Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ В листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 104/400 ідеальних частин будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі договору довічного утримання (догляду) ВВЕ № 370838 Р№ 1868 від 08.06.2004 вона є власником 104/400 ідеальних частин будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї у вищезазначеному будинку разом із позивачем зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є знайомим позивача. Проте, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає протягом З (трьох) років; не сплачує комунальні платежі; в утриманні житла не бере участі; особистих речей в будинку не має. Добровільно писати заяву про зняття з місця реєстрації у відповідні органи відповідач не бажає. Зазначає, що реєстрація відповідача в будинку обмежує її в праві розпорядитися своєю власністю, оформленні ряду соціальних пільг тощо. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 23.11.2020 ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в яійх просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити; проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, в поданій заяві позивач не підтрмала клопотання про виклик в судове засідання свідків. З огляду на те, що позивач у поданій заяві відмовилася від допиту свідків, тому суд приймає таку відмову від їх допиту. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечили. Відповідно до ч. 1 ст.280ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи,що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату,час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позовне подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності відповідача за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення, а також у відсутності позивача та третьої особи, які скористалися своїм правом та подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції Українита статтею1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно доЗакону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях316,317,319,321 ЦК України. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються даним майном для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що знаходяться в особистій власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власник не може бути позбавлений права користування житловим будинком. Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що згідно договору довічного\~утримання (догляду)\~ВВЕ №\~370838\~Р№ 1868\~від 08.06.2004,\~витягу про\~реєстрацію права\~власності на\~нерухоме майно\~№21266254\~від 15.12.2008,\~ [PERSON] є\~власником 104/400\~ідеальних частин\~будинку [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Власниками 47/100\~ ідеальних частин будинку [ADDRESS] згідно договору дарування частки житлового будинку від 10.09.2020 року є [PERSON] , інших 27/100 часток житлового будинку, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 3.04.2020, [PERSON] . Згідно довідки №2596 від 09.11.2020, яка видана Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №7, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , 1958 року народження, разом з нею прописаний [PERSON] , 1966 року народження (а.с. 11). Зі змісту акту від 30.10.2020, який посвідчено директором Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак за цією адресою фактично не проживає протягом трьох років, що підтверджено поясненнями свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника будинку в розумінні ст. 64 ЖК України, у спірному житловому приміщенні не проживає понад три роки, наявність поважних причин, з яких відповідач не проживає у квартирі, договір про надання у користування вказаним житловим приміщенням з відповідачем не укладався та домовленості між сторонами про збереження права користування житлом судом не встановлено. Беручи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу та третім особам будинку не дозволяє у повній мірі реалізовувати своє право власності на будинок, а тому наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн

Outcome: approved