Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Кредитна спілка «Мікрокредит» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 173 (надалі - Кредитний договір). Згідно умов Кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. строком до 30 квітня 2014 року. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 72 відсотків річних. При цьому, відповідно до Кредитного договору відповідач зобов'язаний повертати частини кредиту та сплачувати відсотки шляхом внесення щомісячного платежу не пізніше 30 числа кожного місяця та у розмірах не менше, ніж вказані в графіку повернення платежів (Таблиця № 1). Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує і станом на 16 грудня 2013 року має заборгованість в зальному розмірі 10 784 грн. 41 коп., у зв'язку з чим позивач просить розірвати Кредитний договір та стягнути вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 30 жовтня 2012 року між Кредитною спілкою «Мікрокредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 173 (а.с. 4). Згідно п.п. 1.1, 3.2, 5.1 Кредитного договору відповідачу надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 30 квітня 2014 року і сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 72 % річних. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Кредитного договору [PERSON] зобов'язана проводити сплату нарахованих відсотків і погашати частини кредиту щомісячно не пізніше 30 (тридцятого) числа вказаного в графіку платежів та сумами не меншими ніж вказані в графіку платежів (п. 3.3 Кредитного договору) . Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується Видатковим касовим ордером від 30 жовтня 2012 року (а.с. 6). Однак, [PERSON], після отримання кредитних коштів, не виконала зобов'язань, визначених Кредитним договором, порушила умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно умов п. 3.5 Кредитного договору у випадку прострочення відповідачем термінів платежів, зазначених у Таблиці № 1 (графік платежів), позивач має право стягувати з відповідача пеню в розмірі 1 % від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані відсотки за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. При цьому, у п.п. 2.1 Кредитного договору, серед іншого, передбачено, що позивач має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць. 28 листопада 2013 року позивачем направлено відповідачу лист за № 2811/13/19 з вимогою погасити заборгованість по кредиту та пені до 06 грудня 2013 року (а.с. 9). Однак, вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідач залишив без уваги. В зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, станом на 16 грудня 2013 року сума заборгованості з боку відповідача становила 10 784 грн. 41 коп. та складається з: основної суми боргу - 4 064 грн. 50 коп.; процентів за користування кредитом - 2 076 грн. 58 коп.; пені - 4 643 грн. 33 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 7), перевіреним у судовому засіданні. Крім того, невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору (п. 1 ст. 611 ЦК України). Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даному випадку порушення умов договору щодо неповернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, враховуючи суму отриманих коштів та розмір заборгованості, суд розцінює як істотне, яке може бути підставою для розірвання договору згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України. Беручи до уваги наведене та те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов Кредитної спілки «Мікрокредит» до [PERSON] про розірвання договору та стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 458 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, виходячи із позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 611, 625, 629, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved