням відсотків, пені, штрафі за прострочення, за кредитом, взятим у 2006 році. Реструктуризувати борг банк відмовився. Перевіряючи інформацію про суму боргу за кредитними зобов`язаннями у Реєстрі боржників на сайті банку, Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованій системі виконавчого провадження, позивач виконавче провадження не виявив, тож він переконаний про неправомірність стягнень банком з його грошових надходжень. У своєму відзиві представником відповідача позов не визнано, у заперечення вказано, що заявою позивача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Між сторонами виникли договірні відносини та, згідно з укладеними договорами, було визначено договірне списання з усіх рахунків позивача у рахунок погашення кредиту. Не погоджуючись із доводами відповідача, позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав, що в анкеті-заяві від 19 грудня 2007 року відсутні умови про те, що позивач доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта для погашення кредитної заборгованості. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків [PERSON] в рахунок погашення боргу. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 20 квітня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 26 квітня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному провадженні. 23 червня 2021 року від відповідача до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов. 06 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив відповідача та заява про збільшення позовних вимог. У судове засідання позивач та його представник, представник відповідача не з`явилися. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 15 березня 2006 року [PERSON] оформив у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», споживчий кредит з метою придбання у СПД [PERSON] за кредитні кошти банку два мобільні телефони, загальною вартістю 1 394, 00 грн, на умовах на умовах строковості, зворотності і платності. Так [PERSON] просив надати йому строковий кредит у розмірі 1 357, 20 грн строком на 12 місяців, відсоткова ставка - 2, 09 % на місяць, з метою купівлі ТНС та сплати комісії банку та компанії. Для повного розрахунку за товар і сплати комісії банку та ТОВ «ПриватКредит» за консультативні послуги, банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 1 357, 20 грн на строк 12 місяць по 15 березня 2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2, 09 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверхню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплати, за який приймається період з 15 по 22 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 129, 28 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Для виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, № [NUMBER] . Відповідно до кредитного договору на споживчі цілі, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до заяви та Умов, а також позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти у день надання у сумі 1 044, 00 грн - на поточний рахунок підприємства ТСМ СПД [PERSON] /а. с. 39/. Згідно з кредитним договором на споживчі цілі, позичальник доручив банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку. Згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6, 00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Як вбачається із кредитного договору від 15 березня 2006 року, позичальник ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, погодився, що заява разом із запропонованими ПриватБанк Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, а, крім того, зобов`язався про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів від моменту їх виникнення. Відповідно до наданих [PERSON] виписок по картці / рахунку, автоматичне погашення простроченої заборгованості здійснюється за рахунком [NUMBER] . 01 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на виконання якої банком відкрито поточний рахунок / картку у гривні № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за договором SAMDNWFC00065736791 від 01 лютого 2021 року /а. с. 40/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України). За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша ст. 1066 Цивільного кодексу України). Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (частина перша ст. 1071 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що [PERSON] , з метою отримання кредитних коштів 15 березня 2006 року підписав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, при підписанні якої доручив банку здійснювати погашення заборгованості з його рахунку № [NUMBER] за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку, відкритому у банку, а також погодився на сплату 6, 00 % щомісяця у разі порушення ним своїх зобов`язань перед банком за неповернення кредитних коштів. Отже при відкритті поточного рахунку / картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за договором SAMDNWFC00065736791 від 01 лютого 2021 року банк виконав договірне списання, що сторони передбачили у кредитному договорі від 15 березня 2006 року, щоб погасити заборгованість, обліковану на рахунку № [NUMBER] . Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed