Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача. 1. Виклад позиції позивача 16.02.2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Країло С.В., звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з п`яти житлових кімнат, тамбура і котельні загальною площею 116,6 кв.м., а також з господарських будівель і споруд літньої кухні, погреба, тамбура, прибудови, гаража, колодязя, воріт, огорожі і хвіртки, об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] та визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] , яка 29.01.2019 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », з 04.05.1999 року перебували у шлюбі. Рішенням Шаргородського районного суду від 11 жовтня 2019 року у справі №152/865/19 шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 04 травня 1999 року та зареєстрований 05 травня 1999 року Клекотинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №05, розірвано. Наведена обставина підтверджується паспортом [PERSON] , заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року у справі №152/865/19. За час шлюбу сторони спільно побудували будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на вказаний будинок, він складається з п`яти кімнат, тамбура та котельні, загальною площею 116,6 кв. м., а до господарських будівель і споруд відносяться літня кухня, погріб, тамбур, прибудова, гараж, колодязь, ворота, огорожа та хвіртка. Наведені обставини підтверджуються технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розпорядженням голови Шаргородської РДА від 02.08.2007 року за №348 та актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Ван Дер Мусселе проти Бельгії» та «Пайн Велей Девелопментс ЛТД проти Ірландії» вказав, що термін «власність», як це передбачено статтею 1 Першого Протоколу Конвенції, може означати або «існуючу власність», або претензії, щодо яких заявник може довести, що він принаймні має «законні підстави» отримати можливість використати право власності. Поняття права власності та зміст права власності визначено у ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України. Статтями 368 та 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтями 60, 61, 63, 69 СК України встановлено обсяг та порядок поділу спільного майна подружжя. Позивач звертає увагу на те, що суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. За приписами ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Виходячи з рівності часток колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] у спірному майні, позивач вважає, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності сторін в рівних частках. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином через свого представника адвоката Країла С.В. (а.с.64). Представник позивача [PERSON] адвокат Країло С.В., що діє на підставі довіреності від 06.10.2020 року (а.с.25, 26), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, що у ньому наведені, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. У вступному слові та під час додаткових пояснень адвокат Країло С.В. пояснив, що позивач та відповідач проживали у зареєстрованому шлюбі з 04.05.1999 року та шлюб між ними розірвано на підставі заочного рішення Шаргородського районного суду від 11.10.2019 року. За час спільного проживання у шлюбі позивач та відповідач побудували спільно та за спільні кошти житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, який знаходиться у [ADDRESS] . Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку видавалися на ім`я відповідача, як і документи на забудову будинку. Будинок завершений будівництвом та зданий у експлуатацію у 2007 році, при цьому всі документи про готовність будинку і прийняття його в експлуатацію видано на ім`я відповідача. Також, адвокат Країло С.В. суду пояснив, що з 2007 року, тобто з часу прийняття житлового будинку в експлуатацію, відповідач [PERSON] ухиляється від реєстрації права власності на вказаний житловий будинок як на своє ім`я, так і на ім`я обох позивача та відповідача як колишнього подружжя. При цьому, позивач звертався до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на житловий будинок, але в усній формі йому відмовлено у проведенні реєстраційних дій та роз`яснено, що для реєстрації права власності повинна прибути до державного реєстратора особа, на яку видано дозвільні документи на забудову, або ж позивачеві слід звернутися до суду з позовом про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди, а позивач зареєстрований та постійно проживає у спірному будинку, іншого житла не має, тоді як відповідач має квартиру у м. Вінниці, то [PERSON] змушений звернутися з вказаним позовом до суду та просить захистити його порушене право шляхом задоволення позову, виходячи з наведених у позові норм сімейного та цивільного законодавства України. 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов та не подала до суду відзиву із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог [PERSON] до неї про поділ спільного майна подружжя, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.03.2021 року (а.с.33-34). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. Представник позивача\~ [PERSON] адвокат Країло С.В. 27.04.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності (а.с.50). 2. В судовому засіданні 18.05.2021 року та 01.06.2021 року представник позивача адвокат Країло С.В. заявив усні клопотання про приєднання до матеріалів цивільної справи доказів та про витребування доказу, а також про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних доказів. 3. Відповідач\~ [PERSON] \~заяв та\~клопотань,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~до суду\~не подавала.\~ ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 01.03.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Країло С.В., до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя; відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 31.03.2021 року; запропоновано відповідачеві [PERSON] у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву або у випадку визнання позову, заяву про визнання позовних вимог; встановлено позивачеві строк у п`ять днів на подання відповіді на відзив та відповідачеві строк у п`ять днів на подання заперечення на відповідь на відзив; роз`яснено сторонам право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.33-34). 2. 31.03.2021 року суд постановив ухвалу про відкладення розгляду означеної справи без повідомлення (виклику) сторін на 15.04.2021 року у зв`язку із неповерненням на час розгляду справи зворотного повідомлення про отримання відповідачем ухвали суду від 01.03.2021 року (а.с.37). 3. 15.04.2021 року суд постановив ухвалу про проведення розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін; визначив дати першого та другого судових засідань (27.04.2021 року та 18.05.2021 року); та вирішив здійснювати виклик відповідача у судові засідання за правилами п.2 ч.7 ст.128 та ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.43-44). 4. 27.04.2021 року судом відкладено судове засідання у зв`язку із неприбуттям відповідача [PERSON] (а.с.51). 5. В судовому засіданні 18.05.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи; про задоволення клопотання представника позивача адвоката Країла С.В. про приєднання письмово доказу Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; про задоволення клопотання представника позивача адвоката Країла С.В. про витребування письмового доказу Інформаційної довідки КП «Могилів-Подільський МБТІ» про реєстрацію права власності на житловий будинок у [ADDRESS] на сторони у справі чи на інших осіб до 2013 року; розгляд справи відкладено на 01.06.2021 року у зв`язку із витребуванням доказу; виклик відповідача здійснено за правилами п.2 ч.7 ст.128 та ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.61-63). \~ \~ \~ \~6. 01.06.2021 року в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, суд постановив ухвалу про розгляд справи у відсутності позивача [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 7. В судовому засіданні 01.06.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду цієї справи і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів; про приєднання до матеріалів цивільної справи Інформаційної довідки КП «Могилів-Подільський МБТІ» про реєстрацію права власності на житловий будинок у [ADDRESS] на сторони у справі чи на інших осіб до 2013 року; про задоволення клопотання представника позивача адвоката Країла С.В. про приєднання довідки Мурафської сільської ради про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.101-103). За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні та ухвалення заочного судового рішення немає. 8. В судовому засіданні 01.06.2021 року, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, суд постановив ухвалу про встановлення порядку з`ясування обставин справи та дослідження доказів, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного провадження, у якому не передбачено здійснення підготовчого провадження, зокрема, після заслуховування вступного слова представника позивача слід перейти до дослідження письмових доказів, після чого суд вирішуватиме заявлені клопотання у випадку їх наявності та надасть право представнику позивача виступити із додатковими поясненнями, враховуючи, що судові дебати під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводяться; після цього суд закінчить з`ясування обставин та перевірки їх доказами. 9. В судовому засіданні 01.06.2021 року, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, оскільки заперечень від учасників справ щодо закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами не поступило. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність майнових правовідносин подружжя, а також правовідносин щодо набуття права власності на нерухоме майно, які регулюються\~Сімейним кодексом України\~(надалі \~СК України) та\~Цивільним кодексом України\~(надалі \~ЦК України). Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач проживали у шлюбі, який укладено 04.05.1999 року та зареєстровано в Книзі реєстрації актів про одруження 05.05.1999 року Клекотинською сільською радою Шаргородського району Вінницької області за актовим записом №05; після одруження сторонам присвоєно прізвище « [PERSON] ». При цьому, 29.01.2019 року відповідач змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », а ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] », згідно із свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року. Від шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина син [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються відміткою у паспорті позивача про сімейний стан (а.с.4, на звороті) та копією заочного рішення Шаргородського районного суду від 11.10.2019 року у справі №152/865/19 (а.с.6-7). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачеві [PERSON] (ім`я до зміни імені [PERSON] у [ADDRESS] належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 0525383000:04:002:0277 площею 0,2268 га; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1380058805253; номер запису про право власності 22850718, державна реєстрація земельної ділянки проведена 12.10.2017 року на підставі рішення Мурафської сільської ради від 20.09.2017 року за №79; форма власності приватна; власником земельної ділянки зазначена відповідач (а.с.58-59). На вказаній земельній ділянці у [ADDRESS] сторонами збудовано житловий будинок на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, що виданий інспекцією ДАБК 05.08.2003 року за №41 на ім`я [PERSON] , який у липні 2007 року прийнято у експлуатацію як закінчений будівництвом об`єкт, що вбачається із Акту державної приймальної комісії, утвореної розпорядженням голови Шаргородської РДА №283 від 22.06.2007 року, про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.с.11). Вказаний Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта затверджено розпорядженням голови Шаргородської РДА від 02.08.2007 року за №348. Так, п.п.1.3. п.1 розпорядження голови Шаргородської РДА від 02.08.2007 року за №348 затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого індивідуального будівництва житлового будинку [PERSON] у [ADDRESS] , площею 112 кв.м., з господарськими спорудами (а.с.10). \~ \~ \~ \~З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.01.2021 року, що виготовлений на ім`я [PERSON] КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», вбачається, що закінчений будівництвом житловий будинок садибного типу під літерою «А», що знаходиться у [ADDRESS] , має загальну площу 116,6 кв.м., житлову площею 94,6 кв.м., складається із п`яти кімнат: чотирьох житлових кімнат та кімнати-вітальні, а також тамбура і котельні, та має господарські будівлі і споруди літню кухню під літерою «Б», погріб під літерою «Б1», тамбур під літерою «б», прибудову під літерою «б1», гараж під літерою «В», колодязь під літерою «І», ворота під №1, огорожу під №2, хвіртку під №3 (а.с.8-9). \~ \~ \~ \~При цьому, з технічного паспорту вбачається, що будинок із господарськими будівлями станом на 2009 рік вже був споруджений. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , місце проживання якого було зареєстроване у передбаченому законом порядку у с. Мурафа Шаргородського району, виписаний з вказаного населеного пункту та зареєстрований у с. Клекотина Шаргородського району 26.04.2000 року, зокрема, за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із відмітки у паспорті позивача та довідки Мурафської сільської ради №01-1734 від 05.10.2020 року (а.с.4, 100). Отже, судом установлено, що під час шлюбу з позивачем, відповідач стала забудовником житлового будинку садибного типу, що знаходиться у [ADDRESS] , має загальну площу 116,6 кв.м., житлову площу 94,6 кв.м., на виділеній їй земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 0525383000:04:002:0277 площею 0,2268 га, будівництво якого було завершено також за час спільного шлюбу сторін. Водночас, суд зауважує, що ні позивач, ні відповідач не надали суду документів на придбання кожним із них будівельних матеріалів, про оплату проведення будівельних робіт під час зведення будинку. Разом з тим, з огляду на установлені обставини суд вважає, що позивач та відповідач, які під час будівництва будинку перебували в шлюбі, зводили його спільно, з метою проживання у ньому сім`єю. При цьому, на переконання суду, позивач та відповідач, спільно вкладали кошти та особисту працю у зведення будинку. Зазначена обставина вказується позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем з огляду на те, що [PERSON] не надіслала відзиву на позов із викладенням будь-яких заперечень щодо позовних вимог [PERSON] . Право власності на зведений сторонами спільно у період перебування в шлюбі будинок, який закінчений будівництвом та прийнятий у експлуатацію та знаходиться у [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року не було зареєстровано за сторонами чи іншими особами, що вбачається із виданої 28.05.2021 року довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» за №235 (а.с.99). Також, після 31.12.2012 року, на теперішній час право власності на зведений сторонами спільно у період перебування в шлюбі будинок, який закінчений будівництвом та прийнятий у експлуатацію та знаходиться у [ADDRESS] , не зареєстровано, що вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.58-59). Зокрема, із вказаної Інформаційної довідки вбачається лише зареєстроване право власності [PERSON] на земельну ділянку у [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) з кадастровим номером 0525383000:04:002:0277 площею 0,2268 га, тоді як право власності на житловий будинок із господарськими спорудами за цією ж адресою у вказаному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.58-59). Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Статтею 60\~СК встановлено,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1,\~2\~ст.61\~СК України\~встановлено,\~що об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Також, ч.3 ст.368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що спільно зведений сторонами будинок у с. Клекотина Шаргородського району (тепер Жмеринського району) Вінницької області, що знаходиться на [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] . Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №664/2522/16-ц (провадження №61-17808св19) ВС роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті\~\~325 ЦК України,\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року №1-8/2012 (№17-рп/2012) в справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої\~статті 61 СК України, встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~\~ статті\~61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. У постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.\~При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Як вбачається із позовної заяви та пояснення представника позивача адвоката Країла С.В. у судовому засіданні, позивач не може зареєструвати право власності на житловий будинок, оскільки земельна ділянка для здійснення будівництва та дозвільні документи для забудови будинку і прийняття закінченого будівництвом будинку у експлуатацію видані на ім`я відповідача, тоді як відповідач ухиляється від реєстрації права власності, що не заперечується відповідачем з огляду на те, що остання не подала до суду заперечень на позовну заяву [PERSON] . У зв`язку із наведеними обставинами права позивача на визнання спірного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та оформлення права власності порушено та підлягає судовому захисту. Отже, з огляду на проаналізовані докази та норми законодавства, суд вважає, що позовну вимогу [PERSON] про визнання спірного будинку з господарськими будівлями і спорудами об`єктом спільної сумісної власності подружжя належить задовольнити. Щодо решти позовних вимог, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 2\~ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1\~ст.328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.2\~ст.331 ЦК України,\~право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст.331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 27.04.2014 року №5, ВССУ роз`яснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Отже, новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Слід зазначити, що нормами\~статті 331 ЦК України\~не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. Окрім того, відповідно до ч.ч.1 та 2\~ст.182 ЦК України,\~право власності\~та інші\~речові права\~на нерухомі\~речі,\~обтяження цих\~прав,\~їх виникнення,\~перехід і\~припинення підлягають\~державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Судом встановлено, що спірний будинок хоча і введений в експлуатацію, проте, до цього часу право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстровано, тобто сторони не набули права власності на побудований будинок, оскільки воно виникає, відповідно до ч.2\~ст. 331 ЦК України, з моменту державної реєстрації, якої відносно даного будинку і прав на нього не проведено, а отже, звернення позивача з позовними вимогами про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, є передчасним, відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Сторони в даному випадку не позбавлені права провести державну реєстрацію права власності на спірний будинок у встановленому законом порядку. Не позбавлений такого права і позивач, оскільки будинок визнається судом об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що надає йому право на оформлення будинку з видачею відповідного свідоцтва та реєстрацією права спільної сумісної власності подружжя. Набувши право власності у встановленому порядку, позивач не позбавлений права на поділ будинку в натурі із визнанням за ним права власності на конкретну частину будинку або приміщення в ньому та на конкретну частину господарських споруд.\~\~\~\~ До вказаного\~висновку суд\~прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не подала відзив на позовну заяву, доказів у заперечення щодо позову та доказів, які б свідчили про протилежні обставини, ніж ті, що встановлені судом. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають майнові правовідносини подружжя, а також правовідносин щодо набуття права власності на нерухоме майно, які регулюються\~Сімейним кодексом України\~(надалі \~СК України) та\~Цивільним кодексом України\~(надалі \~ЦК України). Відповідно до ч.2\~ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. У\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі Конвенція), закріплено право на справедливий суд. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.ч.1, 2 ст.61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст.328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.2\~ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст.331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. VІ. Висновки суду Враховуючи перевірені у\~судовому засіданні\~докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, норми сімейного та цивільного законодавства, суд приходить до висновку часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Оскільки судом встановлено, що спірний будинок хоча і введений в експлуатацію, проте, до цього часу право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстровано, то суд вважає сторони не набули права власності на побудований будинок, яке виникає, відповідно до ч.2\~ст. 331 ЦК України, з моменту державної реєстрації, якої не проведено, тому позов про визнання спірного будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню, а звернення позивача з позовними вимогами про визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, є передчасним, отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Часткове задоволення позовних вимог не позбавляє як позивача, так і відповідача права провести державну реєстрацію права власності на спірний будинок у встановленому законом порядку та отримання свідоцтва про реєстрацію права спільної сумісної власності подружжя. Набувши право власності у встановленому порядку, позивач не позбавляється права на поділ будинку та господарських споруд в натурі.\~\~ VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :\~1)\~у разі\~задоволення позову\~ на\~відповідача;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1018,80 грн. (а.с.1), виходячи із визначеної ціни позову, що стосується позовної вимоги про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, враховуючи, що позовна вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаного будинку є похідною і судовим збором не оплачена. Так як позов [PERSON] частині визнання спірного житлового будинку з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню, то понесені ним судові витрати в сумі 1018,80 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial