Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

ЛМКП «Теплокомуненерго» звернулося до Ленінського районного суду м. Луганська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до Правил користування тепловою енергією, затвердженими наказом Міністерства енергетики та електрифікації СРСР N 310 від 6 грудня 1981 г.; Правил користування тепловою енергією, затвердженими Наказом Міністерства енергетики України, Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 28 жовтня 1999 року N 307/262, Правил надання послуг населенню з водо-теплопостачання та водовідведення (каналізації), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997р; Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005р., ЛМКП «Теплокомуненерго» постачало теплову енергію в квартиру відповідачів. Таким чином, між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER]. Згідно оборотної відомості даного рахунку вбачається, що відповідачі своєчасно розрахунки за надану теплову енергію не здійснювали, тому за ними виникла заборгованість по сплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01 лютого 2003 року по 01 листопада 2012 року у сумі 10727,48 гривень. Відповідачі зобов'язані сплатити за спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Відповідачі за прострочення виконання повинні сплатити позивачу нараховану суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем складає 14 935,68 грн. Ухвалою Ленінського районного суду від 18 січня 2013 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у зв'язку з тим, що існує спір про право, який повинен вирішуватися в судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач просив суд в солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 10 727, 48 гривень - основного боргу, 3147, 69 гривень - витрати від інфляційних процесів; 1060, 51 гривень - 3% річних, а всього стягнути - 14 935, 68 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. 25 грудня 2013 року представник позивача надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у який зазначив, що уточнює позовні вимоги в результаті збільшення періоду часу за який стягується борг,та вказав, що таким періодом є період з 01.02.2003 року по 01.12.2013 року. Сума заборгованості за цей період складає всього 19 309, 33 гривні. Враховуючи викладене, позивач просив суд в солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.02.2003 року по 01.12.2013 року в сумі 14 648, 35 гривень - основного боргу, 3183, 65 гривень - витрати від інфляційних процесів; 1477, 33 гривень - 3% річних, а всього стягнути - 19 309, 33 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, суду причини неявки не повідомили. За таких обставин, суд, оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. Позивач здійснює свою господарську діяльність з метою теплопостачання житлового фонду. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] /а.с. 15, 16, 17, 18/, є абонентами позивача та користуються наданими послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання. 18 січня 2013 року ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, оскільки існує спір про право (а.с. 10). Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Конституцією України, Житловим Кодексом, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», іншими нормативно-правовими актами. Згідно преамбули Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 року цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 13 Закону від 24 червня 2004 р. N 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Статтями 20, 21 зазначеного Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. При цьому, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, зокрема не пізніше 20 числа кожного місяця вносити плату за користування жилим приміщенням (квартплату) та за комунальні послуги. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Такі ж права та обов'язки встановлені і вищевказаними Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків. Згідно зі ст. 67 ЖК України наймачі житлового приміщення зобов'язані оплачувати комунальні послуги, у тому числі послуги з тепло забезпечення. В порушення вимог ст. 68 ЖК України відповідачі користувалися послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, та сплату за надані позивачем послуги проводили нерегулярно. Відповідно до довідки № 1176 від 10.11.2012 року [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS], разом з іншими відповідачами та є власницею особового рахунку (а.с.5). Відповідно до розрахунку сума боргу за період з 01.02.2003 року по 01.12.2013 року складає в сумі 14 648, 35 гривень - основного боргу, 3183, 65 гривень - витрати від інфляційних процесів; 1477, 33 гривень - 3% річних, а всього стягнути - 19 309, 33 гривень (а.с.23-24). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Доказів того, що послуги не надавалися або надавалися у меншому розмірі суду не надано. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідачі зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищезазначене, доходить висновку, що відповідачі, як споживачі послуг з теплопостачання, належним чином не виконували свої зобов'язання перед позивачем щодо своєчасної оплати за надані послуги, прострочивши виконання грошового зобов'язання, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнувши з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з платіжних доручень № 1944 від 13.11.2013 року (а.с. 2) та № 11123 від 23.07.2013 року (а.с.3), позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальній сумі 229,40 гривень, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат в солідарному порядку у розмірі 229,40 гривень також підлягають задоволенню.

Outcome: approved