Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 14.02.2019 позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 29.11.2018, укладений між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого була квартира [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 березня 1995 року [PERSON] було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом від 03.02.1995, посвідченим державним нотаріусом Лаганяк Т.І. [INFO] [PERSON] померла. Звернувшись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Куртяк О.О. із заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо, що 29.11.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір довічного утримання (догляду), за умовами якого [PERSON] передала у власність відповідача належну їй квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, на її переконання, на момент укладення відповідного договору [PERSON] не могла усвідомлювати свої дії та ними керувати. Так, незадовго до своєї смерті, [PERSON] говорила з нею та її сестрою, при цьому однозначно стверджувала, що квартира належатиме їй. Також зазначає, що інколи відвідувала [PERSON] , зокрема, останній візит мав місце 08 грудня 2018, тобто за декілька тижнів до смерті, під час якого [PERSON] була не при собі, не могла підтримувати розмову. Крім того, їй відомо, що [PERSON] , у зв`язку із хворобою, приймала різні медичні препарати, котрі безумовно впливали на її можливість усвідомлювати власні дії. Звертає увагу суду на те, що саме важка хвороба та прийняття [PERSON] препаратів, що пливають на свідомість, дозволили відповідачу укласти з [PERSON] спірний договір, оскільки якби померла [PERSON] могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, вона б ніколи такого договору не підписала. Процесуальні дії вчинені судом. 14.02.2019 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 01.03.2019. 04.03.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 04.03.2019 задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] до вирішення спору по суті. 25.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, заява про залучення третьої особи, яка не зваляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріусу Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В.,заява про виклик свідків. 08.04.2019 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 24.05.2019 справа слухалась, в судовому засіданні оголошено перерву до 10.06.2019. 10.06.2019 по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». 25.02.2020 до суду надійшов висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №15К від 06.11.2019, справу призначено до розгляду на 17.03.2020. 17.03.2020 справа слухалась, задоволено клопотання учасників справи щодо виклику в судове засіданні експерта-доповідача, який складав висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №15К від 06.11.2019. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.04.2020. 06.04.2020 учасники справи в судове засідання не з`явились, в судовому засіданні продовжено перерву 14.05.2020. Ухвалою від 12.05.2020 задоволено клопотання завідувача судового - психіатричним відділенням КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» Відділення судово-психіатричної експертизи №5 [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з метою отримання пояснень судового експерта [PERSON] . Доводи учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що 03.03.1995 покійна [PERSON] склала на її ім`я заповіт, а тому про існування оспорюваного договору позивачка дізналась лише після смерті [PERSON] при зверненні до нотаріуса. Вказувала на те, що [PERSON] з 2017 року хворіла онкозахворюванням, приймала медичні (нарковмісні) препарати, а тому вільного волевиявлення при укладенні договору не могло й бути. Під час останньої зустрічі позивачки (08.12.2018) з [PERSON] , остання була не при собі, не могла підтримувати розмову. В день укладення оспорюваного договору позивачка не спілкувалась з нею, але їй відомо, що з 15 листопада 2018 року у [PERSON] були сильні болі, про що міститься запис у медичній книжці від 30.11.2018. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, вказавши що з [PERSON] знайома приблизно з 1990 року, оскільки вона була подругою її мами. [INFO] у [PERSON] було день народження. Навідавшись до неї, щоб привітати, остання схвильовано розповідала про те, що нікому за нею доглядати та спитала, чи можна скасувати написаний нею заповіт та привести нотаріуса додому. Коли нотаріус прийшла до неї додому, а це було 21 листопада вони поспілкувалась, [PERSON] розповідала про своє життя, минуле та про те, що хоче переписати належну їй квартиру « [PERSON] » (так її називала), і вже 29 листопада вона уклала оспорюваний договір. На протязі останніх трьох років здійснювала догляд за [PERSON] , оскільки та хворіла онкологією, ззаду вуха була злоякісна пухлина, та на чолі - доброякісна. Після лікування у 2016 році в онколі карні, пухлина з чола зникла. Проте, згодом стався рецидив, повторно з`явилась пухлина. Вказує на те, що інколи давала їй ліки, і як правило це були знеболюючі, лише при сильних болях (анальгін, димедрол, трамадол). Одного разу, [PERSON] пролежала в лікарні лише 1 тиждень і втекла додому, бо не любила лікуватись (пити таблетки, тощо). А тому, твердження позивача про те, що під постійною дією медичних препаратів [PERSON] не могла усвідомлювати своїх дій є хибними, оскільки [PERSON] приймала ліки виключно при болях і до дня своєї смерті розуміла значення своїх дій, тверезо оцінювала ситуацію, хоча і погано бачила. На підтвердження даного факту вказує на те, що [PERSON] давала їй доручення, щоб вона могла оплачувати їй комунальні послуги (2017-2018 роки), отримувати за неї пенсію, тощо. За два тижні до смерті, вона закривала [PERSON] в квартирі, оскільки не могла весь час бути з нею, їй потрібно було виходити в магазин за продуктами, в аптеку заліками, проте постійно доглядала її, ночувала з нею. Позивач приїжджала зрідка, останній раз це було 08 грудня 2018 року, і [PERSON] нічого їй не говорила за квартиру. Вказує на те, що просила позивачку залишитись з [PERSON] , проте вона відмовилась. Також звернула увагу суду на те, що до [PERSON] навідувалась соціальна працівниця, проте, [PERSON] її не любила і сказала передати їй, щоб вона більше не приходила. Представник відповідача в судовому засіданні - адвокат Ференц О.І. позовні вимоги не визнала. Звернула увагу суду на те, що ні з медичної документації, ні з інших доказів долучених до матеріалів справи не вбачається даних про те, що [PERSON] не усвідомлювала значення свої дій та можливість ними керувати. В день укладення договору лікарем вона не оглядалась та жодних медичних препаратів не приймала. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю. Третя особа приватний нотаріус Спариняк Л.І. в судовому засіданні вказала, що 29.11.2018 посвідчила договір довічного утримання. 08.06.2018 [PERSON] особисто звернулась до неї з питанням довіреності, внаслідок чого чітко перевіривши її вільне волевиявлення, оскільки та запевнила, що довіряє лише відповідачці, посвідчила довіреність на представлення інтересів [PERSON] , отримання пенсії, тощо. 28.11.2018 разом з відповідачкою поїхали на таксі до [PERSON] , оскільки відповідачка вказала на те, що [PERSON] має намір переписати на неї квартиру. Коли вони приїхали, [PERSON] (у верхньому одязі та взутті) сиділа в коридорі та запитала відповідачку для чого вона закрила її у квартирі, бо їй потрібно йти до нотаріуса. Залишившись з [PERSON] наодинці, детально розпитала про все в останньої, роз`яснила їй всі наслідки та порадила укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Вказувала на те, що [PERSON] дуже довго розповідала їй про себе, про своє дитинство, орієнтувалась у просторі та часі і її волевиявлення було вільним. Внаслідок чого, на наступний день вона повторно приїхала до неї, та на її прохання, оскільки погано бачила, прочитала текст договору вголос та посвідчила його. Під час посвідчення договору була присутня і [PERSON] , і відповідачка. Просить в позові відмовити. Обставини справи встановлені судом. Позивач [PERSON] народилась [INFO] в м. Дрогобичі Львівської області, що вбачається з паспорта громадянина України № [NUMBER] , а.с. 15. 03 березня 1995 року у заповіті посвідченого завідуючою Дрогобицької державної нотаріальної контори Лаганяк Т.І., р. №402, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла [PERSON] , а.с. 11-12. 29 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір довічного утримання (догляду), який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] прийняла її у власність та зобов`язалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, а.с. 8-9. Даним договором також встановлено обов`язки [PERSON] з приводу утримання, догляду, забезпечення медичного обслуговування, надання побутових послуг та у разі смерті [PERSON] зобов`язання [PERSON] здійснити обряд поховання останньої. Пунктом 4 договору сторони обумовили підстави припинення договору. Даний договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., р. № 1355. [INFO] у віці 92 років в м. Дрогобичі померла [PERSON] , про що 26.12.2018 Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , а.с. 10. 07.02.2019 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Куртяк О.О. було здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , 1926 року народження, а.с. 13. Згідно інформаційної довідки №156112090 від 13.02.2019 вбачається, що 29.11.2018 о 14.43 год. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, серії 1355 від 29.11. 2018, а.с. 14. Позиція суду. Правовідносини, що виникли в даній справі регулюються Главою 55 ЦК України, відносяться до договірних зобов`язань, а саме договору довічного утримання. Згідно вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 748 ЦК України визначено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Разом з тим, згідно вимог ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилалась на ч. 1 ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що [PERSON] була особою похилого віку, хворіла на онкозахворювання, в зв`язку з чим могла потребувати стороннього догляду, позаяк такі визнані відповідачем та підтверджені матеріалами справи, відтак не підлягають доказуванню. Разом з тим, посилання позивача про те, що в день укладення спірного договору [PERSON] не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок тяжкої хвороби та прийому медичних препаратів є безпідставними та такими що не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. У пункті 16 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Так, 10 червня 2019 року по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу з метою визначення можливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірного договору. 06.11.2019 в приміщенні КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня» було проведено комплексну судово-психолого-психіатричну експертизу та надано висновок №15к. З даного висновку вбачається, що відповісти на питання чи могла [PERSON] в момент укладення договору довічного утримання усвідомлювати значення свої дій та керувати ними є неможливим з огляду на протиречивість поданих доказів. Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції судовий експерт - доповідач про складанні висновку - [PERSON] дав суду аналогічні висновку пояснення та вказав на неможливість встановлення здатності [PERSON] в момент укладення спірного договору довічного утримання розуміти значення своїх дій та можливості керувати ними з огляду не притиворечивість даних медичної документації та пояснень свідків. Вказав, що при проведенні експертизи було запрошено психолога, однак такий при аналізі матеріалів, наданих на експертизу, вказав не неможливість ствердження того факту, що в момент укладення договору довічного утримання [PERSON] перебувала під впливом сторонніх осіб. Здійснюючи аналіз медичної документації експертами встановлено, що в 2017 році в [PERSON] було діагностовано рак шкіри чола з подальшими метастазами в ліву привушну ділянку, що призвело до ракової інтоксикації, внаслідок чого [PERSON] померла. Поряд з цим, в представленій медичній документації відсутні дані про наявність в останньої психічних розладів. Дані факти, підтверджуються і показаннями свідків. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала про те, що була знайома [PERSON] близько 40 років. Вони спілкувались, разом відвідували церкву, святкували свята та дні народження. Проте, про наявність заповіту на позивачку їй нічого не було відомо. [PERSON] лише говорила, що у неї є дочки сестри, але вони є чужі і приїжджають лише на півгодини. Вказала, що часто ночувала у неї, останні рази (двічі) мали місце у грудні 2018 року. Звернула увагу суду на те, що [PERSON] до дня смерті мала чудову пам`ять, оскільки знала і співала багато пісень. Її доньку - відповідачку по справі, називала «мамою», оскільки вона доглядала за нею і у них були дружні, теплі стосунки. Коли [PERSON] померла, всіма похоронними заходами займалась виключно її донька. Також вказала, що була присутня при укладенні оспорюваного договору утримання, і стан здоров`я [PERSON] був добрий, остання вказувала на намір та бажання переписати квартиру на її доньку - [PERSON] . Їй відомо про те, що [PERSON] приймала ліки, проте вказала, що це були обезболюючі препарати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її тіткою. Покійну [PERSON] знала через свою бабцю. Розповіла суду, що [PERSON] останніх 3 - 3,5 років доглядала [PERSON] , прибирала у квартирі, готувала їжу. Часто зустрічалась з [PERSON] на свята, разом їздили на різні зустрічі, на дачу. Звернула увагу суду на те, що [PERSON] не кожного підпускала до себе, однак була дуже щирою особою. У день укладення договору [PERSON] вона не бачила та не спілкувалась з нею, однак остання постійно вказувала на те, що хотіла б віддячитись [PERSON] за її догляд. До останнього дня у [PERSON] була чудова пам`ять, вона багато розповідала про себе, була свідомою. Їй також відомо про те, що [PERSON] приймала ліки по мірі того, як були болі. Сестра покійної [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні також пояснила, що [PERSON] мала добру пам`ять, була справедлива та все пам`ятала. Під час останнього візиту (листопад та грудень 2018 року) сестра мала сильні болі і відповідачка давала їй ліки, робила компреси, тощо. Вказала, що догляд за сестрою здійснювала [PERSON] , забезпечувала її всім необхідним. Вказала, що не змогла б так доглядати за [PERSON] , як це робила [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що відповідачка є тіткою його дружини. Інколи допомагав [PERSON] відремонтувати щось в квартирі, принести важкі сумки, тощо. [PERSON] завжди була при свідомості, оскільки були членами однієї групи «ОУН -УПА». Вказав, що йому було відомо про наявність онкозахворювання у [PERSON] та про те, що відповідачка возила останню в онколікарню. Крім того, [PERSON] неодноразово говорила йому про добровільне бажання віддячитись [PERSON] за її постійний догляд, і що її квартира перейшла їй. Останній раз він бачив [PERSON] в листопаді 2018 року, стан здоров`я [PERSON] був нормальним, вона його впізнавала та розмовляла з ним. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є головою організації ОУН-УПА, членом якої була і покійна [PERSON]. Крім того, він проживає неподалік від будинку, де проживала [PERSON] , а тому інколи провідував її. Одного разу, вона розповіла йому про те, що має біду, оскільки записала свою квартиру племінниці, а та виїхала в Америку, і сказала, що не приїде до неї і квартиру щоб віддала людині, яка буде її доглядати. [PERSON] розповіла йому про те, що має намір переписати квартиру на [PERSON] , бо та її доглядала. До самої смерті впізнавала його, адже просила, що він приходив та навідував її частіше. Про наявність у неї онкозахворювання йому не було відомо, лише знав про незначні нездужання, оскільки десь за півроку до смерті підводив її за руку з церкви додому. Соціальна працівниця [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала [PERSON] з 1990 року, а позивачку [PERSON] знала змалечку. Працює у Територіальному центрі по обслуговуванні одиноких людей і 29 років навідувалась до [PERSON]. Коли остання познайомила з відповідачкою, та провідувала її двічі на тиждень. У листопаді 2018 року, коли вона прийшла до [PERSON] , двері її квартирі були закриті. Подзвонивши до [PERSON] та повідомила про те, що закрила [PERSON] у в квартирі, щоб та нікуди не втекла. У жовтні покійна [PERSON] говорила дещо незрозумілі речі, нібито вона та [PERSON] щось у неї крали. Проте, [PERSON] жодного разу не говорила про бажання змінити свій заповіт і сама б цього не зробила. Не заперечила, що [PERSON] добре доглядала [PERSON], і остання всі свої заощадження віддала відповідачці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала про те, що є сімейним лікарем Дрогобицької міської поліклініки. В кінці 2018 року [PERSON] потребувала певних медичних препаратів, після перенесеної операції. Вона двічі призначала їй знеболююче (як наркотичні так і не наркотичні препарати капсульної або таблетованої форми). Оскільки була ступінчаста терапія, то призначався і анальгін з дімедролом, кетанов, трамадол. Всі препарати отримувала виключно [PERSON] Контроль за прийомом ліків [PERSON] вона особисто не здійснювала, проте коли приходила до неї додому, щоб оглянути [PERSON] , та була свідомою, будь яких психічних розладів в останньої вона не помічала. В день укладення договору її не оглядала. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином суд доходить висновку, що позивачем не наведено та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів про те, що на [PERSON] на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання - 29.11.2018 мала будь-які психічні розлади, порушення фізіологічних процесів, внаслідок чого не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не могла виразити свою справжню волю на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків. Оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо недійсності договору довічного утримання, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed