Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» про зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку, стягнення 2900 гривень компенсації за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2020 року до дня внесення в трудову книжку запису про звільнення із розрахунку 247,80 гривень за кожен день вимушеного прогулу, стягнення судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював у ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» на посаді оператора АЗС в с. Красне, Чернігівського району, Чернігівської області з 01.10.2019 року по 01.04.2020 року. Вказує, що при прийнятті на роботу написав відповідну заяву та 30.09.2019 року надав свою трудову книжку. Після звільнення з роботи 06.04.2020 року, йому виплачено лише заробітну плату за березень 2020 року, тобто останній місяць роботи, компенсацію за невикористану відпустку не виплачено. Щодо видачі трудової книжки йому повідомили, що її загублено. Відповіді на заяву про повернення трудової книжки від 10.04.2020 року ним отримано не було. Зазначає, що відповідно до даних про заробітну плату форми ОК-5, середньоденна заробітна плата дорівнює 10160 гривень : 21 день = 247,80 гривень, а за 57 робочих днів з 01.04.2020 року по 01.06.2020 року за 57 робочих днів х 247,80 гривень = 14124,60 гривень. Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку взяті виплати за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року. Сума компенсації за невикористані 12 календарних днів щорічної основної відпустки становить 2900 гривень, з розрахунку : 30450 грн (сумарний заробіток за зазначений період) поділений на 126 днів ( кількість робочих днів цього періоду) та помножений на 12 днів ( кількість днів відпустки). Відповідач, ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» подало відзив на позовну заяву (а.с.34-39). В обгрунтування заперечень відповідач зазначає, що з 01.10.2019 року позивач працював у відповідача на посаді оператора заправних станцій із додатковим покладанням на нього обов`язків касира. При прийнятті на роботу [PERSON] трудова книжка не надавалась, відомостей до Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до неї, яка ведеться товариством , не вносились. 31.03.2020 року, на підставі поданої позивачем до ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» заяви про звільнення, було видано наказ № 17 про звільнення [PERSON] з 01.04.2020 року з посади оператора заправних станцій, за власним бажанням. Відповідач також звертає увагу, що незважаючи на відсутність трудової книжки позивача при працевлаштуванні, посадовці товариства провели передачу відомостей працевлаштованої особи до відповідних державних фондів. Щодо трудової книжки,відповідач зазначає, що самому позивачу необхідно довести факт передачі трудової книжки для зберігання на товариство. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.06.2020 року провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18-19). Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27.07.2020 року в задоволенні клопотання ТОВ «Дженерал Лоджистик 1» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с.27-28). Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13.08.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик свідка і клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.53-54). Ухвалами Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.09.2020 року (а.с.65-66) і від 30.09.2020 року (а.с.79-80) постановлено проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 21.10.2020 року розгляд справи відкладено. Витребувано у ТОВ «Дженерал Лоджистик 1» графік роботи [PERSON] за період з 01.10.2019 року по 01.04.2020 року; довідку про нараховану та виплачену [PERSON] заробітну плату за період з 01.10.2019 року по 01.04.2020 року (помісячно); довідку про середню заробітну плату [PERSON] ; довідку про відпрацьований [PERSON] робочий час (дні і години) за лютий-березень 2020 року і про нараховану та виплачену заробітну плату за лютий-березень 2020 року. Ухвалою судді Новозаводського районного суду міста Чернігова суду від 10.11.2020 року справу прийнято до розгляду суддею Ченцовою С.М. Ухвалою суду від 18.12.2020 року розгляд справи, призначений на 25 січня 2021 року вирішено провести у режимі відео конференції з використанням загальнодоступної Інтернет платформи EASYCON із робочого міста адвоката Кузьміна Євгена Валерійовича - 61052, м. Харків, Полтавський Шлях, 33, [NUMBER] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному об`ємі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду направлена заява про проведення судового засідання у відсутності представника відповідача, в якій зазначено що відповідач позов не визнає у повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що задля того аби вказувати на неповернення трудової книжки, потрібно мати належні докази її надання, але цього позивач не зробив, та таких доказів суду не надав; покази свідків, про виклик яких неодноразово до суду звертався позивач, не є належними та допустимими доказами надання трудової книжки позивачем при працевлаштуванні до відповідача. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права застосовані судом та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на роботу у ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» з 01.10.20019 року, згідно наказу № 19 від 30.09.2019 року, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу ( а.с.41) Відповідно до графи 4 зазначеного повідомлення, [PERSON] віднесений до категорії особи*1, що згідно примітки означає - найманий працівник з трудовою книжкою. Відповідно до наказу «ДЖЕНЕРАЛ ЛОДЖИСТИК 1» № 17 від 31.03.2020 року, [PERSON] , згідно поданої заяви, звільнено з посади оператора заправних станцій, за власним бажанням, з 01.04.2020 року( а.с. 40) Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, за період з 4 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року, [PERSON] отримав дохід у розмірі - 30450 гривень ( а.с. 8) Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу, [PERSON] сума заробітної плати за останні два місяці роботи складає -10160 гривень ( а.с.9). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Стаття 48 КЗпП України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Відповіднодо до постанови Кабінету міністрів України № 301 від 21.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» з наступними змінами та доповненнями при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Таким чином, законодавець зобов`язує керівника видати трудову книжку, а не надає йому таке право. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому посилання представника відповідача на ненадання позивачем трудової книжки і відсутність запису про це в Книзі обліку трудових книжок жодним доказом не підтверджується, а отже судом до уваги не приймається, натомість згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу від 30.09.2019 року ТОВ «Дженерал лоджистик 1» [PERSON] прийнятий на роботу згідно наказу № 19, з трудовою книжкою. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги про зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку підлягають задоволенню. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення,коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Пункт 8 цього Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, за період з 4 кварталу 2019 року по 1 квартал 2020 року, [PERSON] отримав дохід у розмірі - 30450 гривень ( а.с. 8) Кількість днів розрахункового періоду з 01.10.2019 року по 01.04.2020 року складає 179 календарних днів, з них робочих - 126 днів. Кількість днів відпустки складає: 24 /305*179=14 календарних днів, тому сума компенсації складе 3383 грн ( 30450 /126*14) Враховуючи, що позивач просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2900 гривень, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в межах заявлених вимог. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу, [PERSON] сума заробітної плати за останні два місяці роботи складає -10160 гривень. Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковий період - 41 день, середньоденна заробітна плата складає 247 грн 80 коп ( 10160,00 /41). Період з часу звільнення позивача - 01.04.2020 року по день постановлення рішення суду - 25.01.2021 року становить 204 робочих дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 50551 гривня 20 копійок ( 204*247,80). Тому , позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2020 року до дня внесення в трудову книжку запису про звільнення із розрахунку 247,80 гривень за кожен день вимушеного прогулу підлягають задоволенню частково, а саме по день постановлення рішення суду - 25.01.2021 року, в сумі 50551 гривні 20 копійок. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень.

Outcome: partial