Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» в особі головного лікаря Вовк О.І. звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги - комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» в умовах стаціонару без його згоди. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] 15 серпня 2019 року о 01 годині 20 хвилин був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» на підставі відомостей родичів останнього про його поведінку, після чого оглянутий фельдшером [PERSON] , яка за результатами такого огляду, зробила висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у нього гострого психічного розладу, який зумовлює його небезпеку для оточуючих (психомоторне збудження, агресія на адресу родичів, погрози фізичною розправою, спроба вбити свою дружину шляхом введення отруйних речовин в матрац та подушку останньої) та суттєву шкоду здоров`ю оточуючих внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від родичів хворого - сина, сестри та дружини, направлення ШМД 12-04. На підсаві зазначених відомостей [PERSON] 15 серпня 20-19 року о 01 годині 25 хвилин був оглянутий лікарем-психіатром комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1»[PERSON] ., який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 15 серпня 2019 року о 09 годині 30 хвилин [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» у складі: заступника директора з медичної частини лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON]., завідувача 14 відділенням лікаря-психіатра першої категорії [PERSON] , завідувача 7 відділенням лікаря-психіатра вищої категорії [PERSON]. , яка також підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] , оскільки останній страждає на хронічний маячний розлад, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, може завдати значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги, наявність психічного розладу підтверджує психічний стан, потребує медичної допомоги, яка можлива тільки в умовах психіатричного стаціонару у зв`язку з соціальною небезпекою, агресивними тенденціями в поведінці. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2019 року відкрито провадження по справі. У судовому засіданні представник психіатричного закладу - КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1» лікар-психіатр [PERSON] підтримав заяву у повному обсязі, просив її задовольнити та пояснив про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1». Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. Особа, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] у судовому засіданні проти примусової госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги заперечував та пояснив про те, що він є абсолютно нормальною, адекватною людиною. Звернення його родичів до психіатричного закладу із заявою щодо його примусової госпіталізації обумовлено наявністю конфліктів з приводу права власності на житловий будинок. Раніше ним надавалася згода на лікування у психіатричному закладі з метою запобігання конфліктної ситуації в родині, також ним була видана довіреність щодо оформлення права власності на нерухоме майно на ім`я сина, яка в подальшому, у зв`язку з наявністю конфліктної обстановки, була ним же скасована. З дружиною у [PERSON] склалися дуже неприязні стосунки, у зв`язку з чим він дійсно вводив у її постільну білизну за допомогою шприца сечу, однак такі дії були викликані виключно наявністю між ними неприязних стосунків, та не були спрямовані на завдання останній або будь-якій іншій особі шкоди, жодних дій, які б могли спричинити шкоду здоров`ю або життю інших осіб [PERSON] не вчиняв. Зазначив, що спиртні напої вживає періодично в незначній кількості. Його поміщення у психіатричний заклад без його згоди вважає незаконним, з цього приводу він звертався до правоохоронних органів. Представник особи, у відношенні якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] - адвокат Писаренко Є.В. у судовому засіданні підтримав пояснення [PERSON] , вважав госпіталізацію останнього до психіатричного закладу без його згоди безпідставною та просив у задоволенні заяви психіатричного закладу відмовити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оглянувши відеозапис, наданий представником комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» Якименком Р.С., та дослідивши надані докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. За змістом ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про примусову госпіталізацію додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про примусову госпіталізацію», особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Підстави для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Так, за змістом ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: -вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або -неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається зі змісту висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару, складеного заступником директора з медичної частини лікарем-психіатром вищої категорії [PERSON] , завідувачем 14 відділенням лікарем-психіатром першої категорії [PERSON] та завідувачем 7 відділенням лікарем-психіатром вищої категорії [PERSON] 15 серпня 2019 року, [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад та потребує надання психіатричної допомоги в умовах психіатричного стаціонару у зв`язку з тим, що представляє соціальну небезпеку для оточуючих. Отже, виходячи з вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», підставою для госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги без його усвідомленої письмової згоди,комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» зазначає встановлення у [PERSON] хронічного маячного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Однак, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження вчинення [PERSON] внаслідок його психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії. Як вбачається з доданих комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» до заяви доказів, підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від родичів хворого (сина, сестри, дружини) та направлення ШМД 12-04. Зі змісту Висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару вбачається, що останнім часом погіршився психічний стан [PERSON] , він був конфліктним, агресивним, негавістичним з дружиною, сестрою та сином, проявляв агресію на адресу своєї дружини, нецензурно лаявся, погрожував фізичною розправою. Разом з тим, всі зазначені обставини були встановлені виключно зі слів родичів хворого (сина, сестри, дружини), про що зазначається у висновку та не заперечувалося представником заявника в ході судового розгляду. Суд приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що між ним та його родичами скалися неприязні стосунки і виникають конфлікти щодо права власності на житловий будинок. Такі доводи [PERSON] жодним чином не спростовуються ані заявником, ані матеріалами справи. Висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №1286-2014 від 01 грудня 2014 року сам по собі не встановлює факт спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень саме [PERSON] внаслідок психічного захворювання. Доказів щодо звернення [PERSON] з цього приводу до правоохоронних органів, наявності кримінального провадження відносно [PERSON] за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] або ж щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , матеріали справи не містять. Факт наявності психічного захворювання у [PERSON] з 2014 року, про що зазначається у висновку комісії лікарів-психіатрів, також не підтверджений жодними доказами, зокрема в матеріалах справи відсутня медична документація з приводу психічного стану останнього за зазначений період. Крім того, у висновку комісії лікарів-психіатрів зазначено, що знову таки зі слів родичів [PERSON] стало відомо про те, що останній за допомогою шприца вводить в постільну білизну та подушку, що знаходяться на ліжку його дружини, речовину, яка має різкий хімічний запах та запах сечі. На підтвердження зазначених обставин представником заявника був наданий висновок фахівця з питань судово-медичної токсикології №16-6-Дм/19п.п від 12 серпня 2018 року та відеозапис. В судовому засіданні був оглянутий відеозапис, наданий представником заявника, на якому дійсно міститься запис, як [PERSON] за допомогою шприца вводить в постільну білизну якусь рідину. Як пояснив [PERSON] в ході судового розгляду, зазначеною рідиною є сеча, такі доводи в ході судового розгляду жодним чином не спростовані учасниками судового провадження та матеріалами справи. Встановити введення іншої речовини [PERSON] в постільну білизну, в тому числі речовини, яка б загрожувала життю та здоров`ю родичам останнього, із зазначеного відеозапису не вдається можливим. Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної токсикології №16-6-Дм/19п.п від 12 серпня 2018 року, при судово-токсилогічному дослідженні доставленого зразка рідини, який надала [PERSON] , виявлені нітрити. Нітрати, мінеральні кислоти та їдкі луги не виявлені. Разом з тим, зазначений висновок жодним чином не підтверджує, що досліджувана рідина є небезпечною для життя чи здоров`я осіб. Крім того, у суду відсутні достатні підстави вважати, що рідина, надана [PERSON] на дослідження, є тією речовиною, яку [PERSON] вводив у постільну білизну. Отже, матеріали справи не місять належних, допустимих та достатніх доказів того, що рідина, яку вводив [PERSON] якимось чином становила загрозу життю та здоров`ю оточуючим та була небезпечною. Додані до заяви комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №1» про примусову госпіталізацію [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є допустимими доказами в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого законом, так не зрозуміло, кому ці пояснення були адресовані, де і коли були відібрані, підписи осіб у зазначених поясненнях не посвідчені у встановленому законом порядку. Отже, саме по собі встановлення діагнозу - хронічний маячний розлад, посилання заявника на звернення родичів [PERSON] щодо агресивної поведінки останнього та введення ним сечі у постільну білизну без перевірки цієї інформації, наявності медичних даних, аналізу та оцінки на предмет наявності підстав для припущення про наявність у неї психічного розладу, є недостатнім. Застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у тому числі щодо примусової госпіталізації до психіатричного закладу, можливий лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення [PERSON] чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оскільки заявником в ході судового розгляду, окрім медичних даних щодо наявності психічного захворювання, не надано достатніх даних, в тому числі медичних, на підтвердження вчинення [PERSON] внаслідок його психічного захворювання будь-яких дій, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а також виявлення реальних намірів вчинити такі дії, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви На підставі викладеного,

Outcome: dismissed