Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Кредитна спілка «Аккорд» (далі-Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.12.2007 року між Позивачем та членом кредитної спілки [PERSON] (Відповідач) був укладений Кредитний договір №Офіс-С/КР-2671/2 (Договір), відповідно до умов якого, Відповідачу було надано кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 6 760,00 грн., строком користування по 29.12.2008 року. Згідно умов Договору Відповідач зобов'язана щомісяця повертати частку кредиту та відсотки, виходячи з розрахунку 0.16438% за кожний день користування кредитом, на фактичний залишок суми кредиту (п.4.1.). Крім того, п.5.1 укладеного Договору передбачено, у разі порушення строків сплати кредиту, нарахування та сплата пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Однак, Відповідач зобов'язання за Договором не виконує, кредит та проценти за його користування не сплачує, заборгованість, станом на 10.06.2013 року, складає: 46 573,27 грн., з яких: - залишок неповернутого кредиту - 6 760,00 грн.; - нараховані проценти - 22 113,52 грн.; - пеня - 6 760,00 грн.; - інфляційні втрати та 3% річних - 10 939,75 грн. У зв'язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача у судовому порядку заборгованість за договором та витрати у справі. Будучи належним чином повідомлений представник позивача, у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову, - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 27.12.2007 року між сторонами у справі був укладений Кредитний договір №Офіс-С/КР-2671/2, відповідно до умов якого, Відповідачу було надано кредитні кошти, у національній валюті, у розмірі 6 760,00 грн., строком користування по 29.12.2008 року, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.10-11). Згідно умов Договору Відповідач зобов'язана щомісяця повертати частку кредиту та відсотки, виходячи з розрахунку 0.16438% за кожний день користування кредитом, на фактичний залишок суми кредиту (п.4.1.). Крім того, п.5.1 укладеного Договору передбачено, у разі порушення строків сплати кредиту, нарахування та сплата пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідач, у порушення норм діючого законодавства та умов Договору, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків, у встановлені строки не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. Як убачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-8), станом на 10.06. 2013 року, борг за Договором дорівнює - 46 573,27 грн., з яких: - залишок неповернутого кредиту - 6 760,00 грн.; - нараховані проценти - 22 113,52 грн.; - пеня - 6 760,00 грн.; - інфляційні втрати та 3% річних - 10 939,75 грн. Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Як убачається з п.1.1 укладеного договору терміном остаточного погашення кредиту, визначено 29 грудня 2008 року, з позовом до суду Позивач звернувся 01 липня 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з врахуванням положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом не приймаються до уваги доводи Позивача, що останній платіж за Договором Відповідачем здійснено - 10.08.2012 року, тому у розумінні ч.1 ст.264 ЦК України, є подією, яка перериває строк позовної давності і за наявності якої почався відлік перебігу строків позовної давності, оскільки на підтвердження зазначеного доводу не надано жодного доказу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed