Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

КС «Взаємний кредит» 17 липня 2012 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації предмету іпотеки, виселення та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2012 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки протягом п'яти днів з дня отримання ним її копії, однак зазначена ухвала представником позивача була виконана не в повному обсязі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки, які ним було усунуто 23 жовтня 2012 року. 23 січня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, а Ленінський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області - вилучено з числа третіх осіб. Позивач у своєму уточненому позові, а у ході судового засідання його представник, посилалися на те, що 5 листопада 2009 року між КС «Взаємний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 051109-К, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 41 750 грн., строком до 5 листопада 2010 року, для купівлі побутової техніки. Факт надання кредиту підтверджується видатковим касовим ордером № 133 від 5 листопада 2009 року. 16 грудня 2010 року між КС «Взаємний кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 051109-К, згідно якої було збільшено суму кредиту до 90 000 грн. та продовжено термін погашення кредиту до 5 грудня 2011 року. [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 48 250 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 111 від 16 грудня 2010 року. Разом з тим, [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 5 лютого 2014 року складає 517 851 грн. 10 коп., яка складається з суми кредиту у розмірі 90 000 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 136 358 грн. 59 коп., штрафу у розмірі 261 907 грн. 16 коп., пені у розмірі 29 585 грн. 35 коп. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між [PERSON] та КС «Взаємний кредит» 5 листопада 2009 року був укладений договір іпотеки № 051109-з, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрований за № 1556, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить [PERSON] на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 листопада 2005 року, ВСК № 139340, зареєстрованого в реєстрі за № 3691 приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] 18 березня 2012 року [PERSON] особисто отримала від представника КС «Взаємний кредит» лист-вимогу про необхідність повернення кредиту, сплати процентів, та інших платежів, передбачених договором, однак свої зобов'язання не виконала. Договором іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду. Відповідно до довідки КЖЕП № 25 від 20 лютого 2012 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] 18 березня 2012 року представником позивача [PERSON] було особисто вручено вимогу про її виселення та виселення її дочки [PERSON], однак вимогу позивача виконано не було. Відповідно до оцінки майна здійсненої ФОП [PERSON], вартість квартири за адресою: [ADDRESS], станом на 25 лютого 2014 року складає 356 040 грн. Позивач у своєму позові, а у ході судового засідання представник позивача, просили суд в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором № 051109-к від 5 листопада 2009 року звернути стягнення на предмет іпотеки, визначити спосіб реалізації предмету застави, виселити [PERSON] та [PERSON] та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], а також стягнути судовий збір у розмірі 3 654 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та в їх задоволенні просив суд відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було надано підтверджень щодо можливості надання фінансових послуг та не надано підтверджень того, що відповідач [PERSON] є членом кредитної спілки. Крім того, відповідачем [PERSON] кредит у розмірі 90 000 грн. не отримувався, позивач, не надавши жодних роз'яснень, змінив розмір кредиту до 90 000 грн., також ним не було зазначено ні обставин, ні підстав зміни розміру суми кредиту. В розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] зазначено, що нею було фактично сплачено 21 687 грн., однак, ці грошові кошти нею не сплачувалися та доручення про сплату цих грошових коштів нею нікому не надавалося. Позивачем було приховано дійсність його намірів при укладанні додаткового договору та використано юридичну і бухгалтерську необізнаність відповідача [PERSON] Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем в рахунок заборгованості відповідача [PERSON] було враховано заборгованість по штрафу та пені за період з 5 січня 2011 року по 5 лютого 2014 року, тобто без врахування строку позовної давності для обчислення штрафу та пені. Крім того, позивачем не було враховано, що загальна сума заборгованості по штрафам та пені більша ніж загальна сума заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 76 ЦПК України. Представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 5 листопада 2009 року між КС «Взаємний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 051109-К, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти у розмірі 41 750 грн., строком до 5 листопада 2010 року, для купівлі побутової техніки, плату за користування кредитними коштами було встановлено у розмірі 48 відсотків річних (Т. 1 а.с. 6). Відповідно до видаткового касового ордеру № 133 від 5 листопада 2009 року [PERSON] отримала 41 750 грн. (Т. 1 а.с. 7). 16 грудня 2010 року між КС «Взаємний кредит» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № 051109-К від 5 листопада 2009 року, якою було внесено зміни до п.п. 1.1. кредитного договору: спілка надає кредит позичальнику в розмірі 90 000 грн. строком до 5 грудня 2011 року. Строк повернення кредитних коштів було встановлено не пізніше 5 грудня 2011 року (Т. 1 а.с. 8). Відповідно до видаткового касового ордеру № 111 від 16 грудня 2010 року [PERSON] отримала 48 250 грн. (Т. 1 а.с. 9). З метою виконання умов кредитного договору між КС «Взаємний кредит» та [PERSON] 5 листопада 2009 року було укладено договір іпотеки № 051109-3, який у встановленому порядку було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1556, відповідно до умов якого, з метою забезпечення своєчасного повернення кредиту, відсотків за користування ним та можливих штрафних санкцій іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов договору іпотекодержатель також має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку (Т. 1 а.с. 11-12). 16 грудня 2010 року КС «Взаємний кредит» та [PERSON] було внесено зміни до договору іпотеки (Т. 1 а.с. 13). Відповідно до довідки КЖЕП № 25 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (Т. 1 а.с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, [PERSON] порушуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 5 лютого 2014 року відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 517 851 грн. 10 коп., яка складається з суми кредиту у розмірі 90 000 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 136 358 грн. 59 коп., штрафу у розмірі 261 907 грн. 16 коп., пені у розмірі 29 585 грн. 35 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (Т. 2 а.с. 7-11). На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. З розрахунку заборгованості, наданого до позову (Т. 2 а.с. 7-11), вбачається, заборгованість по кредиту складає 517 851 грн. 10 коп., яка складається з суми кредиту у розмірі 90 000 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 136 358 грн. 59 коп., штрафу у розмірі 261 907 грн. 16 коп., пені у розмірі 29 585 грн. 35 коп., загальний розмір неустойки становить 291 492 грн. 51 коп. Як вбачається з зазначених обставин, розмір заборгованості по сплаті кредиту та відсотків значно менші розміру нарахованої неустойки, а за таких обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, беручи до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] від 14 березня 2014 року щодо розміру нарахованої неустойки, а також враховуючи, що сума заборгованості відповідачами частково, у розмірі 21 687 грн., сплачувалась, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (Т. 1 а.с. 10), суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки та стягнути її у розмірі заборгованості по сплаті кредиту та відсотків за кредитом, тобто у сумі 226 358 грн. 59 коп. У задоволені інших позовних вимог щодо стягнення неустойки позивачу слід відмовити. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданими порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором чи законом. Ч. 1 ст. 575 передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. На підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Листом-вимогою КС «Взаємний кредит» № 50 від 16 березня 2012 року [PERSON] було повідомлено під підпис про розмір її заборгованості за кредитним договором № 051109-К від 5 листопада 2009 року та запропоновано в добровільному порядку погасити заборгованість (Т. 1 а.с. 14). Листом-вимогою КС «Взаємний кредит» № 49 від 16 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про порушення умов кредитного договору № 051109-К від 5 листопада 2009 року та запропоновано добровільно виконати вимоги іпотечного договору № 051109-З від 5 листопада 2009 року, укладеного з метою забезпечення кредитного договору (Т. 1 а.с. 16). Згідно з п. 1.2. договору іпотеки № 051109-З від 5 листопада 2009 року іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку. Предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи розмір заборгованості, та те, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, та вподальшому буде збільшуватися, а також невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, суд доходить висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою. Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. На підставі п. 4.1.3 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором (та додаткових умов до нього) звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати відповідно до п. 6 цього договору. З ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ч. 2 ст. 43 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду. На підставі висновку ФОП [PERSON] про оцінку майна: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що ринкова вартість цієї квартири станом на 24 лютого 2014 року становить 356 040 грн. (Т. 2 а.с. 13-51). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що способом реалізації предмету іпотеки: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], слід визначити продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження» з початковою вартістю 356 040 грн. На підставі ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. На підставі ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КЖЕП № 25 від 20 лютого 2012 року (Т. 1 а.с. 15), про необхідність звільнити квартиру відповідачі повідомлялися листом № 49 від 16 березня 2012 року, але до теперішнього часу квартира ними звільнена не була, тому на підставі вищезазначених норм права відповідачі підлягають виселенню з цієї квартири. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» про те, що рішення суду про виселення є підставою для зняття особи з реєстрації, вимоги позивача про зобов'язання міграційної служби зняти з реєстраційного обліку відповідачів є також обґрунтованими і підлягають задоволенню. Заперечення представника відповідача [PERSON] не заслуговують на увагу суду, оскільки кредитний договір було підписано відповідачем особисто та у добровільному порядку, а умовами кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору передбачено внесення змін до кредитного договору, відповідно до яких розмір кредиту та дату його повернення було змінено. Щодо неотримання [PERSON] кредиту у розмірі 90 000 грн. спростовуються видатковим касовим ордером № 133 від 5 листопада 2009 року (Т. 1 а.с. 7) та видатковим касовим ордером № 111 від 16 грудня 2010 року (Т. 2 а.с. 9) відповідно до яких нею було отримано 41 750 грн. та 48 250 грн. відповідно, дійсність підпису [PERSON] на видаткових касових ордерах ні [PERSON], ні її представником не спростовувалися та не оскаржувалися. Крім того, посилання представника відповідача щодо до членства у кредитній спілці [PERSON] спростовуються її заявою про прийняття до членів спілки та постановою правління кредитної спілки про її прийняття. Що стосується посилань про те, що [PERSON] відсотки за договором не сплачувалися, то ці обставини спростовуються касовими ордерами № 340 від 15 грудня 2012 року, № 357 від 10 грудня 2009 року, № 30 від 2 лютого 2010 року. Також не заслуговують на увагу твердження сторони відповідача про те, що під час нарахування позивачем штрафу та пені, ним не було враховано річний строк позовної давності, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, штраф було нараховано за період з 5 серпня 2013 року по 5 лютого 2014 року, пеня нарахована за період з 5 листопада 2011 року по 5 лютого 2014 року (Т. 2 а.с. 7), позов до суду було подано 17 липня 2012 року, тобто неустойка позивачем була нарахована з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 761 грн. 30 коп. (3 219 грн. + 107 грн. 30 коп. + 435 грн. = 3 761 грн. 30 коп.) (Т.1 а.с. 1, 37, Т. 2 а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача у рівних частках. На підставі викладеного і

Outcome: partial