Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Кредитна Спілка «Вигода» звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит (кредитна лінія) № Q40367 від 27 квітня 2018 року у розмірі 42 190 гривень 27 копійок, в тому числі основна сума боргу - 40\~238, 99 грн, та проценти за користування кредитом 1\~951, 32 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 27 квітня 2018 року між Кредитною спілкою «Вигода» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № Q40367, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові грошові кошти в кредит у сумі 85000 гривень 00 копійок а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 1.4 кредитного договору кредит надається строком на 36 місяців з 27 квітня 2018 року по 27 квітня 2021 року. Позивач видав [PERSON] готівкові кошти через касу 27 квітня 2018 року 45000 гривень 00 копійок, що підтверджується касовим документом № 201 та 30 квітня 2018 року 39850 гривень 00 копійок, що підтверджується касовим документом № 204, а відповідач прийняв вказану суму коштів та зобов`язався належним чином повернути позивачу кредит у порядку і на умовах, зазначених у кредитному договорі. В п. п. 3.1 3.2, 4.1 кредитного договору сторони погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 30 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки - фіксована, погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Так, відповідно до графіку розрахунків № 1 від 27 квітня 2018 року позичальник зобов`язаний щомісячно до 27 числа кожного місяця сплачувати кредит з періодичною сплатою процентів і основної суми кредиту «рівними долями», за яким передбачається незмінна сума платежу протягом всього терміну дії угоди в розмірі 1911гривень 00 копійок, який включає в себе як проценти, нараховані за користування кредитом, так і частину кредиту. При цьому, питома вага процентів, які нараховуються на залишок основної суми, з кожним наступним платежем зменшується, а питома вага суми кредиту зростає. Протягом часу користування кредитом відповідач [PERSON] порушував графік розрахунків за кредитним договором, внаслідок чого станом на 17 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 42190 гривень 27 копійок, в тому числі 40238 гривень 99 копійок основна сума боргу та 1951 гривень 32 копійки проценти за користування кредитом. 14 травня 2020 року відповідачу [PERSON] надіслано претензію, відповідно до якої позивач просив достроково сплатити заборгованість за кредитним договором, однак останній відповіді на претензію не надав, а грошові кошти не сплатив. Крім того, 27 квітня 2018 року КС «Вигода» уклала договори поруки з відповідачами, а саме договір № 45 з [PERSON] , договір № 46 з [PERSON] , договір № 47 з [PERSON] , договір № 48 з [PERSON] . Відповідно до яких поручителі поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають з кредитного договору № Q40367 від 27 квітня 2018 року. Згідно з п. 2.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язання, забезпеченого договором, усім належним поручителю майном. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 2.3 договорів поруки порукою забезпечується виконання поручителем зобов`язання боржника [PERSON] у повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений кредитним договором. Згідно з п. п. 4.1, 4.2 договорів поруки строк дії договору поруки 48 місяців, датою початку дії поруки відповідно до договору поруки є 27 квітня 2018 року, датою припинення поруки є 27 квітня 2022 року. У зв`язку з порушенням боржником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся з листами-претензіями від 14 травня 2020 року до поручителів, однак останні відповідь на претензію не надали, грошові кошти не сплатили, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 13 жовтня 2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Качор С.Б. подав до суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких просив у задоволенні вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовити у повному обсязі та частково задовольнити вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Q40367 від 27 квітня 2018 року з [PERSON] , а саме в розмірі 22806, 53 грн. Зазначив, що заборгованість за вказаним договором не підлягає солідарному стягненню з поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки така вимога не узгоджується із ст. 554 Цивільного кодексу України та умовами договору № Q40367 від 27 квітня 2018 року. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Предметом спору є різні самостійні договори поруки, за яким кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення позики. Так позивач 14 травня 2020 року змінив умови кредитного договору, оскільки направив позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту. Тому вимога позивача про стягнення процентів нарахованих після 14 травня 2020 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що після 14 травня 2020 року ним нараховано 19\~383, 78 грн процентів за користування кредитом, з яких він сплатив 17432,46 грн, які не мав сплачувати з наведених вище підстав, тому вказана сума повинна бути спрямована на погашення тіла кредиту. Таким чином, 40238,99 грн (залишок тіла по кредиту) 17432,46 грн (безпідставно сплачені проценти) = 22806,53 грн сума, яка підлягає стягненню за кредитним договором. 27 жовтня 2020 року Кредитна спілка «Вигода» подала відповідь на відзив, відповідно до якої не погоджується із твердженнями [PERSON] у додаткових поясненнях та зазначає наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», який набрав чинності 04 лютого 2019 року було внесено заміни до Цивільного кодексу України, зокрема, ч. 3 ст. 554 цього кодексу, яку викладено в наступпій редакції: особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Положення вказаного Закону застосовуються до укладених договорів поруки. Також відповідно до п. 2 Договорів поруки передбачено, що боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Так в силу норм ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України поручителі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є солідарними боржниками і відповідають перед Кредитною спілкою «Вигода» солідарно. Тому позивач правомірно звертається з позовом до солідарних боржників. Окрім того, позивач не погоджується із наданим [PERSON] розрахунком заборгованості, зважаючи на таке. Позивач у зв`язку із систематичним порушенням [PERSON] зобов`язання, а саме 129 днів прострочення кредиту звернувся до позичальника та поручителів з відповідними претензіями. Відповідно до цих претензій позивач просив сплатити заборгованість по кредиту до 25 травня 2020 року в сумі 10\~708, 73 грн, з яких заборгованість по тілу - 9860, 94 грн, проценти за користування кредитом 847, 79 грн. Відповідачі у зазначений строк не усунули порушення, зазначені у претензії. Разом з тим, відповідач [PERSON] 11 червня 2020 року сплатив 4 400, 00 грн та 19 червня 2020 року сплатив ще 4000, 00 грн, що на думку позивача було спрямовано на усунення порушень умов договору, тому позивач зупинив підготовку подання позову до суду, сподіваючись на позасудове врегулювання спору. Однак [PERSON] після 19 червня 2020 року не здійснив жодного платежу, через що 17 серпня 2020 року позивач звернувся до суду та зупинив нарахування процентів. Також не відповідають дійсності посилання відповідача на те, що після 14 травня 2020 року нараховано 19\~383, 78 грн процентів за користування кредитом, оскільки з 14 травня 2020 року по 17 серпня 2020 року згідно з п. 1.4, 3.1-3.4 Кредитного договору було нараховано лише 3\~319, 31 грн. [PERSON] також стверджує, що ним після 14 травня 2020 року сплачено 17\~432, 46 грн, натомість з карточки платежів по гривневій кредитній лінії, яка долучена до відповіді на відзив за період з 14 травня 2020 року по 11 червня 2020 року ним здійснено лише два платежі на загальну суму 8 400, 00 грн, а саме 11 червня 2020 року 4000, 00 грн та 19 червня 2020 року 4400, 00 грн. Разом з тим, твердження [PERSON] про те, що станом на 14 травня 2020 року у нього була відсутня заборгованість за процентами не відповідають дійсності, оскільки така заборгованість становила 385,36 грн. Зважаючи на наведене, встановлено факт невідповідності поданих представником [PERSON] розрахунків дійсним обставинам справи, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. 06 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Качора С.Б. подав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що після 14 травня 2020 року позивачем нараховано 3\~704, 68 грн процентів, з яких [PERSON] сплатив 1 753, 36 грн, які були спрямовані на погашення процентів, однак повинні бути спрямовані на погашення тіла кредиту. Таким чином, 40238,99 грн (залишок тіла кредиту) 1753, 36 грн (безпідставно сплачені проценти) = 38485,63 грн сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] . Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснили, що надіслані боржникові та поручителям претензії від 14 травня 2020 року є вимогами про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів після надіслання зазначених вимог здійснювалося відповідно до п. 1.1 кредитного договору. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не прибули, однак у додаткових письмових поясненнях представник просить розгляд справи проводити за їх відсутності. У судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не прибули, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності, а також заперечень та відзивів на позов не подавали. Зважаючи на викладене вище, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представників. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши подані сторонами заяви по суті, матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, 27 квітня 2018 року між Кредитною спілкою «Вигода» (кредитодавець) та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит (кредитна лінія) № Q40367 від 27 квітня 2018 року, за умовами якого кредитна спілка зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти в кредит у розмірі 85\~000, 00 грн на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 30 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 36 місяці з 27 квітня 2018 року до 27 квітня 2021 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов`язань за кредитним договором від 27 квітня 2018 року № Q40367 між Кредитною спілкою «Вигода» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки від 27 квітня 2018 року № № 45 48. Відповідно до умов зазначених договорів поруки кожен з поручителів взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що випливають з договору кредиту № Q40367 від 27 квітня 2018 року, а саме: відповідальність поручителів настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання згідно Договору; поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, при цьому поручителі відповідають по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за користування кредитом, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Договору. Також встановлено, що Кредитна спілка «Вигода» повністю та у визначені строки виконала свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема, видала [PERSON] у готівковій формі, двома платежами грошові кошти в сумі 45000,00 грн, що підтверджується копією видаткового касового документу № 201 від 27 квітня 2018 року, і в сумі 39850,00 грн, що підтверджується копією видаткового касового документу № 204 від 27 квітня 2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань Кредитна спілка «Вигода» 14 травня 2020 року звернулась до нього та поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , із відповідними претензіями щодо виникнення заборгованості внаслідок невиконання кредитного Договору № Q40367 від 27 квітня 2018 року, а також з вимогами сплатити всю суму кредиту. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № Q40367 від 27 квітня 2018 року вбачається, що станом на 17 серпня 2020 року у [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 42190,31 грн, яка складається з 40238,99 грн основна сума боргу (тіла кредиту), 1951,32 грн проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України загальною умовою виконання зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а також застосування штрафних санкцій за порушення умов договору, зокрема, порушення позичальником строків погашення кредиту. При цьому, норми абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, та описано вище, відповідач [PERSON] , як позичальник за договором № Q40367 від 27 квітня 2018 року, належним чином не виконував свої зобов`язання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустив заборгованість по сплаті кредиту та інших платежів згідно з договором. Також встановлено, що між КС «Вигода» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 27 квітня 2018 року укладено договори поруки № 45, № 46, № 47, № 48, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором в обсязі та на умовах встановлених договором за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із кредитного договору № Q40367 від 27 квітня 2018 року, укладеного між кредитором та боржником, згідно якого боржник отримує кредит в сумі 85000, 00 грн строком на 36 місяців та зобов`язується повернути кредитору кредит, нараховані проценти за користування кредитом, а також виконати інші умови кредитного договору. Відповідно до п. 2.1 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобов`язань забезпечених договором усім належним поручителю майном. А п. 2.2 цих договорів встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник, поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У зв`язку із виникненням зазначеної заборгованості КС «Вигода» 14 травня 2020 року зверталась до боржника та поручителів з претензіями щодо повернення коштів за кредитним договором, факт отримання яких підтверджується наданими позивачем повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень. Однак позичальник і поручителі своїх зобов`язань, передбачених договорами, не виконали. З розрахунку заборгованості, наданого КС «Вигода» вбачається, що заборгованість за договором про споживчий кредит № Q40367 від 27 квітня 2018 року станом на 17 серпня 2020 року становить 42190,31 грн, в тому числі основна сума боргу 40238,99 грн та проценти за користування кредитом 1951,32 грн. Водночас, як описано вище, 14 травня 2020 року звернулась до нього та поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , із відповідними претензіями щодо виникнення заборгованості внаслідок невиконання кредитного Договору № Q40367 від 27 квітня 2018 року, а також з вимогами сплатити всю суму кредиту. В судовому засіданні представники позивача підтвердили, що вказані претензії є вимогами про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Враховуючи наведені вище обставини та норми ст. ст. 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, суд вважає, що право КС «Вигода» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у спірному пред`явлення до позичальника і поручителів вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. При цьому, в охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування кредитодавцем у спірному випадку процентів за користування кредитними коштами можливе лише в межах строку кредитування, тобто до 14 травня 2020 року (до дня направлення позичальнику та поручителям вимог про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів), оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право СК «Вигода» нараховувати проценти на підставі умов договору. Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 243/9032/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відтак, нарахування за кредитом процентів поза межами строку дії кредитного договору, а саме після 14 травня 2020 року, свідчить про безпідставність і протиправність таких дій і, як наслідок, необґрунтованість суми заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів. Посилання позивача на висновки щодо застосування норм права, висловлені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі 357/2127/18, суд вважає безпідставними, оскільки ці висновки не є ревалентними до спірних правовідносин, а також не відповідають висновкам, викладеним у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також не заперечується сторонами у справі, після 14 травня 2020 року, тобто після надіслання кредитором вимоги про дострокове повернення позики, позивач всупереч наведеним нормам закону нарахував [PERSON] проценти за користування кредитом в сумі 3704,68 грн. В свою чергу, [PERSON] після 14 травня 2020 року сплатив 8400,00 грн (4000,00 грн 11 червня 2020 року та 4000,00 грн 19 червня 2020 року). З цієї суми позивач зарахував на погашення заборгованості за тілом кредиту 6646,64 грн і за процентами за користування кредитом 1753,36 грн. Також згідно з розрахунком, станом на день подання позовної заяви до суду 17 серпня 2020 року залишались несплаченими проценти в сумі 1951,32 грн. (3704,68 грн 1753,36 грн). Отже, КС «Вигода» безпідставно нараховувала [PERSON] проценти за користування кредитом в розмірі 3704,68 грн. після 14 травня 2020 року, протиправно зарахувала самостійно частину сплачених ним коштів в сумі 1753,36 грн. на погашення процентів, хоч ці кошти необхідно було спрямувати на погашення тіла кредиту, а іншу частину протиправно нарахованих процентів заявила до стягнення в судовому порядку. Крім того, суд зазначає, що оскільки, як описано вище, частина сплаченої [PERSON] суми в розмірі 1753,36 грн. мала бути зарахована на погашення заборгованості за тілом кредиту, відповідно, така заборгованість зменшилась на цю суму. Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд вважає, що сума, яка підлягає стягненню з відповідачів як заборгованість за кредитним договором № Q40367 від 27 квітня 2018 року становить 38 485,63 грн. В цій частині суд погоджується із розрахунком, наданим представником [PERSON] , складеному в поданому ним письмовому поясненні. Також в цьому поясненні представник відповідача визнав позовні вимоги КС «Вигода» у вказаній сумі (38485,63 грн.). Водночас, суд вважає необґрунтованими і відхиляє твердження представника відповідача [PERSON] про те, що заборгованість за вказаним договором не підлягає солідарному стягненню з поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , зважаючи на таке. Частиною 3 ст. 554 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на день укладення описаних вище договорів про споживчий кредит і поруки від 27 квітня 2018 року, було передбачено, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, який набув чинності 04 лютого 2019 року, було внесено заміни до Цивільного кодексу України, зокрема, до ч. 3 ст. 554 цього Кодексу, яку викладено в новій редакції, а саме визначено, що особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таке правове регулювання є відмінним від передбаченого ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України в редакції, чинній до 04 лютого 2019 року, згідно з якою солідарно відповідали перед кредитором лише ті поручителі, які дали поруку спільно. При цьому, п. 2 перехідних положень Закону від 03 липня 2018 року № 2478-VIII встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Отже, зважаючи, що вказаною нормою Закону від 03 липня 2018 року № 2478-VIII безпосередньо передбачено поширення його дії, а саме змін, внесених цим Законом до інших законодавчих актів,в тому числі до ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України, на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, за умови, що такі правовідносини продовжують існувати. Тому, враховуючи наведене вище, також те, що правовідносини на підставі як кредитного договору від 27 квітня 2018 року № Q40367, так і договорів поруки від 27 квітня 2018 року № № 45 48, продовжували існувати після 04 лютого 2019 року, суд погоджується з доводами позивача про те, що на спірні правовідносини, зокрема, в частині поруки, поширюються положення ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України в новій редакції, якою встановлено, що є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно особи, які поручилися перед кредитором як за одним, так і за декількома договорами поруки. Також відповідно до п. 2 договорів поруки передбачено, що боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. З врахуванням наведеного вище суд не бере до уваги посилання представника [PERSON] на висновки щодо застосування норм права, висловлені у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-185цс14, оскільки ці висновки стосуються застосування положень ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України в редакції, чинній до 04 лютого 2019 року. Отже, в силу чинної редакції ч. 3 ст. 554 Цивільного кодексу України поручителі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є солідарними боржниками разом з [PERSON] і відповідають перед КС «Вигода» солідарно з основним боржником. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідач внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору кредиту допустив заборгованість перед позивачем, тому у останнього є всі підстави відповідно до Договору вимагати дострокового погашення відповідачем існуючої заборгованості. Також зважаючи на наведене, поручителі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідають перед Кредитною спілкою «Вигода» за порушення зобов`язань [PERSON] у такому ж обсязі, як і він сам, включаючи сплату основного боргу та процентів. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви Кредитна спілка «Вигода» сплатила судовий збір в розмірі 2102, 00 грн, що підтверджується квитанцією № 17904 від 04 серпня 2020 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів слід стягнути пропорційно на користь Кредитної спілки «Вигода» судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1917, 42 грн (38485,63 : 42190,31 х 2102,00 = 1917,42).

Outcome: partial