Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 04.06.2020 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 17 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 30.04.2008 по 23.01.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилась дочка [PERSON] [INFO] , яка на даний час проживає з позивачем. З народження дитини та по теперішній час лише позивач займається її вихованням, лікуванням, організацією дозвілля тощо та матеріально утримує дитину, а відповідач, який і раніше ніколи не цікавився життям та потребами дитини, з 2018 р. (моменту фактичного припинення шлюбу) жодних коштів на утримання дитини не надавав і не надає, домовленості щодо способів утримання відповідачем дитини між сторонами не досягнуто. Середньомісячні витрати позивача на дочку становлять приблизно 25 000 грн., що включає витрати на оплату навчання у школі та ліцеї, харчування, лікування, відпочинку, дозвілля, іграшок, придбання одягу та взуття, утримання домашніх тварин, позашкільних занять, мобільного зв`язку та Інтернету, комунальних витрат, охорони майна та дитини. Дитина має вроджені вади нижньої та верхньої щелеп, лікування яких тривають вже п`ять років та за прогнозами ортодонта лікування триватиме ще кілька років. Відповідач є працездатною особою, з гарним станом здоров`я, у нього немає інших дітей та батьків на утриманні, він працює та отримує дохід як член Регіональної професійної спілки працівників споживчої кооперації «Відродження» та керівник підприємства споживчої кооперації, є засновником ТОВ «Юг Компані», окрім заробітної плати отримує готівковий дохід без сплати податків, має у власності дві квартири - однокімнатну та трикімнатну, автомобіль, регулярно відпочиває за кордоном, а тому у змозі сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідач визнав свій обов`язок утримувати дитину, проте не погодився із заявленим позивачем розміром аліментів пославшись на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, а вимоги позивача та наведені нею розрахунки витрат на утримання дитини необґрунтовані і надумані. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що єдиним джерелом його доходу є заробітна плата в Київській регіональній спілці споживчої кооперації, а Регіональна професійна спілка працівників споживчої кооперації «Відродження», членом якої він є, жодного разу не приймала рішень про виплату коштів її членам, і будь-яких коштів від неї він не отримував та не отримує. Також він не отримує жодних доходів від Києво-Святошинського автотранспортного господарства Київської регіональної спілки споживчої кооперації, у якому займає посаду голови комісії з припинення даної юридичної особи, яка не має жодних активів, ніколи не здійснювала та не здійснює господарської діяльності, з 2008 р. знаходилась у стані ліквідації, а з 01.07.2014 припинена на підставі судового рішення. ТОВ «Юг Компані», у статутному капіталі якого йому належить 3%, теж перебуває у стадії припинення з 2011 р., не має жодних активів, господарську діяльність не здійснює та зареєстроване на території АР Крим, а відтак він не отримує звідти жодних доходів. Не відповідають дійсності і ствердження позивача про наявність у нього двох квартир, автомобіля, прихованих доходів та його регулярні поїздки за кордон. Вказуючи, що середньомісячний розмір його доходу становить приблизно 19 000 грн., з яких після сплати усіх необхідних платежів та витрат, зокрема таких як погашення позики, отриманої для будівництва власного житла, комунальних послуг, харчування, придбання одягу та взуття, лікування хронічної хвороби тощо, в його розпорядженні залишається близько 4 000 грн., відповідач просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/5 частини його доходів або у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 23.07.2020 суд відкрив провадження у справі, за клопотанням позивача витребував письмові докази та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) на 05.10.2020 (т. 1 а.с. 140-141). 17.08.2020 відповідачем подано відзив на позов разом з клопотанням про витребування доказів (т. 1 а.с. 151-158). 15.09.2020 позивачем подано відповідь на відзив (т. 2 а.с. 1-7). Ухвалою від 05.10.2020 суд за клопотанням відповідача витребував докази та оголосив перерву в судовому засіданні до 23.10.2020 (т. 2 а.с. 201, 202-203). 21.10.2020 позивачем подано заяву про врегулювання спору за участю судді (т. 2 а.с. 2130. 22.10.2020 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 214). 23.10.2020 суд відклав розгляд справи на 06.11.2020 (т. 2 а.с. 217). 06.11.2020 з технічних причин розгляд справи перенесено на 11.11.2020 (т. 2 а.с. 231, 232). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 30.04.2008 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у подружжя народилась дитина - дочка [PERSON] (т. 1 а.с. 9). Із заяв по суті справи та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що з травня 2018 р. вони стали проживати окремо та припинили ведення спільного господарства. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2019 шлюб сторін розірвано (т. 1 а.с. 18-19, 20). Після припинення шлюбно-сімейних відносин сторін дитина залишилася з матір`ю і перебуває на її утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України). Судом установлено, що впродовж 2018-2020 років відповідач періодично надавав дочці матеріальну допомогу у натуральній формі шляхом купівлі різних гаджетів (планшета та розумного годинника), взуття, шкільного приладдя, ліків, фінансової участі в оплаті медичних послуг, відпочинку та святкування дня народження, що підтверджується наданими ним письмовими доказами (т. 1 а.с. 175-184), і не спростовано позивачем. Водночас такі дії відповідача не можуть розцінюватись як виконання ним обов`язку утримувати дитину до її повноліття, оскільки спосіб та розмір своєї участі в утриманні дитини він визначив самостійно, без узгодження з позивачем, його участь в утриманні дитини є епізодичною та не забезпечує навіть базових потреб дитини, а фактично усі витрати на харчування, навчання, одяг, лікування тощо несе позивач. Отже ураховуючи, що сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи (стаття 76 ЦПК України). За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що відповідач працює в Київській регіональній спілці споживчої кооперації на посаді радника голови правління (т. 1 а.с. 159), у нього нормальний стан здоров`я та відсутні інші діти та непрацездатні члени сім`ї, яких він повинен утримувати. За відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів загальний обсяг доходу [PERSON] за період з квітня 2019 р. по березень 2020 р. склав 274 079,49 грн. (т. 1 а.с. 149), а відтак його середньомісячний дохід у вказаний період становив 22 839,96 грн. Позивач посилається на наявність у відповідача інших джерел доходів та двох об`єктів нерухомого майна, проте вказані доводи не знайшли свого підтвердження в суді. Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Києво-Святошинське автотранспортне господарство Київської регіональної спілки споживчої кооперації, у якому відповідач є керівником та головою комісії з припинення, знаходиться в стані припинення на підставі судового рішення від 01.07.2014, а ТОВ «Юг Компані», частка відповідача у статутному капіталі якого становить 3%, зареєстроване у м. Ялта та теж знаходиться в стані припинення на підставі судового рішення від 10.08.2011 (т. 1 а.с. 160-161). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно жодних об`єктів нерухомості за [PERSON] не зареєстровано (т. 1 а.с. 162). Як пояснив відповідач, однокімнатна квартира, у якій він мешкає, є власністю його тітки, а трикімнатна квартира як об`єкт нерухомості взагалі не існує, а у нього лише наявні права інвестора щодо її будівництва, у зв`язку з чим він має боргові зобов`язання за цільовою позикою, отриманою за місцем роботи. Наявність у відповідача непогашених боргових зобов`язань за цільовою позикою підтверджується довідкою Київської регіональної спілки споживчої кооперації, з якої вбачається, що із заробітної плати відповідача щомісяця здійснюється утримання на погашення позики в сумі 8 930 грн., та графіком погашення позики (т. 1 а.с. 159, 163-164). Дані про отримання відповідачем інших доходів, окрім заробітної плати від Київської регіональної спілки споживчої кооперації, у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів відсутні, жодних доказів на спростування наведених відповідачем обставин суду не надано. Не підтверджені жодними доказами і ствердження позивача про наявність у відповідача автомобіля та його неодноразові подорожі за кордон з туристичною метою. За правилом, встановленим частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, водночас рівень матеріальної забезпеченості того з батьків, з яким проживає дитина, не є тим фактором, який в даному випадку повинен враховуватися при вирішенні цієї справи, оскільки позивач одноособово, без погодження з відповідачем, і з урахуванням лише своїх фінансових можливостей приймає рішення щодо необхідних витрат на дитину. Більше того, суд ураховує, що за офіційними даними (відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів) загальний обсяг доходу позивача [PERSON] за період з квітня 2019 р. по березень 2020 р. склав 180 139,70 грн. (т. 2 а.с. 224-225), а відтак її середньомісячний дохід у вказаний період становив 15 011,64 грн. Відтак навіть якщо припустити, що позивач витрачає на дитину половину свого доходу, ця сума не може бути більшою, ніж 7 500 грн., але аж ніяк не 25 000 грн., як стверджує позивач. Позивач посилається на те, що її витрати на утримання дитини частково фінансуються її сестрою, проте ці доводи суд відхиляє як неспроможні. Отже при визначенні способу стягнення та конкретного розміру аліментів суд керується законодавчим приписом щодо права отримувача аліментів обирати спосіб їх стягнення, виходить з рівня доходів позивача, підтвердженого належними і допустимими доказами, та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, визнає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. На думку суду такий розмір аліментів, який приблизно відповідає 1/4 частині розміру доходу відповідача, забезпечить належне і достатнє утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище, оскільки в його розпорядженні залишиться 3/4 частини його доходу. Що стосується посилань позивача на несення нею витрат на лікування дочки, що зумовлене її вродженими вадами, та на оплату її занять танцями, то суд ураховує, що такі витрати викликані особливими обставинами і в розумінні статті 185 СК України є додатковими витратами на дитину, а відтак позивач після фактичного понесення таких витрат має можливість вирішити питання їх відшкодування у позасудовому порядку, а разу недосягнення згоди - звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial