Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У лютому 2018 р. [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Громадської організації «Наші гроші» (далі за текстом - [PERSON] , ГО «Наші гроші», відповідачі) про визнання недостовірною інформації, поширеної у мережі Інтернет на сторінці видання «Наші гроші» у публікації «[INFO]» за авторством [PERSON] такого змісту: «Зв`язки у правоохоронних органах мав, зокрема, підозрюваний у цій справі президент [PERSON] , який своїми зв`язками підтримував групу. [PERSON] зараз перебуває у міжнародному розшуку. Не виключено, що він переховується у Чехії або Іспанії, де він володіє нерухомістю»; «Як встановило слідство, учасники схеми незаконно заволоділи 27,94 млн. грн. Завищення цін укладених договорів на цю суму підтверджується судовими експертизами»; «Представник «Уніс-Центру» спочатку чітко вказував, що знає те, що підприємства заходять на торги ЮУАЕС за погодженням з [PERSON] і його сином [PERSON] . Однак згодом він відмовився від цих показів. За даними слідства, після першого допиту цього свідка [PERSON] і [PERSON] по телефону узгоджували, що треба повпливати на нього, щоб він дав «нормальні» покази в НАБУ», зобов`язання спростувати таку інформацію та стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Позов обґрунтований тим, що поширена у мережі Інтернет інформація про позивача є недостовірною і негативною, а відтак порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію та завдає моральної шкоди. Поширена інформація формує думку, що позивач тісно пов`язаний з кримінальними структурами і формі стверджень містить відомості про вчинення ним злочинів, що порушує презумпцію невинуватості. Внаслідок поширення недостовірної інформації позивач зазнав втрат немайнового характеру, він постійно знаходиться у стані нервового напруження та стресу, ускладнилось його професійне та громадське життя. Відповідач [PERSON] позов не визнала та виклала свої заперечення у відзиві на позов та запереченнях пославшись при цьому на такі обставини. Оспорювана інформація була отримана відповідачем як журналісткою з офіційного джерела, а саме: з публічного виступу прокурора у відкритому судовому засіданні в Солом`янському районному суді м. Києва з розгляду питання про обрання запобіжного заходу [PERSON] . Відповідач була присутня в судовому засіданні і фіксувала його хід на диктофон та у своєму записнику. У спірній публікації нею зроблено посилання на те, що джерелом інформації є прокурор. За таких обставин відповідно до частини 2 статті 302 ЦК України вона не зобов`язана була перевіряти достовірність такої інформації і не може нести відповідальність у разі її спростування. До того ж покладання на журналістів за ЗМІ відповідальності за висловлювання, зроблені іншими особами, буде порушувати національне законодавство та статтю 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідачі точно передали зміст промови прокурора і надали суспільству точну і достовірну інформацію стосовно розслідування кримінального провадження. Окрім того озвучена прокурором інформація була перевірена відповідачем шляхом пошуку відповідних судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень та іншої інформації з офіційних джерел. Спірна інформація є суспільно важливою, а позивач - публічною особою, а тому межі його допустимої критики є дуже широкими. Спірна інформація не порушує презумпцію невинуватості, оскільки зі статті «[INFO]» видно, що в ній викладається позиція прокурора та іде мова про певні дані досудового слідства, щодо позивача вживається термін «підозрюваний», що вказує на те, що його вина ще не встановлена відповідним рішенням суду. Більше того, рішенням суду у цивільній справі не можуть встановлюватись та визнаватись факти, які підлягають доведенню в порядку кримінального судочинства. Також є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною і вимога про відшкодування моральної шкоди. Від ГО «Наші гроші» надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, аналогічними запереченням [PERSON] Заперечення представника позивача проти аргументів відповідачів обґрунтовані посиланням на недопустимість поданих ними доказів з огляду на незасвідчення їх у встановленому ДСТУ 4163-2003 порядку, відсутність у відзиві вказівки на наявність у відповідачів оригіналів письмових доказів та ненадання доказів наявності у [PERSON] статусу журналіста. Також за міркуванням представника позивача до обставин даної справи не підлягають застосуванню приписи частини 2 статті 302 ЦК України, оскільки відповідачами не доведено, що поширена інформація дійсно виходила від прокурора, і до того ж посилання на офіційне джерело передбачає можливість зацікавленої особи перевірити таку інформацію безпосередньо у джерела інформації, а це можливо лише у разі її оприлюднення на офіційному ресурсі державного органу. ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ?30.07.2018 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с. 13б). ?07.12.2018 представником позивача подано позовну заяву з усунутими недоліками (а.с. 17-28). ?11.01.2019 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 15.04.2019 (а.с. 35-36). ?15.04.2019 представником позивача подано клопотання про приєднання доказів (а.с. 54-55). ?15.04.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.06.2019 (а.с. 61-62). ?21.06.2019 відповідачами подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 68-69). ?26.06.2019 продовжено перерву в підготовчому засіданні до 15.07.2019 (а.с. 76). ?01.07.2019 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 79-86). ?11.07.2019 від відповідача ГО «Наші гроші» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 149-156). ?12.07.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] (а.с. 159-163). ?15.07.2019 суд постановив ухвалу (протокольну) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.11.2019 (а.с. 175-176). ?23.07.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ГО «Наші гроші» (а.с. 182-187). ?29.07.2019 від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 195-201). ?07.11.2019 від відповідача ГО «Наші гроші» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 212). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. [INFO] у мережі Інтернет на сторінці видання «Наші гроші» [INFO] була опублікована стаття за авторством [PERSON] під назвою «[INFO]» у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «Зв`язки у правоохоронних органах мав, зокрема, підозрюваний у цій справі президент [PERSON] , який своїми зв`язками підтримував групу. [PERSON] зараз перебуває у міжнародному розшуку. Не виключено, що він переховується у Чехії або Іспанії, де він володіє нерухомістю»; «Як встановило слідство, учасники схеми незаконно заволоділи 27,94 млн. грн. Завищення цін укладених договорів на цю суму підтверджується судовими експертизами»; «Представник «Уніс-Центру» спочатку чітко вказував, що знає те, що підприємства заходять на торги ЮУАЕС за погодженням з [PERSON] і його сином [PERSON] . Однак згодом він відмовився від цих показів. За даними слідства, після першого допиту цього свідка [PERSON] і [PERSON] по телефону узгоджували, що треба повпливати на нього, щоб він дав «нормальні» покази в НАБУ». Дана обставина не заперечується відповідачами та підтверджується скрін-шотом сторінки веб-сайту [INFO]. Доводи представника позивача щодо відсутності у [PERSON] статусу журналіста спростовуються наданими нею доказами, а саме: копією диплому про закінчення у 2009 р. Національного університету «Києво-Могилянська академія» за спеціальністю «Журналістика» та копіями посвідчень журналіста, виданих як традиційними засобами масової інформації, так і Інтернет-виданнями, в тому числі і Інтернет-виданням «Наші гроші», де вона постійно публікується, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту (а.с. 203-204, 205, 206-209). Даючи оцінку доводам позивача про недостовірність наведеної інформації та порушення її поширенням його особистих немайнових прав, суд виходить з наступного. Основний закон України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (статті 3, 34 Конституції України). Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на їх недоторканність. Відповідно до положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у постанові Пленуму від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Правові засади діяльності журналістів визначені Конституцією України, законами України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про інформаційні агентства», «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та іншими нормативно-правовими актами. До сфери професійної діяльності журналіста Закони України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відносять професійне збирання, одержання, створення та підготовку інформації для засобів масової інформації, виконання редакційно-посадових службових обов`язків в засобі масової інформації. Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (стаття 2 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до статті 24 Закону України «Про інформацію» забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. Гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів визначені статтею 25 цього Закону, згідно якої під час виконання професійних обов`язків журналіст має право: здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом; безперешкодно відвідувати приміщення суб`єктів владних повноважень, відкриті заходи, які ними проводяться; поширювати підготовлені ним матеріали (фонограми, відеозаписи, письмові тексти тощо) за власним підписом (авторством) або під умовним ім`ям (псевдонімом). Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто, є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України «Про інформацію»). За приписом статті 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. За обставин цієї справи в першу чергу підлягає вирішенню питання щодо дотримання при поширенні інформації презумпції невинуватості. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (стаття 34 Конституції України, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов`язками (стаття 68 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. ЄСПЛ у низці своїх рішень відзначив спеціальну роль преси у суспільстві та вказав, що завданням преси є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. За прецедентною практикою ЄСПЛ стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу, та надають достовірну та точну інформацію, як того вимагає журналістська етика. Отже право журналістів поширювати інформацію не є абсолютним і одне з найголовніших питань, яке постає під час розгляду таких справ, це баланс між правом на свободу слова і правом на повагу честі та гідності (рішення ЄСПЛ від 29.03.2005 у справі «Українська Медіа Група проти України»). Частина 2 статті 302 ЦК України встановлює презумпцію достовірностіінформації, отриманої з офіційних джерел. За приписом цієї норми фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Водночас закон покладає на фізичну особу, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, обов`язок робити посилання на таке джерело. Зі змісту оспорюваної публікації журналістки [PERSON] на сторінці Інтернет-видання «Наші гроші» вбачається, що вищевикладені вимоги цивільного закону відповідачами були дотримані. Відповідачами доведено, що оспорювана інформація була отримана з офіційного джерела, а саме: з публічного виступу прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури С.Козачини у відкритому судовому засіданні в Солом`янському районному суді м. Києва з розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу, що підтверджується копією аудіозапису судового засідання та робочими записами в особистому записнику журналістки [PERSON] . Спірна публікація містить посилання на те, що джерелом викладеної у ній інформації є дані досудового розслідування, повідомлені офіційною особою - прокурором. Зміст всієї публікації в цілому і зміст конкретних фраз, зокрема таких як: «за словами прокурора», «розповів прокурор», «прокурор зазначив», «прокурор зауважив», «як встановило слідство», «за даними слідства» теж доводить, що джерелом отримання інформації є дані досудового розслідування, офіційно, публічно і відкрито повідомлені прокурором. Прокурор у кримінальному процесі бере участь як офіційна особа, що представляє сторону обвинувачення, а відтак твердження представника позивача про те, що повідомлена ним інформація не є інформацією, отриманою з офіційних джерел, є хибними. Форма і зміст оспорюваної публікації, зокрема, вжиття у ній щодо позивача терміну «підозрюваний» свідчить про те, що його вина ще не встановлена відповідним рішенням суду і дає підстави для висновку, що оспорювана інформація не є фактичним твердженням про вчинення ним злочину, а відтак не порушує презумпції невинуватості. Більше того, наявність у позивача статусу підозрюваного у кримінальному провадженні підтверджується низкою судових рішень, наявних у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зі змісту яких вбачається, що особі, яка здійснює фактичне керівництво групою суб`єктів господарювання Dara Group, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та цю особу оголошено в розшук (а.с. 89-129). З позовної заяви та загальнодоступної інформації в мережі Інтернет вбачається, що позивач є засновником і президентом групи компаній Dara Group (а.с. 145), а відтак є безпідставними доводи його представника щодо неможливості ідентифікації особи, судові рішення щодо якої надані відповідачем. Той факт, що Національне антикорупційне бюро оголосило позивача в розшук, підтверджується також копією офіційної бази МВС України (а.с. 113). Як зазначено у позовній заяві та на сторінці групи компаній «Dara Group» в мережі Інтернет, позивач є відомою особою, бізнесменом, якого знають не лише в Україні, а й за кордоном. З огляду на наведене та ураховуючи, що позивач підозрюється у заволодінні грошовими коштами державного підприємства в особливо великих розмірах, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що позивач є публічною особою, а оспорювана інформація - суспільно важливою. За таких обставин суд вважає, що баланс між публічним інтересом, що полягає у праві в суспільства отримувати інформацію, та правом особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, було дотримано. Зважаючи на те, що відносно позивача проводиться досудове розслідування, є переконливою позиція відповідачів про те, що наслідком задоволення даного позову в частині визнання оспорюваної інформації недостовірною буде встановлення фактів, які підлягають встановленню лише в порядку кримінального судочинства. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та ГО «Наші гроші» про визнання недостовірною поширеної ними інформації і зобов`язання її спростувати та відмовляє у їх задоволенні. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною, підстави для її задоволення також відсутні. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, їх розподіл не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed