Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Львівський міський центр зайнятості звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про повернення допомоги. В обгрунтовання заявленого позову позивач покликається на те, що [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи 30.09.2013 року. Статус безробітного [PERSON] було надано 30.09.2013 року на підставі власноручно написаної заяви. У вказаній заяві відповідач підтвердив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших доказів у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є субєктом підприємницької діяльності. За час перебування на обліку [PERSON] отримував у центрі зайнятості матеріальне забезпечення та соціальні послуги. Згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» під час повторної реєстрації [PERSON] як безробітного у центрі зайнятості 12.01.2017 року центром зайнятості отримана інформація, що під час реєстрації та набутті статусу безробітного 30.09.2013р. [PERSON] не повідомив службу зайнятості, що він є засновником, керівником і власником Приватного підприємства «Міолма» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і відповідно не міг бути визнаний безробітним та отримувати допомогу по безробіттю, оскільки належав до зайнятого населення. Будучи зайнятою особо на момент набуття статусу безробітного 30.09.2013 року [PERSON] незаконно отримував допомогу по безробіттю за період 05.01.2014 року по 30.09.2014 року у сумі 4825,81. Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги відніс на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ і\~ заперечень,\~ крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 30.09.2015 року [PERSON] звернувся до центру зайнятості в пошуках роботи та йому було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю. Відповідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» під час повторної реєстрації [PERSON] як безробітного у центрі зайнятості 12.01.2017 року центром зайнятості отримана інформація, що під час реєстрації та набутті статусу безробітного 30.09.2013р. [PERSON] не повідомив службу зайнятості, що він є засновником, керівником і власником Приватного підприємства «Міолма» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і відповідно не міг бути визнаний безробітним та отримувати допомогу по безробіттю, оскільки належав до зайнятого населення. Будучи зайнятою особо на момент набуття статусу безробітного 30.09.2013 року [PERSON] незаконно отримував допомогу по безробіттю за період 05.01.2014 року по 30.09.2014 року у сумі 4825,81. Згідно ч. 1 ст. З Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на вільно обрану зайнятість. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств). Відповідно до ч. З ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п.п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня забезпечення роботою самостійно. Відповідно до п.п.1 п.5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 року (чинного до 31.01.2015 року) виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності. Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ч.2 ст. 55 ГКУ суб'єктами господарювання є : громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Частиною 3, 4 ст. 128 ГКУ громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що створюєтьсята здійснює управління заснованим ним приватним підприємством безпосередньо або через керівника, який наймається за контрактом. Відповідно до ч.2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (чинного на час перебування на обліку у центрі зайнятості відповідача) юридична особа є такою що припинилася з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Отже, заснувавши приватне підприємство, з метою одержання прибутку, відповідач вільно обрав для себе такий вид діяльності, а саме здійснення підприємницької діяльності через підприємство ним засноване. Така позиція (висновок) висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015р. №К/9991/37547/11, постанові Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015 року №К/800/44923/14. На підставі вищезазначеного та звязку з виявленням факту подання недостовірних даних під час реєстрації центрі зайнятості та набутті статусу безробітного 30.09.2013 року а саме неповідомлення про належність до зайнятого населення [PERSON] незаконно набув статусу безробітного та отримав допомогу по безробіттю за період 05.01.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 4\~825,81 грн. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обовязком позивача. Враховуючи вищевикладене, позивачем у справі виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог. Таким чином, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, приходить до висновку, що позов Львівського міського центру зайнятості слід задоволити.

Outcome: approved