Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. В листопаді 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який обґрунтували тим, що [PERSON] у 1967 році уклала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] ,1971 року народження. В 1985 році [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] обміняли квартиру [ADDRESS] на житловий будинок по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок та земельна ділянка були приватизовані на всіх членів родини в рівних долях, тобто на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В 2014 році [PERSON] захворів, у нього була виявлена невиліковна хвороба. У цей час [PERSON] запропонував [PERSON] скласти на його користь заповіт. [PERSON] , порадившись з [PERSON] , погодився і оформити заповіт. Наступного дня [PERSON] передумав і наполіг на тому, щоб був укладений договір дарування. Пізніше позивачам стало відомо, що [PERSON] ввів в оману [PERSON] та [PERSON] , а також приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Дудку О.С., вказавши, що [PERSON] не заперечує проти оформлення договору дарування, в тому числі дарування земельної ділянки на нього. У зв`язку з цим, позивачі просять визнати недійсним договір дарування ј частки житлового будинку, укладений 17 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., за реєстровим номером 1918, а також визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:048:0004, укладений 17 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., за реєстровим номером 1919. ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні позивачі підтримали пред`явлений позов та просили суд його задовольнити. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову. В обґрунтування відзиву вказав на те, що договори дарування частки житлового будинку та земельної ділянки були укладені [PERSON] за його власним рішенням, без будь-якого на нього впливу. Договір дарування був оформлений за згодою [PERSON] , яка викладена у формі заяви. Крім цього, [PERSON] просив зобов`язати позивачів сплатити йому моральну компенсацію у розмірі 5000 гривень (а.с.52-54). Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудка О.С. надала до суду заяву, якою просила розглядати цивільну справу за її відсутності, а при вирішенні спору поклалась на розсуд суду (а.с.65). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.29-30). Ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року, занесеними до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання [PERSON] та [PERSON] про виклик та допит свідків (а.с.92-93). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.94). IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 17 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування ј частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., зареєстрований в реєстрі за №1918. За умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] ј частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд [ADDRESS] (а.с.6-). Крім цього, в той самий день між [PERSON] та [PERSON] був укладений також договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., зареєстрований в реєстрі за №1919. Відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером 3210500000:11:048:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.8-9). [INFO] [PERSON] помер, згідно копії свідоцтва про смерть, виданого на його ім`я, серії [NUMBER] (а.с.10). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються параграфом 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» гл.16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення мають обставини щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. За змістом п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. б. норми процесуального права. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положенням ч.1 ст.77, а також ч.1 та ч.2 ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. З доводів позивачів вбачається, що [PERSON] скористався хворобою [PERSON] та шляхом обману умовив останнього подарувати йому частину будинку та земельну ділянку. Допитана у судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудка О.С. показала, що вона дійсно посвідчила 17 червня 2014 року договір дарування ј частки житлового будинку та договір дарування земельної ділянки. [PERSON] приїжджав до нотаріальної контори разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . При цьому, [PERSON] були роз`яснені прав та обов`язки як дарувальника, так і обдаровуваного, тому він розумів зміст договорів, самостійно їх прочитав та власноручно підписав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] посварила обох своїх синів [PERSON] та [PERSON] . Покійний [PERSON] доводився свідку дядьком, тому він часто його відвідував. Проте під час візитів бачив тільки [PERSON] . Дядько був при здоровому розумі і все розумів. Конфлікти у дядька були з [PERSON] , а не з [PERSON] . Про обставини укладення договорів дарування свідку нічого не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що йому відомо про укладення договорів дарування між [PERSON] та [PERSON] , але ці договори були укладені неправильно. Що саме неправильно було здійснено під час укладення вказаних договорів свідок не повідомив, але вказав, що на діда, тобто [PERSON] був вчинений тиск. Свідок особисто не був присутнім під час посвідчення договорів, про вказані ним обставини йому відомо зі слів баби, тобто [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживала в одному багатоквартирному будинку з сім`єю [PERSON] . Що сталось в родині [PERSON] свідку невідомо. Свідок обізнана про те, що батько подарував синові, відповідачу по справі, свою частку житлового будинку. Про обставини дарування свідку нічого не відомо. Свідок не була присутньою під час обговорення договорів дарування між покійним [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона особисто знайома з родиною [PERSON] близько 20 років. Свідку відомо про те, що [PERSON] приймав активну участь у лікуванні батька. Свідок особисто приїздила на велосипеді до [PERSON] та ставила йому крапельниці. Про обставини укладення договорів дарування та здійснення тиску на [PERSON] під час їх укладення свідку нічого не відомо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем по справі вже 26 років. Близько 14 років свідок з чоловіком проживала разом з [PERSON] . При цьому, [PERSON] займалась лише своїми судовими справами. Між свідком та [PERSON] , починаючи з 2011 року почали виникати конфлікти. Свідок вказала на те, що саме [PERSON] наполягала на укладенні договору дарування. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що свідок [PERSON] клопотання про допит якої в якості свідка було задоволено судом, не була допитана під час судового розгляду цивільної справи. Зважаючи на те, що нею був повідомлений факт неприязних відносин з відповідачем по справі. Аналізуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] під час укладення спірних договорів дарування частки житлового будинку та земельної ділянки у повній мірі розумів права та обов`язки, що виникнуть у нього за вказаними договорами. Будь-яких доказів здійснення на [PERSON] будь-якого тиску з метою примушування на укладення спірних договорів дарування судом не встановлено. Зокрема, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] з приводу того, що на діда, тобто [PERSON] був вчинений тиск під час укладення договорів дарування. Оскільки про вказану обставину свідку відомо виключно зі слів [PERSON] . В матеріалах цивільної справи містяться також епікриз з історії хвороби [PERSON] (а.с.12-14), копія виконавчого листа, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання непрацездатної матері (а.с.62), копія довідки-розрахунку заборгованості з аліментів (а.с.63), копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.73,74,76), копія постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності (а.с.75), копії повідомлень про реєстрацію заяв [PERSON] про вчинені кримінальні правопорушення в ЖЄО (а.с.77,78), копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с.79,81,82,84), копія акту про відключення газових приладів (а.с.80), копія довідки ПАТ «Київоблгаз» (а.с.83,85) Проте, вказані письмові докази не містять жодної інформації щодо предмета доказування у даній цивільній справі. Тому суд вважає вказані докази неналежними. З огляду на вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування ј частки житлового будинку та земельної ділянки. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні пред`явленого позову. Крім цього, судом також не встановлено підстав для задоволення вимог [PERSON] , викладених у відзиві на позовну заяву, а також у письмові промові в судових дебатах, а саме про зобов`язання позивачів відшкодувати йому моральну компенсацію у розмірі 5000 гривень, а також матеріальну компенсацію у розмірі 30000 гривень. Оскільки, такі вимоги відповідача можуть бути предметом судового розгляду виключно шляхом пред`явлення зустрічного позову, який має відповідати за формою та змістом вимогам ст.194 ЦПК України, або шляхом пред`явлення позовної заяви, яка за формою та змістом має відповідати вимогам ст.175 та ст.177 ЦПК України. VІІ. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 09 грудня 2019 року (а.с.24) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1536 гривень 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed