Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

КП ФМР Фастівська ЖЕК звернулося до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те що гуртожиток №77 по вул.Соборній в м.Фастові знаходиться у власності територіальної громади м.Фастова та перебуває на балансі підприємства. Відповідачі зареєстровані в даному гуртожитку в кімнатах №1-11, 1-12 починаючи з 1991 року. У відповідності до свідчень свідків, які проживають та зареєстровані в даному гуртожитку стало відомо про те, що відповідачі в зареєстрованих квартирах не проживають тривалий час ще з 2010 року, до помешкання не навідуються, участі в утриманні квартири не приймають. За ними утворилася заборгованність по сплаті за комунальні послуги. Договір найму з ідповідачем укладено не було. На даний час кімнати перебувають в занедбанему стані про що свідчить, що відповідачі не підтримують в належному стані кімнати в яких зареєстровані, а тому підприємство змушене звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і надала суду пояснення аналогічні викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засідані проти позову заперечувала і суду пояснила, що проживає в даному гуртожитку з дітьми. Дані кімнати отримала так, як працювала маляром-штукатуром на підприємстві СУ-145. За час проживання в кімнатах постійно проводила ремонт, прибирала приміщення загального користування але після того, як умови для проживання стали бути не стерпними переїхала з дітьми жити в інше житло. Зверталася неодноразово до міського голови, начальника ЖЕК про здійснення ремонту даного гуртожитку але заяви залишилися без уваги. Працівники ЖЕКу прийшли пробили каналізацію, яка була зацементована, поставили старий унітаз, замінили вхідні двери та укрипіли балки щоб стіни не розпалися і все це було зроблено після скарг сусідів. З липня 2015 року працівники ЖЕК опечатали кімнати та змінили вхідні замки позбавивши можливості там проживати. В 2010 році було укладено договір найму житлового приміщення гуртожитку. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував і суду пояснив, що проживати в даному гуртожитку не можливо із-за неналежних умов. В подальшому надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON], надали до суду заяви де просять справу слухати у їх відсутність проти позову заперечують. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Гуртожиток №77 по вул.Соборна у м.Фастові Київської області прийнято до комунальної власності міста відповідно до рішення Фастівської міської ради №7-ХІІ-У від 21.12.2006 року. До передачі даний гуртожиток належав ДП Трансжитлосервіс №329. На час передачі даного гуртожитку, відповідачі були зареєстровані в ньому у кімнатах №1-11, 1-12. Дані факти не заперечуюиться сторонами. Позивачем подано позов до суду про визнання відповідачами особами, що втратили право на користування житловим приміщенням. Основною підставою для звернення до суду була відсутність відповідачів за місцем проживання понад шість місяців та невиконання у звязку із цим обовязку з оплати комунальних послуг. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. Як було встановлено в судовому засіданні відповідачі не проживали за вказаною адресою з 2010 року але причиною їх не проживання були неналежні умови проживання в даному гуртожитку. Про неналежність умов проживання відповідач [PERSON] неодноразово зверталася до голови міської ради та начальника Фастівського ЖЕК про що свідчать надані для огляду в суді заяви. Також, зазначені факти підтверджено і свідками [PERSON], яка на 2014 рік була начальником відділу житлової політики квартирного обліку та була в складі комісії, яка виходила на місце обстеження даного гуртожитку 19 серпня 2014 року і підтвердила, що на час обстеження в секції в якій знаходяться в тому числі і кімнати відповідачів є кухня але нею неможливо користуватися так, як винесено газові плити, умивальник відсутній, меблі ніяких теж немає, стіни обдерті, коридор перебуває в жахливому стані. Свідок [PERSON], також підтвердив, що гуртожиток потребує капітального ремонту, умови проживання в даному гуртожитку жахливі. Свідок [PERSON], суду пояснила, що є сусідкою сімї Гошлі і також, неодноразово зверталася до міського голови, начальника ЖЕКу про здійснення капітального ремонту гуртожитку. Працівники ЖЕКу відремонтували туалет, поставили нові вхідні двері і укрипіли балки, щоб стіни не розпалися. Суд, критично відноситься до показів свідка [PERSON], [PERSON], які зазначили про те, що можна проживати в даному гуртожитку так, як дані свідки є працівниками ЖЕКу двірники і безпосередньо перебувають під порядкуванням. Також, було встановлено, що в липні місяці 2015 року представниками ЖЕКу були опечатані кімнати відповідачів без їх відома, а в жовтні 2015 року, змінені вхідні замки до даних кімнат також без відповідних рішень, що свідчить порушення житлових прав громадян. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав. При цьому такий загальний захист поширюється як на власника житла, так і на наймача. За змістом ст.71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Стаття 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст.60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. З вищевикладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у спірному приміщенні без поважних причин понад шість місяців. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені не були. Висновок про непроживання відповідачів у спірній кімнаті гуртожитку понад 6 місяців до подачі позову позивач обґрунтовує [PERSON] комісії працівників ЖЕК від 17.07.2015 року але даний документ не може бути прийнятий судом, як належним доказом так, як не підтверджує факт не проживання відповідачів на протязі пяти років. Матеріалів інших перевірок з цього приводу напротязі встановленого періоду який позивачем зазначено суду не надано. Зважаючи на кількість перевірок (одна), відсутність інших документальних доказів з цього приводу, висновок щодо встановлення факту непроживання відповідача в спірній кімнаті протягом принаймні 6 місяців є сумнівним. При цьому відповідачами не заперечувалося того факту, що вони не проживають в гуртожитку певний час але ця відсутність була викликана поважними причинами, а саме не належними умовами проживання в даному гуртожитку і даний факт не спростовано належними доказами зі сторони позивача. Отже, аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачі непроживали у спірному приміщенні без поважних причин понад шість місяців.

Outcome: dismissed