Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач в позовній заяві посилається на те, згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 30.06.2020 року [PERSON] , який діяв в інтересах та за дорученням продавця [PERSON] , передав у власність [PERSON] належне останній на праві приватної власності будинковолодіння [ADDRESS] , до складу якого входить житловий будинок літ. «А» загальною площею 200,40 кв.м., в тому числі житловою площею 82,60 кв.м., сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», колодязь літ. «К», хвіртка № 1, ворота № 2, огорожа № 3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.06.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка виїхала за межі країни в Республіку Ізраїль в 2015 році, яка проживає там та наміру на територію України повертатися не має. Оскільки відповідач в будинку [ADDRESS] зареєстрована однак не проживає, її особистих речей в будинку немає. Просить, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] і. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву Позивач та його представник [PERSON] яка діє на підставі угоди про надання правничої допомоги від 22.03.2021 року в судове засідання не з`явилися. Адвокатом Рендюк Н.В, скеровано до суду заяву в якій просила суд розгляд справи призначений на 07.06.2021 року на 10 год. 30 хв. Проводити без її участі,заявлені вимоги підтримала. Не заперечила щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не надала, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення, що не суперечитиме вимогам п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши в сукупності докази досліджені в судовому засіданні, суд зважає на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Досліджені судом докази та застосовані норми права Судом, належними і допустимим доказами встановлено, що позивач [PERSON] . [INFO] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.06.2020 року придбав житловий будинок загальною площею 200,40 кв.м. у тому числі житловою площею 82,60 кв.м., сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», колодязь літ. «К», хвіртка № 1, ворота № 2, огорожа № 3 (а.с.9). Згідно до підпунктів 8-9 пункту 2.1. договору купівлі - продажу, продавець, в особі представника, повідомив про те, що членів сім`ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений статтею 405 ЦК України, немає та вказане майно не поширюються права третіх осіб. Крім цього відповідно до пуні 5.3 Договору продавець зобов`язався вилучити ключі від житлового будинку осіб, які їх мали, і передати будинок покупцю, що і було виконано представник продавця. Також представник продавця повідомив про те, що [PERSON] , яка зареєстрована в будинку, виїхала до Республіки Ізраїль у 2015 році, та з того часу проживає там, наміру повертатись на територію України немає. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу , реєстраційний номер нерухомого майна 1694776073101 (а.с.9). Відповідно до Довідки про склад сім`ї виданою КЖРП №6 в будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] [INFO] (а.с.10). Згідно Акту №54 КЖРЕП №6 від 01.02.2021 року, відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] , з 2015 року, даний факт підтверджений сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та затверджений техніком-доглядачем КЖРП №6 [PERSON] (а.с.11). Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідач [PERSON] [INFO] згідно довідки ГУДМС України в Чернівецькій області зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Факт не проживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджується конвертами та рекомендованими повідомленнями які повертались на адресу суду із довідкою повернення у зв`язку із відсутністю адресата за зазначеною адресою (а.с.22,23). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України. Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 163 ЖК України визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п.33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов є належним способом захисту порушеного права, таким чином слід усунути перешкоди позивачу в користуванні його власністю та визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою в будинку [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved