Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Київський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 14 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 16 березня 2018 року № НТ180316 відповідачу надано статус безробітного з 14 березня 2018 року та згідно наказу № НТ180417 від 17 квітня 2018 року призначено допомогу по безробіттю з 21 березня 2018 року по 15 березня 2019 року як застрахованій особі без урахування страхового стажу. Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 26 березня 2019 року № НТ190326 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати з 24 березня 2019 року. Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 10 червня 2019 року № НТ190610 відповідачу припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту) з 03 червня 2019 року. Відповідно до отриманої інформації з Єдиної інформаційної аналітичної системи за даними Єдиного державного реєстру страхувальників було виявлено факт неподання відповідачем під час реєстрації в службі зайнятості даних про реєстрацію як засновника, керівника та голови комісії з припинення або ліквідатора. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що відповідач зареєстрована як засновник, керівник та голова комісії з припинення або ліквідатор ТОВ «Теремок 1» з 26 жовтня 2015 року. Крім того, 22 березня 2019 року відповідач подала заяву до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості з проханням направити її на навчання за професією до Національного авіаційного університету. 22 березня 2019 року між Шевченківською районною філією Київського міського центру зайнятості та відповідачем було укладено договір № 20-291/19 про професійне навчання безробітної. Після закінчення навчання відповідачу видано свідоцтво про підвищення кваліфікації. Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 26 червня 2019 року № 36 було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 11107 гривень 59 копійок. Відповідачу надіслано повідомлення з пропозицією добровільно повернути виплачене матеріальне забезпечення, проте відповідач кошти не повернула. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що на момент подання до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості заяви від 14 березня 2018 року, починаючи з 27 лютого 2018 року вона відповідно до протоколу № 2 Загальних зборів учасників ТОВ «Теремок 1» була звільнена з посади директора у зв`язку з ліквідацією товариства. Здійснюючи повноваження ліквідатора вона не отримувала та не отримує заробітну плату чи інших доходів, оскільки товариство ліквідується та не здійснює господарської діяльності (а.с. 51-54). З заперечень на відзив на позовну заяву представника позивача вбачається, що [PERSON] з 26 жовтня 2015 року була зайнятою особою та не повідомила Шевченківську районну філію Київського міського центру зайнятості під час постановки на облік про те, що вона зареєстрована як засновник та керівник ТОВ «Теремок 1». Таким чином, вона не мала права отримувати статус безробітної, оскільки мала та має можливість реалізувати своє прав на працю (а.с. 63). Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 8, 9). Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 16 березня 2018 року № НТ180316 відповідачу надано статус безробітного з 14 березня 2018 року та згідно наказу № НТ180417 від 17 квітня 2018 року призначено допомогу по безробіттю з 21 березня 2018 року по 15 березня 2019 року як застрахованій особі без урахування страхового стажу (а.с. 20-21). Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 26 березня 2019 року № НТ190326 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати з 24 березня 2019 року (а.с. 21). Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 10 червня 2019 року № НТ190610 відповідачу припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту) з 03 червня 2019 року (а.с. 21-22). За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що відповідач зареєстрована як засновник, керівник та голова комісії з припинення або ліквідатор ТОВ «Теремок 1» з 26 жовтня 2015 року (а.с. 23-32). Наказом Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 26 червня 2019 року № 36 було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення у розмірі 11107 гривень 59 копійок (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону. З наданого відповідачем протоколу № 2 Загальних зборів учасників ТОВ «Теремок 1» від 27 лютого 2018 року вбачається, що вирішено звільнити з посади директора товариства [PERSON] з 28 лютого 2018 року у зв`язку з ліквідацією товариства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 55-58). Відповідно до архівної довідки Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 23 березня 2018 року ТОВ «Теремок 1» передало до архівного відділу Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на зберігання документи з кадрових питань (особового складу) за 2015-2018 роки згідно з описом справ 1-К у зв`язку з ліквідацією (а.с. 59). [PERSON] з заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю звернулась до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості 14 березня 2018 року, тобто після її звільнення з посади директора ТОВ «Теремок 1» - 28 лютого 2018 року. Позивач також зазначає, що [PERSON] не повідомила про те, що вона під час реєстрації в службі зайнятості була засновником, головою комісії з припинення або ліквідатором товариства. Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Частиною 3 ст. 128 ГК України передбачено, що громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами. За приписами ч. 4 ст. 128 ГК України в Україні, громадянин здійснює управління заснованим ним приватним підприємством безпосередньо або через керівника, який наймається за контрактом. У разі здійснення підприємницької діяльності спільно з іншими громадянами або юридичними особами громадянин має права та обов`язки відповідно засновника та/або учасника господарського товариства, члена кооперативу тощо, або права і обов`язки, визначені укладеним за його участі договором про спільну діяльність без створення юридичної особи. Відповідно до ст. 63 ГК України в Україні залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду діють унітарні та корпоративні підприємства, які можуть утворюватися як засновником, так і засновниками відповідно. Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний фонд, неподілений на частки, паї, затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Отже, заснування приватною особою унітарного (приватного) підприємства є господарською діяльністю, яка розглядається як підприємницька діяльність цієї особи. Разом з тим, статтею 63 ГК України визначено, що корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб. Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Згідно зі ст. 101 ЦК України засновники установи не беруть участі в управлінні нею. Відповідно до ч. 3 ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Згідно з ч. 1 ст. 89 ГК України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи (рада директорів тощо) та посадові особи (керівник тощо), склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Таким чином, самі власники підприємства не беруть участі у керівництві його господарською діяльністю, проте вони мають право на отримання дивідендів у разі отримання прибутку. Відповідно до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. З протоколу № 2 Загальних зборів учасників ТОВ «Теремок 1» від 27 лютого 2018 року вбачається, що [PERSON] звільнена з посади директора товариства з 28 лютого 2018 року та є ліквідатором ТОВ «Теремок 1», що відповідно до ст. 63 ГК України є корпоративним підприємством. Таким чином, відповідач фактично володіє корпоративними правами, що у розумінні ст. 167 ГК України не вважається підприємницькою діяльністю, а отже твердження позивача, що [PERSON] є зайнятою особою, суд вважає безпідставними. За таких обставин, наявність у [PERSON] прав засновника та ліквідатора ТОВ «Теремок 1» не може вважатись підприємницькою діяльністю, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: dismissed