Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2004 між позивачем та відповідачем було укладено укладено договір № 2606 про постачання та використання теплової енергії. Позивач за періоди з серпня 2011 р. по грудень 2011 р., з січня 2012 р. по квітень 2012 р., з жовтня 2012 р. по грудень 2012 р., з січня 2013 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по грудень 2013 р., з січня 2014 р. по квітень 2014 р., надавав послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача. Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. За вказаний період відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за послуги, внаслідок чого за вищевказані періоди в нього виникла заборгованість у розмірі 16\~759,14 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір. Ухвалою суду від 09.12.2014 провадження у справі було зупинене на час хвороби відповідача. 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на викладене, оскільки провадження у справі станом на 15.12.2017 було зупинено, судом продовжено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, про що судом постановлено ухвалу від 16.03.2018, якою також поновлено провадження у справі та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову з урахуванням правової позиції, викладеної у відзиві відповідача. Від відповідача надійшов відзив на позову заяву, за змістом якого, позовні вимоги визнаються ним частково на суму 1\~355,73 гривень з підстав, викладених у відзиві. Також від представника відповідача надійшла заява в якій вона просить розглянути справу в її відсутність та врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 30.09.2004 між [PERSON] та концерном «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» було укладено договір № 2606 про надання послуг з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 47 по пр. Леніна (наразі Соборний), 170-Б. Згідно з Розділом 1 договору позивач взяв зобовязання поставити теплову енергію відповідачу, а відповідач взяв обовязок прийняти та оплатити її вартість за встановленими цінами (тарифами) терміни, передбачені договором. Між тим, згідно з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), викладеним в ухвалі від 17.04.2013 у справі № 6-458св13, договір про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладений між [PERSON] та концерном «МТМ», не є таким, що передбачає надання комунальних послуг з теплопостачання, а є угодою з реалізації товарної продукції. Зокрема, в ухвалі суду зазначено, що на правовідносини, що виникли між [PERSON] та концерном «Міські теплові мережі» з приводу постачання відповідачу теплової енергії поширюється дія Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) від 02.06.2005 та Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007. З вищенаведеного можна дійти висновку, що в даній справі спірні відносини за договором про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладеним між концерном «МТМ» та [PERSON] (фізичною особою), є угодою з купівлі-продажу останнім товарної продукції у вигляді теплової енергії. За висновком ВССУ на спірні правовідносини не розповсюджується законодавчі акти, що регулюють порядок надання житлово-комунальних і комунальних послуг, включаючи Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Також, згідно з висновками ВССУ даний договір є цивільно-правовою угодою та на нього в повній мірі розповсюджується цивільне законодавство України, зокрема, Цивільний кодекс України (далі ЦК України). Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови контракту (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. За вимогами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу, який є єдиним джерелом його зобовязання на користь позивача. Пунктом 2.1 Договору № 2606 від 30.09.2004 передбачено, що [PERSON] повинен сплачувати на протязі опалювального періоду: в листопаді 71,98 грн., в грудні 91,48 грн., в січні 11,97 грн., в лютому 85,98 грн., березні 80,00 грн. Вищезазначений договір, включаючи таку істотну умову як ціна, що встановлено п. 2.1 договору, не змінювалась сторонами з дати його підписання. Отже, нарахування зобовязань повинно відбуватися відповідно до умов Договору, з урахуванням ціни товару, встановленої його пунктом 2.1. Плановий розподіл теплової енергії на опалення по місяцях у Гкал та гривнях, встановлений абзацом 3 статті 1 «Предмет Договору», не був змінений у встановленому законом порядку до теперішнього часу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з Договору, як це мало місце в даному випадку. Як встановлено ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Даний договір, включаючи таку істотну умову, як ціна, що встановлена його пунктом 1, не змінювалася сторонами з дати його підписання та до теперішнього часу, є дійсною та такою, що повинна застосовуватися у розрахунках між ними. Інших цінових показників для здійснення розрахунків між учасниками договору, ніж ці, що були встановлені зазначеною угодою, не існує. Статтею 525 ЦК України встановлено що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Названим Договором одностороння зміна його умов не допускається. Як встановлено статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, позивач, всупереч вимогам закону, жодного разу не скористався показниками ціни товару, встановленими пунктом 2.1. договору, та нарахував відповідачу за поставлену товарну продукцію у вигляді теплової енергії грошові кошти у розмірі, не передбаченому укладеним договором. Відповідно до ч. 1 статті 691 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Розрахунок. З урахуванням показників вартості теплової енергії, встановлених ст. 2 договору, зобовязання [PERSON] повинні були бути нараховані концерном «МТМ» наступним чином: серпень 2011 р. ціна договором не встановлена; вересень 2011 р. ціна договором не встановлена; жовтень 2011 р. ціна договором не встановлена; листопад 2011 р. 71,98 грн; грудень 2011 р. 91,98 грн.; січень 2012 р. 111,97 грн.; лютий 2012 р. 95,98 грн.; березень 2012 р. 80,00 грн.; квітень 2012 р. ціна договором не встановлена; жовтень 2012 р. ціна договором не встановлена; листопад 2012 р. 71,98 грн.; грудень 2012 р. 91,98 грн.; січень 2013 р. 111,97 грн.; лютий 2013 р. 95,98 грн.; березень 2013 р. 80,00 грн.; квітень 2013 р. ціна договором не встановлена; жовтень 2013 р. ціна договором не встановлена; листопад 2013 р. 71,98 грн.; грудень 2013 р. 91,98 грн.; січень 2014 р. 111,97 грн.; лютий 2014 р. 95,98 грн.; березень 2014 р. 80,00 грн.; квітень 2014 р. ціна договором не встановлена, а всього 1 355,73 грн. Таким чином, відповідно до положень договору, [PERSON] повинен сплатити на користь концерну «МТМ» борг на загальну суму 1 355,73 гривень за товарну продукцію у вигляді теплової енергії, поставлену йому з листопада 2011 р. по березень 2014 р. \~ \~ \~ \~ Позивач, нараховуючи [PERSON] зобовязання за договором, використав тарифи на комунальні послуги з теплопостачання, не маючи для цього правових підстав. При цьому, позивачем не було враховані наведені вище висновки ВССУ. Отже, нарахування зобовязань за здійсненим розрахунком повинно було відбуватися відповідно до умов договору, з урахуванням ціни товару, встановленої його пунктом 2.1. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позов задовольняється частково на суму 1\~355,73 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (246,60*1355,73/16759,14=19,70), тобто 19,70 гривень.

Outcome: partial