Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми Сумської області звернулася до суду з позовом до ТОВ «ІКС ПРЕС» в особі редактора [PERSON] про зобов`язання спростувати інформацію, в якій просять суд зобов`язати ТОВ «ІКС ПРЕС» в особі редактора [PERSON] спростувати інформацію шляхом здійснення публікації про спростування інформації в статті, як такої, що містить недостовірну інформацію, що була відображена [INFO] в газеті «Сумчани» №1-05/20 під назвою «Слідство перевіряє фінансові оборудки на «об`єктах Медуниці», а саме наступний текст статті: «У кримінальній справі щодо одного з так званих «об`єктів Медуниці» Ковпаківський районний суд м. Суми надав працівникам правоохоронних органів доступ до низки таємних документів. Зокрема, суд зобов`язав один із українських банків відкрити слідчим інформацію про рух грошей, пов`язаних з «ремонтом» закладів освіти Сум протягом 2018року. Мова йде про епізод із школою № 20 у місті Суми: це був один із тих соціальних об`єктів, на виділенні бюджетних грошей і ремонт яких під час виборчої компанії активно піарився тодішній нардеп [PERSON] ». А ось що з цього ж приводу говорять правоохоронці: «Оперативним шляхом встановлено, що заміна частини віконних та дверних блоків в приміщенні вищевказаної установи, на яку у 2018 році виділено 1 мільйон 263 тисячі гривень, фактично була здійснена у 2017 році за грошові кошти батьків учнів школи № 20». Відтак, правоохоронці вважають, виділені на ремонт Сумської школи № 20 гроші були привласнені». Представник відповідача заперечує проти позову, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з тих підстав, що в даній статті міститься дослівне часткове відтворення інформації, джерелом якої є: ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми про тимчасовий доступ до речей та документів по справі № 592/4531/20 від 09.04.2020; ухвала Вищого антикорупційного суду по справі № 991/1552/19 від 15.11.2019, відомості з офіційного сайту колишнього народного депутата України [PERSON] , в розділі «Освіта»; телевізійний сюжет на телеканалі «СТС» під назвою « [INFO] »: звіт [PERSON] за 5 років. Окрім, дослівного відтворення інформації з вищезазначених джерел, стаття містить оціночні судження автора, що стосувалися подій, пов`язаних з колишнім народним депутатом України [PERSON] . Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що в газеті Сумчани за травень 2020 року міститься стаття «Слідство перевіряє фінансові оборудки на «об`єктах Медуниці», в якій міститься наступний текст: «У кримінальній справі щодо одного з так званих «об`єктів Медуниці» Ковпаківський районний суд м. Суми надав працівникам правоохоронних органів доступ до низки таємних документів. Зокрема, суд зобов`язав один із українських банків відкрити слідчим інформацію про рух грошей, пов`язаних з «ремонтом» закладів освіти Сум протягом 2018 року. Мова йде про епізод із школою № 20 у місті Суми: це був один із тих соціальних об`єктів, на виділенні бюджетних грошей і ремонт яких під час виборчої компанії активно піарився тодішній нардеп [PERSON] ». Ось що розповідалося про цей об`єкт в одному з передвиборних сюжетів Медуниці на телебаченні: « [PERSON] перед тим, як стати нардепом працював педагогом. Тому він не міг лишити поза увагою і навчальні заклади міста… Наприклад, у 20-й школі замінили старі вікна на нові». А ось що з цього ж приводу говорять правоохоронці: «Оперативним шляхом встановлено, що заміна частини віконних та дверних блоків в приміщенні вищевказаної установи, на яку у 2018 році виділено 1 мільйон 263 тисячі гривень, фактично була здійснена у 2017 році за грошові кошти батьків учнів школи № 20». Відтак, правоохоронці вважають, виділені на ремонт Сумської школи № 20 гроші були привласнені» (а.с.4,20). З листа, заступника керівника Сумської місцевої прокуратури, адресованого на ім`я директора ПФ «Тімвел» від 01.06.2020 за № 34.1704-20, вбачається, що слідчим Сумського ВП ГУ НП в Сумській області 19.05.2020 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42018201010000419 від 11.12.2018 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення(а.с.5). З ухвали про тимчасовий доступ до документів від 09.04.2020 вбачається, що було надано тимчасовий доступ по кримінальному провадженню № 42018201010000419 до відомостей про рух грошових коштів по рахунку ПФ «ТІМВЕЛ» в АТ «УкрСиббанк»(а.с.42-43). Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 15.11.2019, скаргу на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення задоволено (а.с. 44-46). З роздруківки з офіційного сайту колишнього нардепа України [PERSON] вбачається посилання на «КУ Сумська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 20: Капітальний ремонт будівлі по заміні віконних та дверних блоків (2018 рік), [ADDRESS] », з позначкою «1262000 грн.» (а.с. 47-48). З роздруківки сторінки [PERSON] на сайті Facebook зазначений офіційний сайт політика (а.с. 49). Статтею 263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно зі ст. 264 ЦПК України, - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 34 Конституції України,- кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статей 28, 68 Конституції України,- кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно статті 201 ЦК України, - честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277\~ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Положеннями статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації.) Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43. Звертаючись до суду з указаним позовом, Комунальна установа Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми Сумської області, посилається на те, що поширена інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Слід зазначити, позивачем не було доведено факту цілеспрямованого розповсюдження відповідачем оспорюваної інформації з метою того, щоб принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. З матеріалів справи вбачається, що вказана інформація, яка була розповсюджена в місцевій газеті, є оціночними судженнями, які не є предметом судового захисту, оскільки по своїй природі є думками, переконаннями, наданням критичної оцінки певних фактів і недоліків, які є висловлюванням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, та які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та свідчить про безпідставність позовних вимог. Суд вважає, що з урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, зазначена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а була заснована на інформації, що містила оціночні судження, тому в задоволенні позову КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 м. Суми Сумської області до ТОВ «ІКС ПРЕС» в особі редактора [PERSON] про зобов`язання спростувати інформацію необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed