Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач) звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 31.08.2010 року з вини [PERSON] (далі - Відповідач), який керував автомобілем «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] який належить йому на праві власності. Вина Відповідача підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2010 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновків експерта складає 18070 (вісімнадцять тисяч сімдесят) грн. 27 коп. Відповідач на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 08.11.2010 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON] Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач здійснив виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 18070 (вісімнадцять тисяч сімдесят) грн. 27 коп. Також позивачем було здійснено витрати на аварійного комісара у розмірі 176 (сто сімдесят шість) грн. 63 коп., тобто всього 18246 (вісімнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 90 коп. Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути на їх користь грошові кошти у розмірі понесених витрат у сумі 18246 (вісімнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 90 коп., судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 29 жовтня 2013 року до суду надійшла письмова заява від представника позивача, в якій вони просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити (а.с. 21-22). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року (а.с 58) Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 31.08.2010 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де приблизно о 22 год. 45 хв. водій [PERSON], рухаючись по вул. Г. Сталінграду в м. Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21063», д/н А [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію та здійснив наїзд на автомобіль «Деу Ланос» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який продовжив некерований рух та скоїв наїзд на мікроавтобус «Мерседес Бенц» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], після чого [PERSON] місце ДТП покинув. В результаті ДТП транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2010 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік (а.с. 5). Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вина [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. Судом також встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Деу Ланос» д/н [NUMBER], власником якого є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС/2111675(а.с.33) Із матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2010 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON], при цьому останній на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження за № 176 від 07.09.2010 року розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб «Деу Ланос», складає 18070 (вісімнадцять тисяч сімдесят) грн. 27 коп. (а.с.7). Відповідно ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно наказу № 3317 від 07 грудня 2010 року здійснило виплату [PERSON] у розмірі 18070 (вісімнадцять тисяч сімдесят) грн. 27 коп. (а.с.8) Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), Моторне (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як визначено п. 38.2 ст. 38 вказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми перейшло в межах фактичних витрат право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 229,40 грн. Натомість, суд приходить до висновку, що судові витрати позивача в розмірі 1000 грн. за надану правову допомогу згідно контракту № 62 про надання правової допомоги від 27.09.2012 року документально не підтверджені належним чином, оскільки з платіжного доручення № 3028 від 09 вересня 2013 року (призначення платежу: передплата 50% за надання правової допомоги згідно ДУ№47 від 23.07.2013 до контракту № 62 від 27.09.2012 року) не вбачається, що перераховані грошові кошти призначені на оплату правової допомоги саме за цим позовом (а.с 49-50). У зв'язку з цим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial