Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

КП «ПКВ» ЕМР звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (531), та стягнути з відповідача на свою користь витрати про сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 22.12.2000 року відповідачу було надано ліжко-місце у кім. № [NUMBER] [ADDRESS] При перевірці паспортного режиму встановлено, що відповідач у зазначеному житловому приміщенні не мешкає з 10.08.2017 року, плату за комунальні послуги не сплачує. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.11.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.09.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - КП «ПКВ» ЕМР, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 45). Відповідач [PERSON] повторно не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавала. Сповіщалася про дату та час судового засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, до суду повернувся поштовий конверт з відповідною відміткою (а.с. 35, 44), та оголошенням на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 42). Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України) Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою- посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.(ст. 89 ЦПК України) Відповідно до ст.4ЦПК України та ст.15ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється виключно власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Позивачами у справах за позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку є власники гуртожитків та органи місцевого самоврядування. Відповідачами виступають мешканці гуртожитків. Так, до матеріалів справи додане рішення Енергодарської міської ради Запорізької області № 16 від 04.10.2013 року, згідно додатку до якого гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] ), перебуває на балансі Комунального підприємства «ПКВ» Енергодарської міської ради Запорізької області (а.с. 5-7) Однак, згідно рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області № 161 від 06.06.2018 року управителем багатоквартирних будинків у м. Енергодар призначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» (а.с. 48), яке оприлюднене на офіційному веб-сайті Енергодарської міської ради (https://www.en.gov.ua/files/upload/06.06.18%20%E2%84%96161.pdf). Тобто, на момент звернення до суду з позовом (13.09.2018р.) суду не надані були беззаперечні докази, що вищевказаний гуртожиток, перебуває на балансі Комунального підприємства «ПКВ» Енергодарської міської ради Запорізької області, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивач є неналежним суб`єктом звернення до суду з позовом про втрату права користування жилим приміщенням. Таким чином, із врахуванням того, що КП «ПКВ» не наділене правом на звернення до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати на відповідача не покладаються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed