Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем 29.10.2000 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №49. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.10.2000 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя, в результаті чого виникали сварки та непорозуміння. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе, суперечить її інтересам, оскільки шлюб існує формально. На примирення з відповідачем вона не згодна. Крім того, просить при розірванні шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, згідно з п.3 прохальної частини позовної заяви та заяви від 07.11.2019 року, просить про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, на примирення з відповідачем не згодна, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.3, 10). 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов та не подав до суду відзиву із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог [PERSON] , не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.11.2019 року, а також повторно не прибув у судове засідання. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] згідно з п.3 прохальної частини позовної заяви та заяви від 07.11.2019 року просить розгляд справи проводити у її відсутності (а.с.3, 10). 2. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали судді від 19.11.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.12.2019 року (а.с.14). 2. 06.12.2019 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання відповідача [PERSON] та неповерненням зворотного рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки (а.с.19). 3. Ухвалою суду від 24.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу для розгляду по суті на 10.01.2020 року, визначено дату другого судового засідання для розгляду справи по суті - 22.01.2020 року, вирішено виклик відповідача здійснювати також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.25-26). 4. 10.01.2020 року відкладено судове засідання на 22.01.2020 року через неприбуття відповідача [PERSON] (а.с.34). 5. 22.01.2020 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.41). За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. 6. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду (а.с.2-3, 10). Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стали різні характери та різні погляди сторін на сімейне життя, внаслідок чого виникали конфлікти, непорозуміння, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, позивач не бажає миритися з відповідачем. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які негативно впливають на позивача та призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Відтак, судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, перебування позивача в шлюбі з відповідачем та збереження шлюбу, яке суперечить інтересам позивача, порушує її права, тому позов підлягає задоволенню. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, яка наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, то у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц, який враховується судом відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

Outcome: approved