Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 31.07.2020 року водій [PERSON] керуючи автомобілем DAEWOO LANOS був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно не реагував на її зміну, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, через що не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини у кювет з лівої сторони проїзної частини де автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного автомобіля [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 07.12.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік. Внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» (надалі Лікарня) в період з 31.07.2020 року до 11.08.2020 року. Відповідно до довідки-розрахунку Лікарні від 02.03.2021 року № 262/2 загальна вартість лікування [PERSON] становить 17 245,68 грн. Враховуючи, що Лікарня самостійно до суду із відповідним позовом про відшкодування витрат до суду не зверталась, на думку позивача є підстави для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави. Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що в прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави, [PERSON] не є фігурантом кримінальної справи, прокурором на перевірено, чи сплачено витрати на лікування іншою особою, зокрема особисто [PERSON] чи страхова компанія. Крім того, законний представник [PERSON] , її матір, отримала від [PERSON] грошову компенсацію в повному обсязі за матеріальну та моральну шкоду у розмірі 87 000 грн. Також відповідач звертає увагу, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, термін дії полісу до 11.11.2020 року. Шкода, заподіяна життю та здоров`ю застрахована на 26 000 грн, тобто значно перевищує суму позовних вимог, відповідно належним відповідачем має бути страховик відповідача АТ «СГ «ТАС». На підставі викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. 30.03.2021 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження. 16.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 19.04.2021 року, 26.05.2021 року та 24.06.2021 року від представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Жашківський районний суд Черкаської області вироком від 07.12.2020 року (справа № 693/1084/20) визнав [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначив покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнив [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік (арк. с. 11-13). Вироком встановлено, що 31.07.2020 близько 06 годині 20 хвилині, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] на проїзній частині перехрестя вул. Шкільна та вул. Центральна у с. Тетерівка Жашківського району Черкаської області в напрямку до вул. Садова, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, через що не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини у кювет з лівої сторони проїзної частини, де автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 09.10.2020 року № 07-5-01/695, отримала тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої третини лівого передпліччя по передній поверхні, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, рани голови: струсу головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, поєднаної вертебро-краніальної травми, компресійно-уламкового перелому тіла шостого шийного хребця С6 хребця II ст. зі стенозом хребетного каналу на цьому рівні, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 286 КК України визнав повністю. Неповнолітня потерпіла та її мати на стадії досудового розслідування відмовились від участі в кримінальному провадженні як потерпілі. Листом від 02.03.2021 року № 262 Лікарня повідомила, що хвора [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії № 3 з 31.07.2020 року по 11.08.2020 року з діагнозом «поєднана вертебро-краніальна травма. ЗХСМТ: компресійно-уламковий перелом тіла С6 хребця ІІ ст. із стенозом хребтового каналу на цьому рівні. ЗЧМТ: струс головного мозку. Верхній в`ялий дистальний парапарез. Виражений больовий синдром» (арк. с. 16). Листом від 02.03.2021 року № 262/1 Лікарня повідомила, що з [PERSON] відшкодування витрат на лікування потерпілої особи [PERSON] до підприємства не надходили (арк. с. 17). Також, листом від 02.03.2021 року № 262/2 Лікарня повідомила, за фактичними витратами на лікування із розрахунку вартості 1 ліжко-дня вартість становить 17 245,68 грн та надала банківські реквізити лікарні, на які потрібно перерахувати вказані кошти (арк. с. 18). IV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Суд не приймає до уваги, як доказ відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, розписку законного представника потерпілої, якою підтверджено, що вона отримала від [PERSON] 87 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди (арк. с. 47), оскільки у позові ставить питання про відшкодування витрат, понесених комунальним підприємством. Також, суд не приймає як доказ невідповідності відповідача поліс обов`язкового страхування (арк. с. 48). Частиною 1 ст. 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Отже, діючою нормою ЦК України встановлено обов`язок саме особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та відсутній обов`язок як потерпілого так і лікувального закладу з`ясовувати наявність (чи відсутність) страхового полісу та звертатись за виплатою до страхової компанії. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо представництва прокурором інтересів держави. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положення пункту 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року (справа № 912/2385/18) наведено такі правові висновки: «Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим». Прокурор звернувся до Лікарні 26.12.2020 року з питанням щодо звернення до суду із позовом про стягнення з [PERSON] вартості лікування [PERSON] . Зокрема, запропоновано надати інформацію про причини не звернення до суду та чи планується таке звернення (арк. с. 14-15). 26.03.2021 року, у зв`язку із незверненням Лікарні із відповідним позовом до суду, прокурор повідомив Лікарню, що Уманською окружною прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави (арк. с. 33), яка 29.03.2021 року надійшла до Жашківського районного суду Черкаської області. Враховуючи викладене, суд не погоджується з думкою відповідача, щодо неможливості звернення прокурора до суду в інтересах держави. Щодо відсутності потерпілої у кримінальному провадженні. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Жашківський районний суд Черкаської області вироком від 07.12.2020 року (справа № 693/1084/20) визнав [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначив покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнив [PERSON] від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік. Вироком встановлено, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 09.10.2020 року № 07-5-01/695, отримала тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої третини лівого передпліччя по передній поверхні, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, рани голови: струсу головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, поєднаної вертебро-краніальної травми, компресійно-уламкового перелому тіла шостого шийного хребця С6 хребця II ст. зі стенозом хребетного каналу на цьому рівні, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. Те, що тілесні ушкодження [PERSON] отримала саме внаслідок ДТП, за яке відповідача засуджено вказаним вироком суду не є спірним між сторонами. Заперечення позивача ґрунтуються на тому, що неповнолітня потерпіла та її мати на стадії досудового розслідування відмовились від участі в кримінальному провадженні як потерпілі. Частиною 1 ст. 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. На думку суду, відмова від участі у кримінальному провадженні, не позбавляє особу статусу потерпілого. Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Враховуючи викладене, суд погоджується з думкою позивача, щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] , як з особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, витрат закладу охорони здоров`я на лікування [PERSON] , особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Сума витрат відповідачем під сумнів не поставлена. Щодо відшкодування витрат іншою особою. В листі Лікарні від 02.03.2021 року № 262/2 зазначена сума витрат на лікування у розмірі 17 245,68 грн та наведені банківські реквізити, на які необхідно перерахувати вказані кошти (арк. с. 18). Таким чином, відсутні підстави вважати, що кошти за лікування [PERSON] було сплачено будь якою іншою особою. Висновки суду, щодо доводів відповідача про те, що він не є належним відповідачем, викладені у IV розділі даного рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обґрунтованість своїх вимог, які не спростовано відповідачем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, обов`язок із сплати судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved