Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У вересні 2019 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-1» (далі за текстом - ТОВ «Джерело-1», підприємство, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив: ?визнати несправедливими умови пунктів 2.1.1, 2.2.4 статті 2 договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 щодо обов`язку споживача (позивача) своєчасно, до 10 числа кожного місяця, вносити на рахунок підприємства (відповідача) плату за надані послуги та відшкодування витрат на обслуговування, ремонт і амортизацію КТП № 6215, 6216 високовольтних ліній електропередач, вуличних електричних мереж від них по вул. Лісова, Демидівська, провулок Інженерний, Ялинковий та розподільчих шкафів, до яких підключено будинки споживача, в розмірах, визначених розрахунками та чинним законодавством; ?визнати несправедливими умови пунктів 3.1.4 договорів від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77 щодо права відповідача нараховувати пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення споживачем терміну оплати; ?визнати несправедливими умови пунктів 3.1.4 договорів від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 щодо обов`язку споживача сплачувати за кожний надмірний куб. м води тариф в 10-ти кратному розмірі; ?визнати несправедливими умови пункту 2.2.3. договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77 щодо права відповідача нараховувати пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення споживачем терміну оплати; ? ?змінити правовідношення між позивачем та відповідачем, прийнявши рішення щодо зобов`язання відповідача внести зміни до договорів шляхом укладення додаткової угоди з позивачем як споживачем або викладення договору в новій редакції та внести в умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зміни, а саме: -виключити підпункт 2.1.1. пункту 2.1. статті 2 у договорах про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10; -підпункт 2.2.4 у договорах від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 викласти в наступній редакції: «2.2.4. Своєчасно, до 10 числа кожного місяця, вносити на рахунок підприємства грошові кошти для оплати ціни послуг, що включає: собівартість фактичних витрат по технічному обслуговуванню водонапірної станції зі свердловиною та водопровідних мереж по вул. Лісова, Демидівська, пров. Інженерний, Ялинковий, до яких підключені будинки споживача, підтверджену належними фінансово-бухгалтерськими документами, у т.ч. товарними накладними, актами тощо, узгоджену складеним і підписаним між підприємством і правлінням ГО «Джерело» актами, що можуть бути перевірені споживачами. Прибуток підприємства, який не може перевищувати 30 % собівартості наданих послуг по договору. Собівартість витрат електроенергії на роботу водонапірної станції»; -підпункт 2.2.3 договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 викласти в наступній редакції: «Забезпечувати цілісність пломб та нормальну роботу лічильників. Здійснювати оплату за спожиту воду згідно лічильників щомісячно. Не споживати води більше одного кубометра в годину. При споживанні води до 30 куб. м. за місяць сплачувати згідно тарифів, а при споживанні більше 30 куб. м. за місяць сплачувати за кожний надмірний куб. м. води на 25% більше ніж установлено тарифом»; -підпункт 2.1.3 пункту 2.1. статті 2 у договорах про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 виключити; -підпункт 3.1.4 статті 3 у договорах про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 викласти в наступній редакції: «У разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі 0,01% суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги»; -доповнити договори про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 наступними пунктами: «Інші послуги, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості, можуть бути включені підприємством в умови договору виключно за письмовою згодою споживача, про що складається відповідна додаткова угода між сторонами. Рахунок споживачу на оплату послуг підприємство надає не пізніше 05 числа кожного місяця за місяць, в якому послуги були надані». ?визнати незаконним включення відповідачем у ціну послуг по договорах договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 вартість організаційних витрат підприємства (на зв`язок, паливо, канцтовари, поштові витрати), з оплати податків та інших обов`язкових платежів підприємства, оплати банківських послуг, системи «Клієнт-Банк», створення резервного фонду для аварійного ремонту свердловини; ?зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуг та повернути позивачу в якості відшкодування збитків надлишково сплачені грошові кошти за договорами з оплати вартості організаційних витрат підприємства (на зв`язок, паливо, канцтовари, поштові витрати), з оплати податків та інших обов`язкових платежів підприємства, оплати банківських послуг, системи «Клієнт-Банк», створення резервного фонду для аварійного ремонту свердловини». Позов обґрунтований такими обставинами. Між ТОВ «Джерело-1» та [PERSON] укладено однакові за змістом договори про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж, а саме: від 20.02.2007 № I-1, від 20.02.2007 № І-3/5, від 29.08.2007 № Я-10, від 20.02.2007 № Д-77, від 29.12.2007 № Т-8, від 29.12.2007 № Т-10 (далі також - оспорювані договори), які стосуються забезпечення належних позивачу будинків, розташованих у [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Відповідно до підпунктів 1.1. вказаних договорів їх предметом є виконання робіт із забезпечення обслуговування та поточного ремонту вуличних електричних та водопровідних мереж, свердловини і утримання в належному санітарному стані території [ADDRESS] для створення мешканцям належних умов проживання. Незважаючи на те, що назва оспорюваних договорів свідчить про те, що у сторін виникли обов`язки щодо оплати витрат по спільному утриманню майна, які виникають, зокрема, при спільній власності на майно, в тому числі в процесі набуття цієї власності чи створенні, експлуатації, використанні, утриманні майна, за своєю правовою природою та суттю ці договори є договорами про надання послуг. Так, з метою розвитку комунальної інфраструктури селища Бортничі, зокрема, забезпечення власних будинків електропостачанням, водопостачанням та каналізацією, новими забудовниками була створена Громадська організація «Джерело» (далі - ГО «Джерело»). Оскільки ГО «Джерело» не мало наміру здійснювати господарську діяльність, для виконання статутних функцій (побудова каналізації, водопроводу, електромережі та інших об`єктів інфраструктури котеджної забудови у селищі Бортничі) було прийняте рішення про створення ТОВ «Джерело-1». Надалі планувалося, що ТОВ «Джерело-1» буде забезпечувати обслуговування указаних об`єктів колективного користування, а члени ГО «Джерело» отримувати відповідні послуги шляхом підписання договорів. Натомість ГО «Джерело» залишило за собою контроль за здійсненням ТОВ «Джерело-1» виконання послуг за договорами. Під час виконання договорів виявилося, що їх умови не відповідають приписам чинного законодавства України і є несправедливими в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вказує, що умовами договорів не визначено чіткий перелік, структуру та зміст зазначених послуг, у зв`язку з чим відповідач вносить до структури ціни не передбачені договорами витрати, які не споживаються споживачами та витрати, для надання яких відсутні правові підстави, зокрема, на зв`язок, паливо, канцтовари, поштові витрати, з оплати податків та інших обов`язкових платежів підприємства, оплати банківських послуг, системи «Клієнт-Банк», створення резервного фонду для аварійного ремонту свердловини. Позивач також не погоджується з умовами договорів про оплату за здійснення комплексу робіт по обслуговуванню та поточному ремонту трансформаторних підстанцій, плата за які, на його переконання, вже включена до тарифу за електроенергію, постачальником якої є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», та вважає несправедливими умови щодо оплати споживання води понад встановлену договорами норму та пені за прострочення споживачем оплати за договором. Відповідач позов не визнав та мотивував свої заперечення тим, що вимоги позивача в цілому є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах та належних і допустимих доказах, вимога щодо зобов`язання внести зміни до договорів не відповідає способам захисту, передбаченим частиною 2 статті 16 ЦК України, та суперечить приписам частини 1 статті 627 цього Кодексу, вимога щодо визнання незаконним включення відповідачем в ціну послуг певних складових є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання і має ознаки зловживання позивачем своїми цивільними правами. Відповідач зазначив, що позивач не споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», жодний з перелічених у статті 18 цього Закону критеріїв несправедливості договорів не може бути застосований до оцінки оспорюваних умов договорів, а доводи позивача, який намагається через суд встановити занижену вигідну для нього ціну на послуги підприємства, ґрунтуються на викривленій інформації. Так, за змістом договорів сутність послуги, яка надається ТОВ «Джерело-1», полягає не у виконанні ремонту й обслуговуванню електричних і водопровідних мереж, комунальних послуг, а у забезпеченні виконання таких робіт або послуг. Таке забезпечення полягає у тому, що відповідач здійснював щоденний контроль за працездатністю електричних та водопровідних мереж, свердловини, КТП, допоміжного обладнання тощо, слідкує за виконанням регламентних робіт та організує виконання ремонтних робіт у випадках настання аварій на мережах чи обладнанні, для виконання яких залучає відповідних виконавців. Для цього відповідач збирає та акумулює відповідні кошти власників будинків, підключених до мереж електро- та водопостачання, що перебувають на балансі ТОВ «Джерело-1», на умовах укладених з ними договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж. Отже результатом послуг, що надаються відповідачем конкретно визначеному колу осіб, в тому числі і позивачу, є забезпечення належних умов проживання за рахунок забезпечення безперебійного отримання ними відповідної кількості електричної енергії та якісної води, які доставляються до їх будинків по мережах та з використанням обладнання, що є власністю відповідача та перебуває на його балансі. Щодо цієї частини послуг у власників та мешканців будинку нарікань немає, про це також не зазначає позивач. Що стосується послуг по обслуговуванню та поточному ремонту КТП та житлово-комунальних послуг, то такі послуги ТОВ «Джерело-1» власникам будинків на вказаних вулицях та провулках дійсно не надаються, однак і плата за них відповідно до умов пункту 5.1. не справляється. Структуру показників, які беруться для розрахунку плати за надані позивачу послуги, розкриває пункт 2.2.4 оспорюваних договорів, що суперечить ствердженням позивача про відсутність чіткого переліку послуг, за які він повинен сплачувати. Нормами ЦК України передбачена свобода договору, послуги, які надає ТОВ «Джерело-1», не є комунальними, уклавши відповідні договори, позивач погодився отримувати послуги на передбачених ними умовах, а у разі незгоди він має можливість подати заяву про розірвання договору та відключитися від водопровідних мереж відповідача. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 13.09.2019 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 25.02.2020. 11.02.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 24.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. 25.02.2020 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову. 25.02.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. З урахуванням поданого клопотання суд відклав підготовче засідання на 04.06.2020. 03.06.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншій справі. Ухвалою від 04.06.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 02.11.2020. В судовому засіданні 02.11.2020 суд установив наявність правових підстав для сплати судового збору за подання позову та постановив ухвалу про залишення позову без руху. 04.02.2021 від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів та квитанція про сплату судового збору. В судовому засіданні 05.02.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача про про приєднання доказів, заслухав вступні промови учасників справи та оголосив перерву до 23.04.2021. В судовому засіданні 23.04.2021 представник позивача подав заяву про приєднання доказів, яку суд задовольнив, дослідив письмові докази, заслухав виступи учасників справи у судових дебатах, вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Впродовж 2007 року між ТОВ «Джерело 1» (підприємством) та [PERSON] (споживачем) були укладені переважно однакові за змістом договори про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж, предметом яких є забезпечення обслуговування та поточного ремонту вуличних електричних та водопровідних мереж, свердловини і утримання у належному санітарному стані території [ADDRESS] , для створення мешканцям належних умов проживання, а саме: ?договір від 20.02.2007 № I-1 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ?договір від 20.02.2007 № І-3/5 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ?договір від 29.08.2007 № Я-10 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ?договір від 20.02.2007 № Д-77 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ?договір від 29.12.2007 № Т-8 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; ?договір від 29.12.2007 № Т-10 - на забезпечення будинку позивача, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з умовами, визначеними пунктом 2.1. статті 2 цих договорів, підприємство зобов`язується забезпечити: виконання комплексу робіт з обслуговування та поточного ремонту КТП № 6215 та № 6216, розподільчих вуличних електричних мереж від них по вулицях Лісовій, Демидівській, провулках Інженерному, Ялинковому, до яких підключений будинок споживача (підпункт 2.1.1.); виконання комплексу робіт з обслуговування та поточному ремонту водонапірної станції зі свердловиною та водопровідних мереж по вул. Лісовій, Демидівській, пров. Інженерному, Ялинковому; забезпечення надходження якісної води з розрахунку один кубічний метр в годину на дім; надання споживачу житлово-комунальних та інших послуг згідно з діючими розцінками і тарифами та ведення особистого рахунку споживача (підпункт 2.1.3.); проведення розрахунків та надання споживачу квитанцій для сплати коштів на розрахунковий рахунок. Відповідно до пункту 2.2. статті 2 договорів споживач зобов`язується: дотримуватися вимог «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» та інших нормативних вимог чинного законодавства, Правил пожежної безпеки та електробезпеки; не пошкоджувати та своєчасно інформувати підприємство про виявлені пошкодження електричних та водопровідних мереж, до яких підключений будинок споживача; забезпечувати цілісність пломб та нормальну роботу лічильників; не споживати води понад 1 кубометра в годину, здійснювати полив ділянки з накопичувальних ємностей та інших джерел води; при споживанні води до 30 кубічних метрів за місяць сплачувати згідно тарифів, більше 30 кубічних метрів за місць - сплачувати за кожний надмірний кубічний метрі в 10-кратному розмірі (підпункт 2.2.3); своєчасно, до 10 числа кожного місяця, вносити плату на рахунок підприємства в розмірах, визначених розрахунками та чинним законодавством, за надані послуги та відшкодування витрат на: обслуговування, ремонт і амортизацію свердловини з водонапірною станцією, вуличних водопровідних мереж, які знаходяться на балансі підприємства та використовуються для забезпечення електроенергією споживача, оплату витрат електроенергії на роботу трансформаторних підстанцій та водонапірної станції, диспетчеризацію та послуги аварійної служби, дезінфекцію водопроводу, утримання приміщення та персоналу підприємства, комунальні платежі (підпункт 2.2.4.); сплачувати вартість робіт по ліквідації аварій, що сталися з вини споживача та інших осіб при виконанні ними робіт для споживача і відновленню пошкоджених комунікацій і споруд в сумі фактичних збитків і витрат підприємства. Підпункт 3.1.4. пункту 3.1. статті 3 договорів (окрім договорів № Т-8 та № 7-10) містить умову щодо права підприємства нараховувати пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення терміну сплати. Пунктом 5.1 статті 5 договорів передбачено, що споживач сплачує кошти згідно розрахунків за послуги та витрати підприємства по фактичних витратах на надання цих послуг. При відсутності послуги та витрат на неї плата не нараховується, при наданні додаткової послуги щомісячна оплата збільшується згідно розрахунку. Плату за послуги і витрати підприємство на обслуговування та ремонт мереж підприємство нараховує: за обслуговування та утримання електромереж і витрати електроенергії при роботі трансформаторів у розрахунку на 1 КВт потужності - з терміну підключення; за інші послуги та витрати - з терміну фактичного надання послуг, що підтверджується складанням Акта правлінням ГО «Джерело» (пункт 5.2.). Судом установлено, що в період 2015-2016 років позивачне виконував належним чином зобов`язання щодо оплати наданих відповідачем послуг та відшкодування витрат, у зв`язку з чим у січні 2017 р. підприємство звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості (цивільна справа 3 753/146/17). Після пред`явлення позову [PERSON] добровільно сплатив частину заборгованості, але позов він не визнавав посилаючись, зокрема, на те, що ТОВ «Джерело 1» не надає послуги, не несе витрат і не має прав на КТП та на артезіанську свердловину, укладені між сторонами договори не передбачають ціни послуг та порядку її визначення, ціну послуг він не погоджував, а умова договору про сплату пені є несправедливою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.06.2017 позов ТОВ «Джерело 1» було задоволено частково - стягнуто з [PERSON] заборгованість по оплату послуг по утриманню КТП, артезіанської свердловини з мережами за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 та пеню, розмір якої суд зменшив на підставі частини 3 статті 551 ЦК України до розміру невиконаних відповідачем зобов`язань на момент пред`явлення позову. Ухвалюючи це рішення суд виходив з того, що ТОВ «Джерело 1» є власником та балансоутримувачем КТП 6215, 6216, електромереж та артезіанської свердловини, здійснює діяльність, не заборонену законодавством, вільно формує ціни на свої послуги, а будинки [PERSON] підключені до електро- та водопровідних мереж (окрім будинку по [ADDRESS] , який не підключений до артезіанської свердловини та до належних позивачу електромереж, та будинку по [ADDRESS] , який так само не підключений до належних позивачу електромереж). Водночас зі змісту рішення Господарського суду м. Києва від 12.03.2020 у господарській справі № 910/14160/19 за позовом ТОВ «Джерело-1» до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про витребування майна з чужого незаконного володіння, яке набрало законної сили, вбачається, що КТП № 7057 (6215) та № 6216, обладнання, кабельна та повітряна лінії електропередач, які підприємство вважало своїм майном, перейшли у власність ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», на підставі укладених з ГО «Джерело» та ТОВ «НВП «Владислав» договорів купівлі-продажу від 29.08.2016 та від 19.05.2017. Суд відхилив претензії ТОВ «Джерело-1» на вказане майно пославшись на те, що раніше суди відмовили у визнанні вищевказаних договорів купівлі-продажу недійсними (господарська справа № 910/9776/18), а доводи позивача про належність йому майна не знайшли свого документального підтвердження, оскільки усі дії вчинялись ним як підрядником та за наслідками попередніх дій ГО «Джерело» і були частиною господарської діяльності, делегованої від ГО «Джерело» до ТОВ «Джерело-1». У серпні 2019 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією про внесення змін до укладених між ними договорів про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж обґрунтовуючи свою позицію зміною обставин, з якими були пов`язані предмет і умови цих договорів, а саме тим, що обладнання, яке забезпечує електропостачання належних йому будинків, експлуатується та обслуговується ПАТ «Київенерго», проте відповідь не своє звернення він не отримав. IV. Мотивувальна частина. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частині 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких є зміна або припинення правовідношення, який пов`язаний з необхідністю змінити чи припинити існуюче правовідношення. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, у спосіб, який не суперечить закону. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За змістом принципу змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). Відповідно до положень частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо від визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 627, 628, 629, 638 ЦК України. З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладених сторонами договорах, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - наданням однією стороною (виконавцем) послуг за завданням другої сторони (замовника) за плату, суд погоджується з доводами [PERSON] , що між ним та ТОВ «Джерело 1» виникли зобов`язання з надання послуг, які врегульовані нормами глави 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2 статті 901 ЦК України). Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відтак істотними умовами договору про надання послуг, що визначені законом, є предмет послуги, розмір та строки оплати за неї. Підписання позивачем оспорюваних договорів, які містять усі зазначені істотні умови, є доказом ознайомлення його з їх предметом та усіма умовами та свідчить про те, що при укладенні договорів позивач діяв свідомо і повністю розумів природу договорів, свої зобов`язання за ними та обсяг своєї відповідальності. Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. В оспорюваних договорах порядок їх розірвання визначений пунктом 5.5., якими передбачене право сторін розірвати договір за взаємною згодою та за рішенням суду після взаєморозрахунків і відключення від мереж. За обставинами справи установлено, що з вимогою про розірвання договорів позивач до відповідача не звертався, таку вимогу він не заявляє і в судовому порядку, а просить визнати окремі їх умови несправедливими і на цій підставі змінити правовідношення шляхом зобов`язання відповідача укласти договори на інших умовах, здійснити перерахунок вартості послуг та повернути зайво сплачені кошти. Правовою підставою своїх вимог позивач зазначає статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII), якою передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Частиною 3 цієї норми визначено невичерпний перелік умов, які можуть бути визнані несправедливими. До таких умов законодавець, зокрема, відносить умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідно компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Отже з огляду на те, що одним з передбачених цією статтею наслідків визнання положення договору несправедливим є його зміна, що відповідає визначеному статтею 16 ЦК України такому способу захисту порушених прав як зміна правовідношення, суд відхиляє доводи відповідача про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав. Водночас аналіз змісту статті 18 Закону № 1023-XII, в тому числі і у її системній сукупності з положеннями ЦК України, які визначають правові підстави та наслідки недійсності правочину, дає підстави для висновку, що для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, при цьому як і у випадках з недійсними правочинами, обставини, які свідчать про несправедливість положень договорів, мають існувати на момент укладення відповідного договору. Доводи позову про несправедливість умов договорів про оплату за здійснення комплексу робіт по обслуговуванню та поточному ремонту трансформаторних підстанцій та ліній електропередач мотивовані тим, що внаслідок переходу права власності на це майно до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»та послуги відповдачем вже не надаються. Водночас на момент укладення оспорюваних договорів саме відповідач забезпечував виконання комплексу робіт з обслуговування та поточного ремонту трансформаторних підстанцій та розподільчих вуличних електричних мереж, чим сторони і керувалися при їх укладенні. Зважаючи на викладене, ствердження позивача про несправедливість наведених умов договорів не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для застосування до спірних правовідносин положень статті 18 Закону № 1023-XII. Більше того, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що після вибуття з власності відповідача трансформаторних підстанцій та електричних мереж підприємство вимагає від позивача плату за послуги, які ним не надаються, а відтак не доведено порушення його суб`єктивних прав. Даючи оцінку іншим аргументам позивача, суд виходять з наступного. Зі змісту оспорюваних договорів в цілому вбачається, що визначені у них договірні права та обов`язки сторін є достатньо збалансованими і справедливими по відношенню до споживача. У договорах передбачено обов`язок підприємства забезпечити виконання комплексу послуг для забезпечення належних умов проживання у будинку споживача, що кореспондує з обов`язком споживача вносити плату за надані послуги у встановлені договором строки і узгоджується з вимогами статті 901 ЦК України, відповідає економічній сутності договору про надання послуг і жодним чином не свідчить про його несправедливість. Всупереч доводам позову у підпункті 2.2.4. договорів міститься перелік послуг, надання яких забезпечує підприємство, та витрат підприємства, які відшкодовуються споживачем. Незважаючи на те, що в оспорюваних договорах передбачено надання відповідачем житлово-комунальних послуг, сторони в суді визнали, що фактично такі послуги відповідачем не надаються. З пояснень представника відповідача вбачається, що плату за послуги, які не надаються, відповідач не нараховує відповідно до умов пункту 5.1 статті 5 цих договорів, і доказів протилежного суду не надано, а відтак відсутні підстави вважати, що оспорювані умови пункту 2.1.3. та 2.2.4., які на цей час втратили свою актуальність, будь-яким чином порушують право чи цивільний інтерес позивача. Частина 2 статті 902 ЦК України визначає, що у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Предмет укладених сторонами договорів, яким є забезпечення обслуговування та поточного ремонту вуличних електричних та водопровідних мереж, свердловини та підтримання належного санітарного стану території, та використана у цих договорах назва відповідача як сторони договору (не виконавець, а підприємство) свідчать про відсутність наміру відповідача особисто (власними силами) надавати відповідні послуги та безпідставність таких очікувань з боку споживача. За приписами статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Відповідно до статті 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Закон України «Про ціни і ціноутворення» також визначає право суб`єктів господарювання самостійно за згодою сторін встановлювати вільні ціни на усі товари, окрім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін (статті 10, 11, 12). Судом установлено, що ТОВ «Джерело 1»як суб`єкт господарювання здійснює (здійснював) не заборонену законодавством господарську діяльність з обслуговування належних йому (на момент укладення договорів) трансформаторних підстанцій і вуличних електричних мереж та альтернативного централізованого господарсько-питного водопостачання за нерегульованим тарифом для населення, отримуючи воду зі свердловини, яка є його власністю. Послуги, які фактично надаються відповідачем, не є житлово-комунальними послугами в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у зв`язку з чим ціни на них не підпадають під предмет державного регулювання, а тому з огляду на принцип свободи договору внесення до структури ціни послуги витрат на зв`язок, паливо, канцтовари, оплату поштових та банківських послуг, зі сплати податків та інших обов`язкових платежів тощо не дає підстав вважати такі умови договорів несправедливими. Слід також зазначити, що жодних доказів про економічну необґрунтованість включення наведених складових до розрахунку вартості послуг суду не надано, а відтак не доведено, що умова пункту 2.2.4. порушує суб`єктивні права позивача. Рішенням суду у цивільній справі № 753/146/17 установлено, що вартість послуг відповідач оформлює наказами про встановлення вартості послуг, розмір плати позивача за послугу водопостачання визначається виходячи з даних актів фіксації показників лічильників води, встановлених на його будинках, а вартість послуг та розрахунок щомісячної оплати доводиться до відома позивача інформаційними листами, які містять вказівку на щомісячний платіж та його складові. В оспорюваних договорах сторони погодили, що споживач буде сплачувати кошти за надані послуги у розмірах, визначених рахунком підприємства, без жодних узгоджень та підтверджень, законодавство не містить положень, які б зобов`язували зазначати у договорах про надання послуг механізм формування і складові ціни договору, відомості про особи безпосередніх виконавців послуг (підрядників) та не покладають на підприємство обов`язок звітувати перед своїми контрагентами про свою господарську діяльність, а відтак відсутність в оспорюваних договорах таких відомостей не може бути підставою для визнання їх умов несправедливими. Виходячи з встановленої розпорядженням КМДА від 16.07.2015 № 579 норми споживання води для населення - 6,3 куб. метрів на одну особу в місяць, суд визнає переконливими доводи відповідача про те, що передбачена оспорюваними договорами норма споживання води в кількості 30 куб. метрів на місяць, яка оплачується за загальним тарифом, є більш ніж достатньою для забезпечення потреб мешканців одного домоволодіння. З пояснень представника відповідача убачається, що діяльність підприємства з альтернативного централізованого водопостачання здійснюється на підставі виданого в установленому порядку Дозволу на спеціальне водокористування, яким встановлений ліміт забору води з підземного джерела, перевищення якого може бути підставою для скасування цього дозволу. Підпунктом 13 пункту 11 статті 255 Податкового кодексу України також установлено, що у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів. За таких обставин суд погоджується з доводами відповідача про те, що умова договору про зобов`язання споживача сплачувати за кожний надмірний кубічний метр в 10-кратному розмірі є цілком обґрунтованою, у зв`язку з чим підстави для визнання її несправедливою відсутні. Положення пункту 3.1.4. договорів про право підприємства нараховувати пеню за прострочення сплати за надані послуги цілком відповідає змісту принципу свободи договору і не суперечить вимогам статей 546-552 ЦК України. Як зазначено вище, послуги, які фактично надаються ТОВ «Джерело 1», не є житлово-комунальними послугами в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак встановлене цим законом обмеження розміру пені за несвоєчасне здійснення платежів (0,01% від суми боргу за кожен день прострочення) на спірні правовідносини не поширюється. Жодних інших обмежень розміру неустойки законодавством не передбачено. Отже за результатами оцінки змісту оспорюваних договорів, доводів сторін і наданих ними доказів суд дійшов висновку про відсутність у договорах положень, які б давали підстави кваліфікувати їх як несправедливі, а всі твердження позивача з даного приводу розцінюються судом як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за цими договорами зобов`язань. Окрім того судом установлено, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, та отримує дохід від здачі в оренду п`яти з шести належних йому будинків (окрім будинку [ADDRESS] , де мешкає його родина), щодо яких укладені оспорювані договори. Згідно з преамбулою Закону № 1023-ХІІ вказаний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону дає визначення споживача як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже ураховуючи, що укладення та виконання п`яти із шести оспорюваних договорів безпосередньо пов`язано з підприємницькою діяльністю позивача, щодо цих договорів він не є споживачем послуг в розумінні Закону № 1023-ХІІ, а тому на спірні правовідносини щодо цих договорів положення цього Закону взагалі не поширюється. З огляду на наведені позивачем обґрунтування підстав для зміни правовідношення та для відшкодування збитків, ці вимоги по суті є похідними від вимоги про визнання умов договорів несправедливими, а відтак підстави для їх задоволення також відсутні. У разі незгоди із вартістю послуг та іншими умовами договорів [PERSON] має право на розірвання договору, будучи учасником ГО «Джерело», може ініціювати перевірку обґрунтованості вартості послуг та їх перегляд, а також, як альтернативу, підключити належні йому об`єкти нерухомості до мереж ПАТ АК «Київодоканал» чи забезпечувати їх водопостачанням самостійно. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Судові витрати у цій справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору та витрат сторін на правничу допомогу. Витрати відповідача на професійну правничу допомогу у цій справі склали 11 800 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 17.03.2018 № ЮО-13/2018, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.05.2012, звітом про надання правової допомоги від 23.04.2021 № 01-К8/2021 із переліком наданих послуг та зазначенням їх вартості, актом про надання послуг від 23.04.2021 № 01/ЮО-13/2018-Д8, довідкою про сплату гонорару від 23.04.2021 № 12/2021. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача сплачений ним судовий збір, його витрати на професійну правничу допомогу та витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 11 800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved