Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. \~10 вересня 2020 року [PERSON] (далі позивач) звернувся з позовом до АТ «Українська Залізниця» (далі відповідач) з вимогою про стягнення коштів неправомірно вирахуваних із заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05 травня 2019 року [PERSON] , який на той час працював на посаді машиніста виробничого підрозділу служби локомативного господарства «Локомативне депо ім. Т.Шевченка» регіональної філії «Одеська залізниця» «АТ «Українська залізниця», здійснив крадіжку дизельного пального в кількості 818 літрів, внаслідок чого, заподіяв матеріальну шкоду «АТ» Українська залізниця» на загальну суму 20057 гривень 36 копійок. Викрадене пальне було вилучено правоохоронними органами та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України по факту вищезазначеної крадіжки. Під час звільнення із займаної посади ним добровільно відшкодувано завдану підприємству матеріальну шкоду, шляхом написання заяви про вирахування завданих (крадіжкою) збитків за рахунок коштів, які були нараховані та належали йому до виплати на час проведення повних розрахунків в зв`язку зі звільненням, у тому числі заробітної плати. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2019 року у справі № 703/2952/19 затверджено угоду про примирення, укладену між «АТ «Українська залізниця» та [PERSON] , а також повернуто Відповідачу, вилучене під час крадіжки пальне у кількості 818 літрів, за котре Відповідач уже отримав кошти із заробітної плати позивача. Вважає, що вирахування коштів за викрадене, було здійснено в порушення вимог діючого законодавства. Відтак, після того як речовий доказ було повернуто відповідачу (потерпілій стороні) у останнього відпали правові підстави на утриманя кошти із заробітної плати працівника. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року (а.с. 13-22) було постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. ІІІ. Пояснення учасників справи. В судовому засіданні позивач своїх вимоги підтримав повністю з мотивів викладених в позовній заяві. Зазначив, що він добровільно написав заяву про те, щоб з нього стягнули суму шкоди на підприємстві, де він працював і здійснив крадіжку. Погодився на таке відшкодування оскільки хотів звільняли з підприємства і оформитися на пенсію. На час звільнення ще не було встановлено, що він здійснив крадіжку, і кошти були стягнуті як перевитрати, що є незаконним, бо перевитрати дизельного палива не було. Вважає, що кошти були стягнуті із заробітної плати примусово, а не надані ним добровільно на відшкодування шкоди, тому вони мають бути йому повернуті, так як підприємство зазнало подвійної вигоди від скоєної крадіжки. Також зазначив, що відшкодування іншої суми коштів на рахунок підприємства він не здійснював. Вважає, що суддя при ухваленні вироку, повинна була повернути речовий доказ не потерпілому, а йому, так як на той час він відшкодував підприємству збитки. Вирок суду з даного питання не оскаржував. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та зазначив, визнає той факт, що кошти, які були сплачені позивачем були оформлені на підприємстві як перевитрати, оскільки на той час не було ще вироку суду про визнання позивача винуватим у скоєні кримінального правопорушення. Інші кошти від [PERSON] на підприємство у виді добровільного відшкодування шкоди не надходили. Позовні вимоги не визнає та вважає, що позивач мав оскаржувати вирок судді, в частині повернення речового доказу потерпілому, а не обвинуваченому. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Копією вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2019 року (а.с. 6) підтверджується, що [PERSON] 05\~травня 2019\~року здійснив зливання дизельного пального з паливної системи тепловозу в пластикові каністри в кількості 818 літр, вартістю 24 гривні 52 копійки за літру, на загальну суму 20057 гривень 36 копійок, чим заподіяв матеріальної шкоди «АТ «Українська залізниця» на вказану суму. Питання щодо речових доказів суд вирішив відповідно до ст. 100 КПК України, а саме пластикові ємкості в кількості 43 штуки, з рідиною в кількості 1020 літрів з характерним запахом дизельного палива, було повернуто власнику Акціонерному товариству «Українська залізниця». 17.07.2019 між підозрюваним [PERSON] та представником потерпілого Атопкіним С.В. була укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним у кримінальному провадженні (а.с. 9) відповідно до якої, підозрюваним заявлено повне та беззаперечне визнання своєї вини в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення та добровільно відшкодовано відшкодована шкода завдана кримінальним правопорушенням. З копії заяви за Вх. № 2368 від 06.05.2019 начальнику локомотивного депо ім. Т.Г. Шевченка вбачається, що [PERSON] просить утримати із заробітної плати кошти за нераціональне використання дизельного палива в сумі 20172,50 грн. згідно розрахунку. Суму утримати з розрахункових коштів (а.с. 49). Тобто, на наступний день після скоєння злочину, який встановлений вироком суду від 06.12.2019. Відповідно до розрахунку заробітної плати за травень 2019 року з [PERSON] , машиніста тепловоза (3 класу) утримано за перевитрати 20\~172,50 грн. Згідно бухгалтерської довідки від 16.10.2020 (а.с.50), вбачається, що на рахунок локомативного депо ім. Т. Шевченка, в період з 01.01.2020 по 31.10.2020, оприбутковано дизельне пальне згідно рішення суду 17160 грн. Згідно накладної вимоги від 04.02.2020 (а.с.54) на внутрішнє переміщення матеріалів, здійснено оприбуткування підприємством 1020 літрів дизельного пального, згідно рішення Смілянського міського суду №703/2952/19 від 09.01.2020 року. V. Оцінка Суду. А. Загальні принципи регулювання спірних правовідносин. Згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до\~статті 139 КЗпП\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до\~статті 138\~КЗпП для покладення\~на працівника\~матеріальноївідповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130\~цього Кодексу. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Б. Особливості доказування в даних правовідносинах. \~Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.1,4\~ст.\~77\~ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачем було\~надано копію\~відповіді на лист від 04.03.2020 року адвокату Борейку О.І. (а.с. 7), який є неналежної якості, і який не можливо прочитати, в судовому засіданні, оскільки позивач не зміг надати оригінал документа для дослідження в судовому засіданні, так як в нього він відсутній, суд не бере даний доказ до розгляду. В. Вирішення позовних вимог по суті. Згідно із статтею\~130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник,\~який заподіяв\~шкоду,\~може добровільно\~покрити її\~повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~статті 138 КЗпП\~для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130\~цього Кодексу. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Г. Загальні висновки Суду. Кошти,\~які отримав відповідач, на підставі добровільної заяви позивача за нераціональне використання дизельного палива від 06.05.2020, оформлені відповідачем у згідно внутрішньої документації як утримання за перевитрати (а.с.51). Дане відшкодування здійснено позивачем добровільно, про що він зазначив в судовому засіданні, і прийнято відповідачем як відшкодування шкоди, завданої викраденням майна, про що не заперечив представник відповідача, і про що надані докази, з яких вбачається дата вчинення злочину- 05.05.2019, після цього 06.05.2019 позивач написав добровільно заяву про списання з нього коштів. Відповідно до норм трудового законодавства, і викладених обставин сторонами вбачається, що перевитрати дизельного пального, на підставі яких з позивача були вирахувані кошти не могли мати місце за один день, і зауваження, щодо порушення в цій частині трудового законодавства може мати місце, в той же час, дані обставини сталися внаслідок того, що про це просив сам позивач, і відшкодував кошти добровільно, оскільки на той час йому було вигідно звільнитися, а також використати дане відшкодування для укладення угоди про примирення (а.с. 9-10), в якій значиться про добровільне відшкодування шкоди в повному обсязі. В зв`язку з чим потерпілим не заявлявся цивільний позов, і ця угода була врахована судом під час ухвалення вироку суду (а.с. 6). Тобто, фактично добровільне відшкодування шкоди позивачем цих коштів, вплинуло на призначене йому покарання за скоєний злочин. Крім того судження сторін щодо можливості повернення речових доказів по справі - обвинуваченому є помилковим, оскільки не узгоджується з вимогами ст. 100 КПК України, і дане питання не було врегульовано між учасниками кримінального провадження в угоді про примирення. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, не можна вважати, що кошти були набуті відповідачем незаконно без достатньої правової підстави, як зазначено у ст. 1212 ЦК України. Повернення речового доказу, згідно вироку суду потерпілій стороні, вирішено в межах кримінального провадження, і суд вважає помилковим твердження позивача з посиланням на ст. 1212 ЦК України, що відпали підстави на яких було утримані кошти із заробітної плати працівника, оскільки позивач добровільно відшкодував кошти і використав цей факт в якості однієї з підстав для укладення мирової угоди. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення коштів із заробітної плати відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, необґрунтовані та безпідставні, а тому до задоволення не підлягають. Під час\~розгляду справи\~позивач зазначив, що у вироку суду від 06.12.2019 містяться розбіжності, а саме значиться різний об`єм дизельного палива, який був викрадений, в мотивувальній частині -818 літрів, а в резолютивній частині - 1020 л (а.с.6). Суд не може надавати оцінку рішенню суду, яке набрало законної сили. І обставини, встановлені в рамках кримінального провадження, не є предметом оцінки і доказів в межах даного позову. Відтак це питання не може бути досліджене і вирішено цим судом в межах даної цивільної справи. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави. З цих підстав,

Outcome: dismissed