Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] 09.08.2021 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що він пропрацював на підприємстві відповідача понад 30 років. Працюючи помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора підпадав під вплив шкідливих факторів, що стало причиною виникнення хронічного професійного захворювання. Оглядом МСЕК від 03 серпня 2021 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% та третю групу інвалідності з 26.07.2021 безстроково, внаслідок чого позивач змушений тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль, що позначається на його душевному та фізичному станах. Негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 240 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Стислий виклад заперечень відповідача. 27.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в позові, посилаючись на те, що: -винні дії відповідача не встановлені. Позивач знав про шкідливі умови праці на його робочому місці без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час. Відповідач в свою чергу виконувало вимоги законодавства та колективного договору щодо компенсації в таких умовах праці, забезпечував засобами колективного та індивідуального захисту; -із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання; -для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину АТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, а тому відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. -вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди не відповідають вимогам діючого законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Процесуальні дії у справі. 09.08.2021 позовна заява надійшла до суду. 16.08.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 30.09.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено. Ухвалою суду від 30.09.2021 клопотання представника відповідача про призначення у справі судової експертизи безпеки життєдіяльності залишено без задоволення. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 27.09.2021 від відповідача надійшов відзив на позов. 27.09.2021 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, у задоволення якого було відмовлено ухвалою від 30.09.2021. 27.09.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення у справі судової експертизи безпеки життєдіяльності, яке ухвалою суду від 30.09.2021 залишено без задоволення. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] з 02.06.1989 року працював на Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». 11.06.1990 року його переведено помічником машиніста екскаватора рудоуправління, з 17.09.2007 року переведений машиністом екскаватора. 22.12.2020 року його звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.29-34). Його загальний стаж роботи на АТ «ПІВДГЗК» - 33 роки 6 місяців, за професією - 13 років 3 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів - 30 років 6 місяців (а.с.10). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 27.05.2021 №994 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, у поєднанні з вираженою попереково-крижовою полірадикулонейропатією (L4, L5, S1)з помірним парезом лівої стопи та гіпотрофією м`язів лівої гомілки, статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом; нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ доугого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та лівого колінного суглоба (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей (а.с.25-26). 22 червня 2021 складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, стаж роботи якого в цеху в умовах впливу шкідливих факторів складає 30 років 6 місяців (а.с.9-12). Згідно пункту 17,18,20 згаданого Акту професійне захворювання виникло внаслідок того, що під час виконання своїх функціональних обов`язків машиніста екскаватора [PERSON] керував екскаватором в умовах кар`єру та виконував технічне обслуговування екскаватора. Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця машиніста екскаватору - підпадав під вплив вібрації, пилу та шуму, що перевищувало нормативні показники. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання визнано: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 3-4 дБ (104-105 дБ при ГДР 101 дБ) та на 2-3 дБ (61-62 дБ при ГДР 59 дБ) по ДНС 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлений через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 03.08.2021 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% з 26.07.2021 та третю групу інвалідності безстроково (а.с.13-14). Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема випискою з медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається що він проходив лікування в закладі охорони здоров`я з приводу скарг на біль у шийному та попереко-крижовому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, обмеження рухів, біль у плечових, ліктьових, колінних суглобах, утруднення при ході, періодичний головний біль, запаморочення при підвищенні АТ (а.с.27-28). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 60%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача більше 30 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання - 60% з 26.07.2021 року безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, встановлення третьої групи інвалідності, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 150 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial