Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2,48). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачкою познайомився в 2015 році, після чого почали періодично зустрічатися. [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] . Після народження дитини вони деякий час проживали разом, як сім`я у квартирі [ADDRESS] . У 2018 році стосунки між ними погіршилися та остаточно припинилися. 03 серпня 2018 року відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком. На даний час він з донькою проживає окремо від матері дитини. Відповідачка ухиляється від утримання доньки, а також відмовляється від подачі заяви до ДРАЦС про внесення до актового запису відомостей про батька дитини. За таких підстав просить визнати його батьком на підставі ст.128 Сімейного кодексу України та стягнути аліменти на утримання доньки. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 05.03.2021 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце підготовчого судового засідання. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 18.05.2021 зупинив провадження по даній цивільній справі на час проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 05жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 17.11.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених в ньому. Крім того, просила стягнути понесені позивачем судові витрати. Відповідач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася неодноразово відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану, при цьому зазначивши, що заперечень проти прийняття рішення не має, покладається на розсуд суду. Суд, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, протокольною ухвалою суду від 03.12.2021 року постановлено про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про народження №1245 від 16.06.2017 року (а.с.47). Відомості про батька зазначені на підставі заяви матері відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку з цим видано свідоцтво серії [NUMBER] , де матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с.5). 03 серпня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1826 (а.с.8). Позивачем надані копії фотокарток, відповідно до яких він з малолітньою дитиною та відповідачем проводять разом час, відпочивають (а.с.7). Згідно з висновком експерта №626 від 30.07.2021 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (а.с.76-79). Відповідно до довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу №42 «Русалонька» Чернігівської міської ради від 15.02.2021 №2, [PERSON] , донька [PERSON] , відвідує дошкільний заклад з 04.09.2019 року, на даний час дитина відвідує садок регулярно, охайна, врівноважена, із задоволенням спілкується з однолітками, до садочка Ксенію приводять і забирають тато або бабуся, мама контакту з педагогами не підтримує тривалий час (а.с.9). Крім того, всі питання виховання та оплату за харчування в дитячому садочку вирішували з батьком, він завжди цікавився життям дитини в садочку, відвідував батьківські збори, спілкувався з педагогами. За проведення даної експертизи [PERSON] сплатив 9 250,00 грн (а.с.90). Судом встановлено, що на даний час малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач проживає окремо, згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, відомостями відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 02.03.2021 та Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.04.2021 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , (а.с.6зв,20,45). Сторони доказів про розмір доходів, наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. IV.Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст. 2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною першою статті 9 вказаної Конвенції визначено, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За таких обставин, саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та право на спілкування з ним. За змістом положень ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актівцивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявоюпровизнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншоюособою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він є біологічним батьком дитини. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку відповідача відзиву на позов не надійшло і суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У розумінні ст. 77-79 ЦПК України належними, допустимими та достовірними доказами у даній справі є висновок експертизи, яким наявність або відсутність кровного споріднення доводиться (спростовується). У даних правовідносинах суд вважає доведеним, згідно висновку експерта, факт наявності кровного споріднення між позивачем та малолітньою дитиною [PERSON] , яка народилась [INFO] . За таких обставин, беручи до уваги положення ст. 7 СК України за якою регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, а дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановленні Конституцією України, Конвенцією про права дитини, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] батьком [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, а також враховує, що позивач в силу закону також зобов`язаний утримувати дитину та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову з 17 лютого 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за вимогою про визнання батьківства в сумі 908,00 грн (а.с.3), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Також згідно з пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем сплачено 9 250 грн за проведення судової експертизи, що підтверджується квитанціями від 16.07.2021 (а.с.90). Клопотань про зменшення розміру витрат на оплату послуг експерта зі сторони відповідача не надходило. Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 9 250 грн витрат за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. На підставі наведеного,

Outcome: approved