Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

І. Суть спору Позивач, через свого представника, звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на: - земельну ділянку площею 0,3669 га, для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:002:0002) передану у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Луковичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 20.10.1993 року №17/1; - на земельну ділянку площею 0,2331 га, для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:001:0004) передану у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Луковичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 20.10.1993 року №17/1; - земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:002:0003) передану у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Луковичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 20.10.1993 року №17/1. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луковичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 20.10.1993 року № 17/1 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,60 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель у розмірі 0,25 га. Земельні ділянки сформовані і їм присвоєні кадастрові номери: кадастровий номер 0721182803:03:002:0002 присвоєно земельній ділянці площею 0,3669 га, для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі; кадастровий номер 0721182803:03:001:0004 присвоєно земельній ділянці площею 0,2331 га, для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі; кадастровий номер 0721182803:03:002:0003 присвоєно земельній ділянці площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі Павлівської сільської ради. Однак, за життя [PERSON] не отримав відповідні державні акти та не здійснив державну реєстрацію права власності на ці земельні ділянки. [INFO] він помер. Після його смерті відкрилась спадщина на усе його майно, а так, як за життя він заповіту не склав, спадщина відкрилась за законом. Після його смерті спадщину прийняв позивач, як спадкоємець першої черги. Щодо майна померлого заведено спадкову справу №97/2006. Рішеннями Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 09.07.2021 року № 8/78 та 8/79 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Оскільки, приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки. Враховуючи наведе, представник позивача просить позов задовольнити та визнати за позивачем право на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельних ділянок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». ІІ . Позиція учасників справи Від представника позивача [PERSON] від 28.09.2021 року, згідно якої судовий розгляд справи просила проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю. У матеріалах\~справи також\~міститься заява\~представника відповідача\~секретаря Павлівської\~сільської ради\~Володимир-Волинського\~району Волинської\~області Когут\~О.Ю.\~від 29.09.2021\~року,\~згідно якої\~просила розгляд\~справи проводити\~без участі\~представника,\~проти задоволення\~позовних вимог\~не заперечила. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 03.09.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 29.09.2021 року. Ухвалою від 29.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 22.10.2021 року. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як встановлено судом, позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.10.1959 року (а.с.12). Згідно витягу з рішення Луковичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 20.10.1993 року № 17/1 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,60 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель у розмірі 0,25 га (а.с.15). Земельні ділянки сформовані і їм присвоєні кадастрові номери, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки: - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,3669 га, надана для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:002:0002), що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0710786012020 від 08.12.2020 року (а.с.18-19); - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,2331 га, надана для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:001:0004), що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0710785982020 від 08.12.2020 року (а.с.20-21); - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі Павлівської сільської ради (кадастровий номер 0721182803:03:002:0003), що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0710786042020 від 08.12.2020 року (а.с.22-23). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії\~ [NUMBER] \~від 008454 року, актовий запис № 7 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). Останнім місцем проживання [PERSON] було: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Луковичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 168/01.14 від 11.07.2019 року (а.с.40). Із вказаної довідки також вбачається. Що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався; пережилого подружжя немає. Як вбачається із відповіді Іваничівської державної нотаріальної контори № 473/01-16 від 27.09.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа на ім`я [PERSON] в Іваничівській державній нотаріальній конторі Волинської області заведена під № 97/2006. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син (позивач по справі) [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину в силу вимог\~ч. 3 ст. 1268 ЦК України\~за законом (а.с.30-34). З матеріалів\~спадкової справи\~також вбачається,\~що інших\~спадкоємців,\~які б\~мали право\~на обов`язкову\~частку у\~спадщині чи\~які здійснюють\~спадкування за\~законом/заповітом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~які б звернулися протягом строку для прийняття спадщини із відповідними заявами до нотаріуса, відсутні (а.с.30-34). Рішенням Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 09.07.2021 року № 8/78 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площеню 0,60 га (рілля), в тому числі з кадастровим номером 0721182803:03:002:0002 площею 0,3669 га, та з кадастровим номером 0721182803:03:001:0004 площею 0,2331 га, які знаходяться в межах населеного пункту с. Орищі Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області (а.с.16). Рішенням Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 09.07.2021 року № 8/79 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га (кадастровий номер 0721182803:03:002:0003) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в с. Орищі Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області (а.с.17). З відповіді державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононеко Л.С. від 20.08.2021 року вбачається, що [PERSON] \~відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельні ділянки у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такі (а.с. 24). V. Застосоване судом законодавство В\~статті 55 Конституції України\~закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті\~12\~і\~81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1\~статті 13 ЦПК України); Відповідно до ст.ст.1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220,\~1221 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі\~ст.1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України\~визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтями 1269-1270 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.ч.1, 10\~статті 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті\~1270\~і статтею\~1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Згідно з п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Частинами 1, 2 статті 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані встрок, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду. Крім того, суди при розгляді справ застосовують\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000I) (п. 40). У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» Європейський Суд зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року) (п. 1); перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58,ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (п.3)». Відповідно до\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України\~встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Так, положеннями\~Земельного кодексу України\~встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Перехідними положеннями Земельного кодексу України\~визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Крім того, відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У п.3.5 вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Якщо видача\~державного акта\~на право\~власності на\~землю здійснюється\~на підставі\~рішення про\~передачу громадянам\~України безоплатно\~у приватну\~власність земельних\~ділянок,\~прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. VI. Висновки суду Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] \~відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,3669 га, надана для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:002:0002); - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,2331 га, надана для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі (кадастровий номер 0721182803:03:001:0004); - \~ \~ \~ \~земельна ділянка площею 0,25 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, місце знаходження якої: Волинська область, Іваничівський район, с. Орищі Павлівської сільської ради (кадастровий номер 0721182803:03:002:0003). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] \~ за законом, є позивач [PERSON] . Успадкувавши спадкове майно, [PERSON] успадкував право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку позивач не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення процедури приватизації земельних ділянок та одержання правовстановлюючих документів на такі, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог\~ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору слід залишити за ним.

Outcome: approved