Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У березні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк, відповідач) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 03.12.2018, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (далі - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., третя особа), зареєстрованого у реєстрі за № 2098, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка передана в іпотеку відповідачу на підставі договору іпотеки № К2S4GІ0000004363 від 27.12.2007. Позов обґрунтований такими обставинами. 27.12.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № К2S4GІ0000004363, відповідно умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 606 000 грн. для придбання квартири на строк 20 років зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Позивач передала в іпотеку банку придбану за кредитні кошти квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2008 р. позивач не виконувала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, а тому банк захистив своє порушене право, звернувши стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2012 у справі № 02/2-407/12. У лютому 2019 р. позивач дізналась про те, що 03.12.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис,яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, та поза межами трирічного строку позовної давності, а тому є незаконним.. У відзиві відповідач виклав заперечення проти позову на обґрунтування яких вказав, що у зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до приватного нотаріуса з метою позасудового захисту своїх майнових прав шляхом вчинення виконавчого напису, що не суперечить закону. Наявність на розгляді судової справи про стягнення заборгованості не позбавляє відповідача отримати виконавчий напис, тим більше, що позивач систематично порушує умови зобов`язання. На переконання відповідача виконавчий напис є таким, що вчинений на підставі закону, оскільки нотаріусу було надано усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та докази належного направлення позивачем письмової вимоги про усунення порушень. У письмових поясненнях приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виклала заперечення проти позову, які мотивовані тим, що безспірність в розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих правовідносин. Строк для вчинення виконавчого напису має обчислюватись не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» - з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушень. З огляду на вказане третя особа вважає, що при вчиненні виконавчого напису вона діяла у повній відповідності з вимогами Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 14.03.2019 суд залишив позов без руху (а.с. 15). 06.06.2019 від позивача надійшла позовна заява з усуненими недоліками (а.с. 18-21). Ухвалою від 11.06.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 23.09.2019 (а.с. 26-27). 06.09.2019 від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 33). 12.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 35-36). 23.09.2019 у зв`язку з неявкою учасників справи суд відклав підготовче засідання на 11.02.2020 (а.с. 49). 15.10.2019 від третьої особи надійшли пояснення щодо позову (а.с. 53-55). 11.02.2020 суд відклав підготовче засідання на 18.02.2020 (а.с. 107). 14.02.2020 від позивача надійшло клопотання про доручення додаткових доказів (а.с. ). Ухвалою від 18.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на цю ж дату. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 27.12.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» (банком) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит № К2S4GІ0000004363,відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 606 000 грн. для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою 15% річних на строк до 27.12.2027. Згідно з умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно, до 27 числа кожного місяця, ануїтетними платежами в сумі не менше 8 073,18 грн. Відповідно до пункту 3.1. договору виконання зобов`язань забезпечується іпотекою придбаної за кредитні кошти квартири та порукою, наданою [PERSON] 27.12.2007 сторони уклали іпотечний договір № К2S4GІ0000004363, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , заставною вартістю 810 000 грн. Іпотечний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за № 3713. 02.07.2012 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у цивільній справі № 02/2-407/12, яким достроково стягнув з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, нараховану станом на 06.10.2010, в загальному розмірі 1 125 890 грн. та для задоволення цих вимог звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для її реалізації згідно експертної оцінки. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.06.2016 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2012 змінено - вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною іпотеки в розмірі 810 000 грн. Окрім того у 2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 4 608 042,48 грн. (справа № 370/3147/15-ц). 23.03.2016 у даній справі було ухвалене заочне рішення про задоволення позову, проте ухвалою від 13.02.2019 заочне рішення було скасоване, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 01.08.2019 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. 03.12.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2098, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором в розмірі 8 018 397,70 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 3 500 грн. Згідно з наведеним у виконавчому написі розрахунком заборгованість позивача за кредитним договором складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 603 295,11 грн., заборгованості за відсотками в сумі 1 857 143, 07 грн., пені в сумі 4 829 468,82 грн. та штрафу в сумі768 490,70 грн., а стягнення провадиться за десять років сім місяців сімнадцять днів, а саме: з 27.12.2007 по 13.08.2018. Виконавчий напис вчинено на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» та доданих до заяви документів, а саме: кредитного договору; договору іпотеки, виписки з особового рахунку боржника; вимоги про усунення порушень за кредитним договором; розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку; опису вкладення у цінний лист; установчих документів стягувача; довіреності представника стягувача та його паспорта. 26.12.2018 приватним виконавцем Корольовим М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57970827 з виконання вищевказаного виконавчого напису. IV. Норми права та мотиви їх застосування. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом установлено, що питання наявності у позивача заборгованості за кредитним договором, підстави її виникнення, розмір цієї заборгованості та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки досліджувалися судом під час розгляду цивільної справи № 02/2-407/12. У даній справі прийняте рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина 1 статті 12 ЦК України). Отже банк, діючи на власний розсуд, ще у 2010 р. реалізував своє право на захист порушеного права у судовому порядку, та суд його захистив у передбачений законом спосіб, а відтак вчинення виконавчого напису за вимогами, які вже були предметом судового розгляду, та рішення за якими набрало законної сили, не відповідає принципу правової визначеності і є по суті подвійним стягненням, що суперечить статті 61 Конституції України та загальним засадам притягнення особи до юридичної відповідальності. Та обставина, що розмір заборгованості, зазначений в оспорюваному виконавчому написі, нарахований станом на 14.08.2018 в той час як у рішенні суду зафіксована заборгованість, що виникла станом на 06.10.2010, не має правового значення для вирішення даного позову з таких підстав. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідач, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, використав своє право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Своїми діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафів, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимоги банку. Відтак наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості навіть за умови його невиконання не може бути підставою для нарахування процентів та передбачених кредитним договором штрафних санкцій (пені та штрафів). З документів, які подавались відповідачем для вчинення оспорюваного виконавчого напису, та з його змісту вбачається, що і після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості банк продовжував нараховувати позивачу проценти і пеню, внаслідок чого розмір заборгованості в порівнянні із заборгованістю, зафіксованою у рішенні суду від 02.07.2012, зріс більше ніж у сім разів. Отже встановлені судом обставини свідчать про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено за вимогами, які не є безспірними, а відтак вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними. Оскільки відсутність безспірності вимогє достатньою підставою для задоволення позову, суд не дає оцінку доводам позивача про вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved