Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять суд захистити право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , усунувши перешкоди власникам [PERSON] , [PERSON] в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП не відомо, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованими: [ADDRESS] , такими, що втратили право у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі та внесення відповідних змін до особового рахунку. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони, [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03.11.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2011 року. В даній квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Відповідачі в квартирі ніколи не мешкали, а були тільки зареєстровані. Згідно з актом про не проживання від 23.12.2019 року, який складений КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , за адресою: квартира [ADDRESS] не проживають з 2010 року. Особистих речей в квартирі відповідачів не має та ніколи не було. Комунальні платежі відповідач не сплачує. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.07.2019 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, письмово просили суд провести розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] - законний представник [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. [PERSON] своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. Представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився. Надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, проти позовних вимог не заперечують, підтримують в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.20) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року замінено третю особу - Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради на Кам`янську міську раду, та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради.(а.с.27) Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 12 травня 2020 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 03.11.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2011 року.(а.с.13, 16) Згідно довідки про склад сім`ї №1/436 від 09.01.2020 року у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: квартиронаймач - [PERSON] , донька - [PERSON] , дружина - [PERSON] . (а.с.7) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.07.2019 року шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний.(а.с.10-11) Згідно з актом про не проживання від 23.12.2019 року, який складений КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» відповідачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2010 року і по теперішній час.(а.с.9) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Між сторонами відсутні будь які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житлом позивачів, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачами та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Частинами 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Наявне право на користування будинком неповнолітніх осіб не може створювати перешкоди власникові в праві володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , у вказаній квартирі не мешкає. Залишення неповнолітньої дитини зареєстрованим в спірній квартирі суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Оскільки відповідач та її дитина не реалізовують своє право користування вказаним житлом більше року і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь яких правочинів стосовно володіння та користування житлом позивачів відповідачі не укладали тому реєстрація відповідача у квартирі позивачів неправомірно обмежує їх правомочності по користуванню та розпорядженню належним їм майном. З огляду на викладене суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання у квартирі, за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживали у ньому більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved