Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Кредитна спілка «ІСТОК» (далі КС «ІСТОК») звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, посилаючись на те, що 25.05.2018 року відповідач звернувся до КС «ІСТОК» із заявою про вступ до кредитної спілки. На засіданні правління даної спілки 25.05.2018 року прийнято рішення про прийом відповідача в члени КС «ІСТОК». Із позовної заяви вбачається, що 25.05.2018 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №ДКХ-2098, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 22 000, 00 грн. терміном на 12 календарних місяців до 24.05.2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом 0,001 % річних. Щоденна плата за надання кредиту становила 33,15 грн. Позичальник зобов`язався щомісячно здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. Як стверджувалося у позовні заяві КС «ІСТОК», 27.12.2018 р. позивачем та відповідачем внесено зміни в кредитний договір шляхом укладання Додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018, згідно якого плата становила 132,60 грн., та який є невід`ємною частиною кредитного договору. Проте, в порушення умов договору, взяті зобов`язання по поверненню суми кредиту та сплаті процентів за користування кредитом позичальник не виконав в повному обсязі. За період з 27.12.2018 р. по 31.08.2019 загальна сума заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. складає 76 475,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, разом із понесеними КС «ІСТОК» судовими витратами за сплату судового збору у розмірі 1921,00 грн. Від представника відповідача [PERSON] . [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву КС «ІСТОК» в якому зазначено, що позовні вимоги позивача відповідач визнає частково враховуючи наступне. Відповідач [PERSON] наказом військового комісара Харківського ОВК №11 від 24.03.2015 був зарахований до ВОС 837037А водієм відділення забезпечення, наказом військового комісара Харківського ОВК №1257 від 01.08.2015 зарахований курсантом до Харківського університету повітряних сил та по теперішній час перебуває на військовій службі, що підтверджується військовим квитком серій АВ №152132 виданим Красноградським ОМВК Харківської області 31.03.2015 р. Тобто при виконанні зобов`язань по Договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. [PERSON] перебував на військовій службі. У відзиві на позовну заяву вказано те, що частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Верховний Суд України однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 р., після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію». А оскільки в України на даний час діє особливий період, який буде скасовано шляхом видачі Указу Президентом України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України, то за Договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. відповідачу [PERSON] , на думку його представника, не можуть нараховуватись проценти за користування кредитом, в тому числі плата за надання кредиту, штрафні санкції у вигляді 100% річних, інфляційні нарахування та штрафи, тому в цій частині [PERSON] позовні вимоги КС «ІСТОК» не визнає, та просив відмовити у їх задоволенні. Просив у відзиві також віднести в рахунок сплати основного боргу, окрім сплачених [PERSON] і визнаних позивачем грошових коштів у сумі 11 268,64 грн. також і сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 5 801,36 грн. віднесені позивачем в рахунок погашення плати за надання кредиту. Тому, представник відповідача Прасолов І.В. просив позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] грошові кошти за Договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. у погашення основної суми боргу у розмірі 4 930, 00 грн. В судове засідання представник позивача КС «ІСТОК» Банник Н.С. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, на задоволенні позовних вимог КС «ІСТОК» наполягала. В судове засідання представник відповідача [PERSON] [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, частково заперечував проти задоволення позовних вимог КС «ІСТОК» із підстав, вказаних у своєму відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви сторін, матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні 25 травня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до КС «ІСТОК» із заявою про вступ до кредитної спілки. На засіданні правління даної спілки 25 травня 2018 року прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени КС «ІСТОК». 25 травня 2018 року між КС «ІСТОК» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №ДКХ-2098, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 22 000,00 грн. строком на 12 календарних місяців тобто до 25 травня 2018 року. Також, судом встановлено, що в заявці на отримання кредиту члена КС «ІСТОК» [PERSON] вказав, що є солдатом курсантом ХНУПС і дата закінчення контракту- 2020 р., що підтверджено підписом майора курсу [PERSON] 3.2. вищевказаного договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом становить 0,001 % річних. Відповідно до п. 2.5. договору, плата за надання кредиту становить 33,15 грн. щоденно. Судом встановлено, що КС «ІСТОК» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 22 000,00 грн, що підтверджується копією видаткового касового ордеру №2396 від 25.05.2018 р. Боржник [PERSON] відповідно до п. 4.1. Договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2015 р. зобов`язався щомісячно сплачувати кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом до дати та у розмірі, що вказано у графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань. Також судом встановлено, що Додатковим договором №1 від 27.12.2018 р. до Договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. у зв`язку із порушенням позичальником графіку повернення даного кредиту сторони дійшли згоди викласти п. 2.5. спірного договору у наступній редакції: «2.5. плата за надання кредиту становить 132,60 грн. щоденно». Судом встановлено, що станом на 31.08.2019 року позивачем, згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед КС «ІСТОК», заявлена загальна сума заборгованості відповідача у розмірі- 76 475,35 грн., в тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 10 731,36 грн., заборгованість за платою - 31 724,44 грн., заборгованість за відсотками - 0,28 грн., інфляційні нарахування - 2,080,35 грн., 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору -25 938,92 грн. та штраф - 6 000,00 грн. 19.04.2019 року за вих. №138 на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості станом на 01.04.2019 р. за Договором про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018р. у розмірі 11 380,00 грн., яку на момент звернення позивача до суду відповідачем не було виконано. Частиною 1, 2 ст.14ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно ч. 1 ст.509ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 526, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у частині першій статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приймаючи доводи представника відповідача [PERSON] заявлені у відзиві на позовну заяву, судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється військовослужбовцем, оскільки наказом військового комісара Харківського ОВК №11 від 24.03.2015 він був зарахований до ВОС 837037А водієм відділення забезпечення, наказом військового комісара Харківського ОВК №1257 від 01.08.2015 зарахований курсантом до Харківського університету повітряних сил та по теперішній час перебуває на військовій службі, що підтверджується військовим квитком серій АВ №152132 виданим Красноградським ОМВК Харківської області 31.03.2015 р. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України надано інформацію (лист-відповідь від 1 жовтня 2015 року за вихідним №822/2/8417) про наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на даний час в Україні діє особливий період. Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак діє дотепер. Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018р. у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014р., після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідач [PERSON] як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення: заборгованості за платою - 31 724,44 грн., заборгованості за відсотками - 0,28 грн., інфляційні нарахування - 2,080,35 грн., 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору -25 938,92 грн. та штраф - 6 000,00 грн. - задоволенню не підлягають. Задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту відповідно до Договору про споживчий кредит №ДКХ-2098 від 25.05.2018 р. з урахуванням здійснених боржником платежів у розмірі 11 268,64 грн. основної суми кредиту та 5 801,36 - плати за надання кредиту, які підтвердженні бухгалтерською довідкою розрахунку боргу за договором споживчого кредиту №ДКХ-2098 від 25.05.2018 КС «ІСТОК» та позивачем не оспорювались. А тому, судом визначений залишок основної суми заборгованості за тілом кредита, які підлягають стягненню з відповідача на користь КС «ІСТОК» у розмірі 4 930,00 грн. (22 000,00 грн - 11268,64 грн. -5 801,36грн.). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем за подачу позову майнового характеру ціна якого заявлена позивачем у сумі 76 475,35 грн. було сплачено судовий збір в розмірі 1921,00 грн., тому, враховуючи розмір задоволених судом позовних вимог на суму 4930,00 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 123,84 грн., відповідно розрахунку: 1921,00 грн. х 4 930,00грн./ 76 475,35 грн. = 123,84 грн.

Outcome: partial