Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Кредитна спілка «Івано-Франківська» звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення судових витрат по справі. У позовній заяві зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.12.2012 року, залишеного без мін ухвалою апеляційного суду від 10.01.2014р. було звернуто стягнення за рахунок іпотечного майна, а саме - квартиру [ADDRESS]. Відповідачі з метою перешкоджання оцінки нерухомого майна вселилися в предмет іпотеки. З посиланням на ст..39,40 закону України «Про іпотеку» позивач просить виселити відповідачів з даної квартири без надання іншого приміщення. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.12.2012 року, залишеного без мін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.01.2014р. було задоволено позов КС «Івано-Франківська», звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 05.03.2010 року №10/78 в сумі 83 451.85грн. та за кредитним договором від 05.03.2010 року №10/79 в сумі 69374.73 грн., на предмет іпотечного договору - нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] (а.с.8-14). Предмет іпотеки перебуває на стадії реалізації державною виконавчою службою. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Разом з тим ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Як вбачається з наявних доказів (а.с.23-24) відповідачі після рішення вищевказаних судів першої та апеляційної інстанцій зареєструвалися 07.03.2014 року в спірній квартирі [ADDRESS] та відмовляються добровільно звільнити зайняте житло - квартиру [ADDRESS]. Пункт 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 14, 15, 16, 29 ЦК України, ст..39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України,

Outcome: approved