Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Ліквідатор банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражний керуючий [PERSON] звернувся до суду з позовом, за яким просить суд: -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 92 по вул. Білостоцького, б. 36, в м. Дніпропетровську, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 3025 від 04 листопада 2011 року, із застосуванням наслідків недійсності; -витребувати з чужого незаконного володіння квартиру, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, б. 36, кв. 92 від [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою Господарського суду Харківської області від 26 квітня 2009 року ФО-П [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON] Надалі ухвалою Господарського суду від 19 вересня 2012 року арбітражного керуючого [PERSON] звільнено від виконання обовязків ліквідатора ФО-П [PERSON], ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON], а ухвалою Господарського суду від 24 березня 2014 року арбітражного керуючого [PERSON] звільнено від виконання обовязків ліквідатора ФО-П [PERSON] і ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] На день визнання банкрутом ФО-П [PERSON] мала у власності квартиру № 92, загальною площею 118,3 кв. м., житловою площею 65,9 кв. м., по вул. Білостоцького, буд. 36, у м. Дніпропетровськ, яка є предметом застави згідно іпотечного договору № 360 від 27 квітня 2006 року, укладеного з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») на забезпечення зобовязань за Договором кредиту № 09.2/181-6 від 27 квітня 2006 року та за Договором кредиту № 40/560-4 від 09 жовтня 2004 року. Зазначена квартира була включена ліквідатором [PERSON] до ліквідаційної маси банкрута. 09 серпня 2011 року товарною біржею «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу нерухомого майна банкрута зазначеної квартири, за результатами якого був складений протокол аукціону №1 від 09 серпня 2011 року. Згідно вказаного протоколу, майно було продано за стартовою (початковою) ціною, яка складала 253000 грн. Після проведення аукціону 06 вересня 2011 року між ліквідатором банкрута ФО-П [PERSON] - арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1793. Надалі квартира була реалізована [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 3025 від 04 листопада 2011 року. Вказана квартира у власності [PERSON] та [PERSON] перебуває до цього часу. У звязку з тим, що договір купівлі-продажу чотирьохкімнатної квартири 06 вересня 2011 року між ліквідатором банкрута ФО-П [PERSON] арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] було укладено з порушенням приписів діючого законодавства щодо порядку проведення аукціону при процедурі банкротства, пріоритетного забезпечення вимоги заставодержателя - AT «Укрсоцбанк» за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна банкрута, чим завдано значних збитків, заставодержатель та ліквідатор-арбітражний керуючий звернулися за захистом порушених прав до господарського суду Харківської області і ухвалою цього суду від 20 серпня 2014 року зазначений договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним. Враховуючи вище зазначене, [PERSON] не набула право власності за договором купівлі-продажу від 06 вересня 2011 року, у зв'язку з чим вона не мала права здійснювати подальше розпорядження квартирою та відчужувати її [PERSON] та [PERSON] Позивач стверджує, що спірна квартира була реалізована ліквідатором банкрута ФО-П [PERSON] - арбітражним керуючим [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири з [PERSON] В, який був визнаний недійсним, а отже вибула з володіння власника ФО-П [PERSON] не з волі самого власника, що дає право ФО-П [PERSON] витребувати майно від набувача [PERSON] та [PERSON] Витребування квартири необхідне для подальшої її реалізації та задоволення вимог заставного кредитора - ПАТ «Укрсоцбанк». [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ліквідатора банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражного керуючого [PERSON], за яким просять суд: -визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 листопада 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3025; -визнати [PERSON] та [PERSON] добросовісними набувачами квартири № 92, що розташована в будинку № 36 по вул. Білостоцького м. Дніпропетровську; -визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру № 92, що розташована в будинку № 36 по вул. Білостоцького м. Дніпропетровську; Зустрічні позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3025. Відповідно до п. 1 договору, [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили належну [PERSON] на праві приватної власності квартиру за № 92 в будинку за номером 36, що на вулиці Білостоцького у місті Дніпропетровську. Вказана квартира, на момент посвідчення договору купівлі-продажу належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], за реєстровим № 1793. Право власності за [PERSON] також зареєстровано 06 вересня 2011 року в Державному реєстрі правочинів за № 4623689 (номер витягу: 1.346023, бланк серії ТЄ №188229) та 26 жовтня 2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу: 31804110, БЛАНК серії СЕВ №562056). Таким чином, на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на дану квартиру, внаслідок чого 04 листопада 2011 року за [PERSON] та [PERSON] в Державному реєстрі правочинів за № 4721862 (номер витягу: 10600705, бланк серії ТУ №860471) було зареєстроване право власності на дану квартиру, про що 10 листопада 2011 року був виданий витяг про державну реєстрацію прав за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу 31995347. бланк серії СЕВ №561559). Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у відповідачів виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 10 листопада 2011 року. На теперішній час ліквідатор банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражний керуючий [PERSON] не визнає права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON], про що свідчить позов стосовно визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру виникло 10 листопада 2011 року - з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, в установленому законом порядку. Цей договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства, зобовязання покупців за договором виконані в повному обсязі. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири, продавець [PERSON] гарантувала, що квартира, яка є предметом договору, на момент укладання та підписання договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду не передана, не використовується як юридична адреса, не суперечить правам та інтересам неповнолітніх, малолітніх та непрацездатних дітей, не відчужена іншим способом, не заставлена, у податковій заставі не перебуває..., а також прав щодо неї у третіх осіб (в числі за договорами найму чи шлюбними контрактами) як в межах, так і за межами України немає, що і було підтверджено нотаріусом під час посвідчення угоди купівлі-продажу квартири, шляхом отримання відповідного витягу з електронного реєстру обтяжень. Таким чином, позивачі на момент укладання договору не знали і не могли знати що продавець [PERSON] має будь-які зобовязання за попереднім договором купівлі-продажу даного майна. Є очевидним, що подружжя [PERSON] придбало житло на законних підставах, майно не було загублене попередніми власниками, не було викрадене у попередніх власників, не вибуло з володіння у попередніх власників не з їхньої волі іншим шляхом, майно було придбано Позивачами за відплатним договором, обовязки за яким відповідачами виконано в повному обсязі, про наявність обтяжень щодо квартири та наявність прав третіх осіб на не житло відповідачам ані продавцем [PERSON], ані іншими особами не повідомлялося, претензій третіх осіб не заявлялося, а отже відповідачі є добросовісними набувачами спірного майна. Крім того, у придбаній квартирі окрім відповідачів зареєстровані та проживають їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Ухвалою суду від 31 серпня 2015 року зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] прийняті до спільного розгляду з первісним позовом ліквідатора банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражного керуючого [PERSON] В судовому засіданні ліквідатор банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражний керуючий [PERSON] підтримав в повному обсязі власні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі, оскільки визнання договору дійним не є визначеним Цивільним кодексом України способом захисту порушеного права та визнання добросовісним набувачем. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] вже зверталися до суду з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання їх добросовісними набувачами та визнання права власності на квартиру і у задоволенні позовних вимог рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року було відмовлено. Стверджує, що після набрання вказаним рішенням законної сили відповідачі не мають права звертатися до суду з такими ж позовними вимогами. Представник відповідачів [PERSON] в суді підтримала в повному обсязі зустрічні позовні вимоги та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечила в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічному позові. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON] в суді заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] та підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] і [PERSON], оскільки це відповідає інтересам дітей, які на законних підставах мешкають в спірній квартирі. Відповідачка [PERSON], а також треті особи [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк» і приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20 серпня 2014 року (а.с. 13-16) у справі № Б-50/84-09 за заявою фізичної особи підприємця [PERSON] про визнання банкрутом встановлені наступні фактичні обставини, які згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, господарський суд встановив, що постановою Господарського суду Харківської області від 26 квітня 2010 року фізичну особу підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого [PERSON] , до якого перейшло право розпорядження майном банкрута. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19 вересня 2012 року звільнено арбітражного керуючого [PERSON] від виконання обовязків ліквідатора банкрута і призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] Під час виконання [PERSON] своїх обовязків в якості ліквідатора банкрута, майно банкрута чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 360 від 27 квітня 2004 року укладеного боржником із Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») на забезпечення зобовязань за договором кредиту № 09.2/181-6 від 27 квітня 2006 року та договором кредиту № 40/560-4 від 09 жовтня 2014 року була включена до ліквідаційної маси. 09 серпня 2011 року Товарною біржею «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу вищевказаного майна банкрута, за результатами якого було складено протокол аукціону № 1 від 09 серпня 2011 року. Згідно протоколу аукціону майно продане за стартовою (початковою) ціною, яка складала 253000 грн., переможцем аукціону стала [PERSON]. Після проведення аукціону 06 вересня 2011 року між ліквідатором банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON] на підставі протоколу № 1 проведення аукціону на ТБ «Правопорядок» від 09 серпня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1793. Відчужена квартира належала [PERSON] як фізичній особі на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11 квітня 2006 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 21-26). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири (а.с. 105-106), укладеного 04 листопада 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 3025, [PERSON] зазначену квартиру продала [PERSON] та [PERSON]. За копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 108), [PERSON] та [PERSON] своє право спільної часткової власності на квартиру зареєстрували 10 листопада 2011 року. Відповідачі залишаються зареєстрованими власниками квартири і на час розгляду справи в суді, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 225-226) а також копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 227-233). З довідки про склад сімї відповідачів (а.с. 224) вбачається, що на час розгляду справи в суді в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] а також їх неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги ліквідатора банкрута - фізичної особи-підприємця [PERSON], арбітражного керуючого [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № 92 по вул. Білостоцького, б. 36, в м. Дніпропетровську, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] із застосуванням наслідків недійсності, суд виходить з того, що вищезазначеною ухвалою Господарського суду Харківської області від 20 серпня 2014 року (а.с. 13-16) договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 06 вересня 2011 року між ліквідатором банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] арбітражним керуючим [PERSON] та [PERSON], за яким остання набула у власність спірну квартиру, визнано недійсним. Суд,

Outcome: dismissed