Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати приватизацію квартири [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 22.12.1994 року №1120/В недійсною, анулювати свідоцтво про право власності на житло від 22.12.1994 року видане ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 22.12.1994 року №1120/В, витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] та повернути її в розпорядження Кременчуцької міської ради. Свої вимоги мотивувала тим, що 22.12.1994 року ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод», як органом приватизації, було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказане свідоцтво від 22.12.1994 року було видано на ім'я [PERSON] та [PERSON], на підставі наказу від 22.12.1994 року №1120/В. [INFO] [PERSON] померла. Про вказані обставини Кременчуцькій міській раді Полтавської області стало відомо після надходження на ім'я міського голови м. Кременчука [PERSON] листа від 14.11.2013 року вх. № М-02-06/2682. Вважають, що приватизація спірної квартири та видача свідоцтва про право власності на житло в тому числі на особу, яка на час приватизації та видачі свідоцтва померла є грубим порушенням законодавства та свідчить про недійсність приватизації як правочину з відповідними наслідками, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки, в наслідок здійснення незаконної, з порушенням норм чинного на той час законодавства приватизації, з житлового фонду Кременчуцької міської ради народних депутатів (в даний час Кременчуцької міської ради Полтавської області) вибула спірна квартира, а тому вважають, що незаконною приватизацією порушено права та охоронювані законом інтереси Кременчуцької міської ради Полтавської області, які мають бути відновлені в судовому порядку шляхом застосування способів захисту цивільних прав. Також вважають, що вищевказана приватизація як правочин не відповідає вимогам положень ст. 9 ЦК Української РСР та ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що були чинними на час її здійснення, а тому в даному випадку наявні правові підстави для визнання приватизації спірної квартири [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] недійсною з анулюванням свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1994 року, виданого на підставі наказу від 22.12.1994 року № 1120/В ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області (так як саме з її житлового фонду вибула вказана спірна квартира). В зв'язку з тим, що особи які набули право власності в результаті здійснення приватизації - [PERSON] та [PERSON] померли, останні не можуть бути відповідачами в справі за даним позовом, тому відповідачем вказано орган приватизації, яким було видано свідоцтво про право власності на житло - ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод». На даний час спірна квартира перебуває у власності відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року, оскільки приватизація є незаконною, незаконність підстав її здійснення та набуття права власності на неї [PERSON] та [PERSON] зазначена вище, то вважають, що всі подальші правочини укладені відносно неї є також недійсними, а майно (спірна квартира) має бути витребуване від добросовісного набувача - [PERSON] в розпорядження Кременчуцької міської ради Полтавської області. Представник позивача Кременчуцької міської ради Полтавської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Представник відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити в зв'язку з його безпідставністю та пропуском строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині визнання приватизації квартири [ADDRESS] на [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 22.12.1994 року №1120/В недійсною та анулювання свідоцтва про право власності на житло від 22.12.1994 року видане ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу від 22.12.1994 року №1120/В не заперечував, а в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити в зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Представник третьої особи Кременчуцького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча завчасно направив до суду клопотання, відповідно до якого просив справу розглядати у його відсутність та рішення винести на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області просила відмовити в зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», представника відповідача [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 26.01.1990 року №71 затверджено списки житлових будинків фонду міської ради м.Кременчука, що перебувають на балансі ЖЕО УЖКГ міськвиконкому. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видане 21 вересня 1991 року Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, [PERSON] померла [INFO] у с.Коломийцеве Озеро Хорольського району Полтавської області. Із листа ТОВ «Добробит» від 11.11.2013 року №10 - 04/2605 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.12.1989 року по 20.12.1994 року, а [PERSON] з 19.12.1989 року по 09.12.2003 року. Відповідно до п.4 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України в ред..2001 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.. 9 ЦК України в ред..1963 року здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Ст.10 ЦК України в ред..1963 року передбачено, що громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності. Відповідно до ст..15 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Оскільки, як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO], то [INFO] припинилася її правоздатність, зокрема і можливість набувати у власність майно. Згідно свідоцтва про право власності на житло, від 22.12.1994 року, що видане згідно з наказом від 22.12.1994 року №1120/в, ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» посвідчено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] Як встановлено судом, вказане свідоцтво про право власності на житло, видано відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», від 19.06.1992 року, який введено в дію 22.07.1992 року. Згідно ст..ст.1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції Закону чинній на час видачі Свідоцтва, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки (надалі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.. Згідно ст..8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особами, що беруть участь у даній справі суду не надано належних доказів того, що [PERSON] на час видачі Свідоцтва про право власності постійно мешкав в спірній квартирі, а рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 16.11.2011 року встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] почав проживати в с.Коломійцеве Озеро Хорольського району Полтавської області та до квартири навідувався рідко. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи а також те, що як встановлено судом, [INFO] припинилася правоздатність [PERSON], Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» введено в дію 22.07.1992 року, тобто після смерті [PERSON], то суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло від 22.12.1994 року, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], видане з порушенням вимог ст..ст.9, 10 ЦК України в ред..1963 року, ст..ст.1, 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому воно підлягає анулюванню. Згідно договору купівлі - продажу від 06.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№8530 [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі продажу від 20.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№2739, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видане повторно 19 травня 2011 року Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, [PERSON] помер [INFO] у с.Коломийцеве Озеро Хорольського району Полтавської області. Відповідно до листа Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 04.03.2013 року №220/02 - 14, в нотаріальній конторі після померлого 30.11.2010 року [PERSON] заведено спадкову справу №168/2011 та в спадковій справі маються заяви про прийняття спадщини від [PERSON] і [PERSON] та інших спадкоємців станом на 04.03.2013 року в нотаріальній конторі не зареєстровано. Згідно ч.3 до ст.. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 25 квітня 2012 року, скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визнано недійсним договір купівлі продажу від 06.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№8530, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. 14 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою в якій просить розібратися з незаконною приватизацією квартири [ADDRESS] та вжити заходи для скасування незаконного свідоцтва права власності на житло. Відповідно до ст.. 388 ЦК України (ред.. 2003 р.) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представником позивача суду не надано жодного належного доказу щоб свідчив про те, що наявні, передбачені ч.1 ст.388 ЦК України в ред..2013 року, обставини, які є підставою для витребування Кременчуцькою міською радою у [PERSON], який є добросовісним набувачем, спірної квартири. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» просив відмовити у задоволенні позову також у зв»язку із спливом позовної давності. Відповідно до ст..ст.257, 261 ЦК України в ред..2003 року, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст.267 ЦК України в ред..2003 року передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При обґрунтуванні позовних вимог та в судовому засіданні представник позивача посилається на те, що про обставини, які стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом, а саме про видачу свідоцтва про право власності на померлу [INFO] [PERSON], Кременчуцькій міській раді стало відомо лише 14.11.2013 року після надходження до Кременчуцької міської ради звернення [PERSON], в якому були зазначені ці обставини. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Представником відповідача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» суду не надано жодного належного доказу, щоб спростовував вказані твердження представника позивача та такі докази відсутні в матеріалах справи, а тому, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності не вбачається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial