Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили шляхом списання Державною казначейською службою України у межах відповідних бюджетних призначень, стягнути кошти з рахунків Національного банку України, у рахунок відшкодування завданих збитків у вигляді неодержаного доходу та курсової різниці, на користь [PERSON] - 390 789, 54 грн, [PERSON] - 498 908, 27 грн В обґрунтування позову зазначено, що позивачі уклали кілька договорів-заяв про банківський строковий вклад (депозит) з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в іноземній валюті, який пізніше був визнаний неплатоспроможним і розпочата процедура ліквідації. З введенням тимчасової адміністрації, а потім ліквідації, нарахування та виплата процентів за депозитами не здійснювалися, а гроші по завершенню строку вкладу не було повернуто. У ході процедури ліквідації позивачі отримали по 200 000, 00 грн від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решту кредиторських вимог включено до 4-ї черги вимог кредиторів. З огляду на такі обставини, позивачі переконані, що акцептовані кредиторські вимоги не будуть задоволені, оскільки сума зобов`язань банку значно перевищує суму вартості активів, за рахунок яких будуть задовольнятися вимоги кредиторів. Така ситуація, на думку, позивачів, склалася внаслідок бездіяльності Національного банку України, який не вжив своєчасних заходів, що призвело до негативних фінансово-економічних наслідків в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та унеможливило повернення банківських вкладів. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до національного законодавства НБУ не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями НБУ. До функцій НБУ, які визначені у статтях 6, 7 Закону України «Про Національний банк України» не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 12 серпня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 13 серпня 2020 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду у загальному порядку. 23 вересня 2020 року позивачем подано клопотання про об`єднання провадження з цивільною справою за ЄУН № 757/34547/20-ц за позовом [PERSON] до Національного банку України, треті особи: Державна казначейська служба України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди, а також клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу. Аналогічні клопотання подано у межах справи № 757/34547/20-ц позивачем [PERSON] 24 вересня 2020 року представником відповідача Національного банку України подано відзиви на позови [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 2020 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження справу № 757/34523/20-ц із справою № 757/34547/20-ц. 29 вересня 2020 року до суду надійшли пояснення від третьої особи у справі АТ «Банк «Фінанси та кредит». 01 жовтня 2020 року від третьої особи Державної казначейської служби України до суду засобами поштового зв`язку надійшли пояснення на позов. 27 жовтня 2020 року пояснення засобами поштового зв`язку надійшли від третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 07 грудня 2020 року у справі закрито провадження і призначено справу до розгляду по суті. 15 грудня 2020 року від третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшли додаткові пояснення на позов. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник обох позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб у справі у судове засідання, про час, дату і місце призначення якого повідомлені належним чином, не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 24 грудня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 305835/46388/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті. 27 січня 2015 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 305835/6392/5-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в іноземній валюті. Крім цього, 27 січня 2015 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 305835/6393/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» на 5 місяців в доларах США. Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв`язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачам як вкладникам гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у справі № 826/7697/16 задоволено позов до Національного банку України та: - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період з 01 січня 2011 року по 17 вересня 2015 року щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» не рідше одного разу на 36 місяців; надання Публічному акціонерному товариству «Фінанси та кредит» результатів інспекційних перевірок за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року, встановлених ст. 19 Господарського кодексу України; повідомлення Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційних перевірок за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року. - визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в періоди квітня 2012 року - липня 2012 року та березня 2015 року - травня 2015 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» на підставі проведених перевірок та складених звіту про інспектування ПАТ «Фінанси та кредит» за періоди з 01 січня 2008 року по 01 січня 2012 року та з 01 лютого 2012 року по 01 грудня 2014 року і встановленої рейтингової оцінки САМЕLS. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу Національного банку України задоволено, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. 10 серпня 2017 року Вищим адміністративним судом України було постановлено ухвалу, якою касаційну скаргу задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишено в силі. У зв`язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивачі вважають, що їм завдано майнової шкоди, грошовий вираз відшкодування якої просять стягнути з відповідача на свою користь. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Тобто при розгляді справи суд має дослідити, чи виникли договірні або інші за своєю правовою природою відносини між позивачем та банком, чи такі правовідносини виникли між позивачем і Фондом. За частиною другою статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У частині другій вказаної статті встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виникли договірні правовідносини за договорами банківських вкладів. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Грошові кошти, розміщені позивачем як вклади на банківських рахунках в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розумінні ЦК України не є майновою шкодою спричиненою НБУ внаслідок прийняття рішень про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію. У частині четвертій статті 4 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання. За змістом частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку. Суд враховує ту обставину, що відповідно до довідок Керуючого Криворізькою філією АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12 травня 2016 року № № 832, 833, за підписом [PERSON] , позивача [PERSON] включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму вимог 367 309, 71 грн, а позивача [PERSON] - на суму вимог 441 356, 15 грн, згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07 квітня 2016 року за № 488. Дані суми віднесені до четвертої черги погашення акцептованих вимог кредиторів банку. Згідно з вимогами частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Наслідки початку процедури ліквідації банку передбачені у статті 46 Закону № 4452-VI. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Згідно з вимогами частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду. У пункті 1 статті 48 Закону № 4452-VI передбачено повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку, а саме Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку. Статтею 28 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено у статті 52 Закону № 4452-VI. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону № 4452-VI виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вимоги позивачів включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму вимог [PERSON] - 367 309, 71 грн, а позивача [PERSON] - на суму вимог 441 356, 15 грн, згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07 квітня 2016 року за № 488, та вони є кредиторами банку. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про те, що між сторонами у справі не виникли деліктні правовідносини, а тому позови не підлягають задоволенню за безпідставністю вимог. Грошові кошти, розміщені позивачами на рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в якості банківських вкладів, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми на підставі статті 1173 ЦК України. Виконавцем послуг та особою, яка несе відповідальність за неналежне надання банківських послуг, є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», кредиторські вимоги до якого є акцептованими. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed