Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

КП «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з позовом, де вказало, що рішенням Красногвардійської районної ради в м. Дніпропетровську від 23. 12. 2005 року за [PERSON] закріплено житло квартира [ADDRESS]. За вищевказаною адресою були зареєстровані [PERSON], [PERSON], які померли, і з 1993 по 07. 11. 2013 року, з 07. 11. 2013 по 02. 09. 2014 року був зареєстрований і сам [PERSON], на нього переоформлено особовий рахунок на житлове приміщення. Позивачем увесь час постачалася теплова енергія до цієї квартири. але оплата за неї не надходить. Оскільки за боржником було закріплене вказане житлове приміщення, просить стягнути з [PERSON] вартість теплопостачання за період з 01. 11. 2000 року по 01. 07. 2015 року в сумі 7608,90 грн. В судове засідання представник позивача не явився, в заяві просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує на тій підставі, що у вказаній квартирі він ніколи не жив, після позбавлення його батьків батьківських прав у 2003 році знаходився на повному державному утриманні в КП «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа», після смерті батьків і після закінчення школи з 15. 11. 2011 року по 15. 02. 2013 року навчався в державному закладі «Приморський професійний аграрний ліцей» і також знаходився на повному державному утриманні. В даний час також навчається за рахунок держави у Бердянському машинобудівному коледжі. 18. 04. 2014 року він оформив право власності на квартиру на себе, а 02. 09. 2014 року квартиру продав. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки позов предявлено за строк, починаючи з 2000 року, що перевищує встановлений законом термін позовної давності. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної в м. Дніпропетровську ради № 386 від 23. 12. 2005 року за малолітнім [PERSON] 13. 03. [INFO] було закріплено житло [ADDRESS] на підставі звернення опікунської ради в інтересах [PERSON], який залишився без піклування батьків та знаходився у Запорізькій загальноосвітній школі інтернаті № 3 для дітей сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків. Рішенням № 224/4 від 10. 12. 2013 року тієї ж районної ради особовий рахунок на вказане житло переоформлено на [PERSON] складом родини 1 особа. В дану квартиру позивачем надавались послуги з теплопостачання, які з 2000 року залишись без оплати. У збільшеному та уточненому позові позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за отримання цих послуг за період з 01. 11. 2000 року по 01. 07. 2015 року в сумі 7608,90 грн., тобто також за той період, коли відповідач був неповнолітнім і знаходився на повному державному утриманні у школі інтернаті, про що свідчать розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації м. Запоріжжя від 14. 11. 2005 року, довідка КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа інтернат № 3». Згідно довідки ДНЗ «Приморський професійний аграрний ліцей» від 12. 02. 2014 року [PERSON] навчався в ДНЗ і знаходився на повному державному забезпеченні з 15. 11. 2011 року по 15. 02. 2013 року. В даний час, після набуття повноліття, навчається у Бердянському машинобудівному коледжі на умовах повного державного забезпечення. Таким чином, вбачається ситуація, коли відповідач у вказаній вище квартирі, що була за ним закріплена, ніколи не мешкав, самостійного доходу (заробітку) не мав, знаходився на повному державному забезпеченні. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на житло квартиру № 8 в житловому будинку по вул. Суворова, 26 в м. Дніпропетровську 18. 04. 2014 року, 02. 09. 2014 року за договором купівлі продажу її продав, про що свідчать відповідні свідоцтва та договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. З позовної заяви вбачається, що на думку позивача [PERSON] повинен був з часу настання повноліття утримувати квартиру і здійснювати оплату за комунальні послуги, тобто з 2011 року, проте позивач не навів ніяких підстав стягнення з нього заборгованості за той час, коли відповідач був неповнолітнім, а саме з 01. 11. 2000 року, а також не навів підстав, які б свідчили про поважність пропущення ним строку для звернення до суду. Згідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Під час слухання справи 08. 09. 2015 року [PERSON] заявив про застосування позовної давності по справі, тому суд вважає за необхідне відмовити у позові за пропуском строку для звернення до суду.

Outcome: dismissed