Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області Бандура К.В., який діє в інтересах держави в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Мелітопольської міської ради Запорізької області до місцевого бюджету дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, в сумі 790 435, 05 грн та стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в сумі 12907, 52 грн. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач використовує земельну ділянку комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів та реєстрації речових прав на неї, що призводить до ненадходження значних коштів до бюджету м. Мелітополя. Рішенням 38 сесії Мелітопольської міської ради №1/6 від 30.03.2018 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» ПрАТ «Мелітопольський компресор» надано дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 19,6 га за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні вказаного товариства (2310700000:02:004:0158). У подальшому, рішенням 45 сесії Мелітопольської міської ради №1/10 від 07.12.2018 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність та оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні ПрАТ «Мелітопольський компресор» загальною площею 19,6 га на 17 окремих земельних ділянок без зміни їх цільового призначення (2310700000:02:004:0162, 2310700000:02:004:0164, 2310700000:02:004:0165, 2310700000:02:004:0166, 2310700000:02:004:0167, 2310700000:02:004:0168, 2310700000:02:004:0169, 2310700000:02:004:0170, 2310700000:02:004:0171, 2310700000:02:004:0172, 2310700000:02:004:0173, 2310700000:02:004:0174, 2310700000:02:004:0175, 2310700000:02:004:0176, 2310700000:02:004:0177, 2310700000:02:004:0178, 2310700000:02:004:0181). Пунктом 7 казаного рішення передано до земель комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0166, 2310700000:02:004:0167, 2310700000:02:004:0170, 2310700000:02:004:0176, 2310700000:02:004:0177, які утворились в результаті поділу земельної ділянки площею 19,6 га, що перебувала у постійному користуванні ПрАТ «Мелітопольський компресор». Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради на вказані земельні ділянки зареєстровано 29.12.2018. Також встановлено, що 11.07.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (комплекс будівель та споруд), розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . 13.03.2019 до Мелітопольської міської ради від [PERSON] надійшла заява про надання в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га. У заяві відповідачем зазначалось, що він є власником об`єктів нерухомості, які розміщені на вказаних земельних ділянках. За результатами розгляду заяви відповідача рішенням 48 сесії Мелітопольської міської ради №2/9 від 19.04.2019 «Про припинення дії договору оренди земельної ділянки, передачу сформованих земельних ділянок в оренду, внесення змін до договорів оренди та рішення сесії» [PERSON] передано в оренду строком на 25 років сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га. Однак, станом на 01.06.2020 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про укладені [PERSON] з Мелітопольською міською радою договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га, на яких розташовані належні відповідачу об`єкти нерухомості за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] не має прав ні власника, ні землекористувача земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] , тобто в порушення ст. 125 Земельного кодексу України користується земельними ділянками за цими адресами без документів, що посвідчують право власності чи право користування землею. Земельні ділянки, що фактично використовуються відповідачем сформовані, мають кадастрові номери та визначені площі та є об`єктами цивільних прав відповідно до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України. Таким чином, з моменту виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, яке розташоване по [ADDRESS] та [ADDRESS] , у останнього виник обов`язок укласти договори оренди на земельні ділянки та зареєструвати на підставі них право оренди землі. Отже, [PERSON] , не сплачуючи орендну плату за користування земельними ділянками за відсутності укладених договорів оренди, збільшив вартість власного майна, а Мелітопольською міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком очікувано розраховував. Відновлення порушених прав Мелітопольської міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов, як фактичний добросовісний землекористувач. Поряд з цим, Мелітопольською міською радою вживались заходи претензійного характеру шляхом направлення [PERSON] листа з вимогою укладання договорів оренди земельних ділянок та підписання проектів договорів оренди землі, який останнім залишено поза увагою. Жодних дій, спрямованих на укладення договорів оренди земельних ділянок [PERSON] не вжито. Відповідно до інформації Мелітопольської міської ради з 19.04.2019 по теперішній час плата за вказані земельні ділянки не надходила. В обґрунтування підстав для звернення до суду та порушення інтересів держави прокурором вказано наступне. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Підстави для звернення до суду прокурора визначені у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до норм якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4). Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів). Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується Державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави. Статтями 142 Конституції України та 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ч. 2 ст. 67 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду місцевих бюджетів належать доходи, визначені статтями 64, 66 і 69 цього Кодексу, Згідно п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджету міст обласного значення належить податок на майно, до складу якого за приписами п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України входить плата за землю, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Прокурор вказує, що відповідач користується земельними ділянками комунальної власності по [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 6,4041 га без укладення договорів оренди землі, у зв`язку з чим, значні грошові кошти від сплати орендної плати не отримує бюджет міста. Неповернення Мелітопольській міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаними земельними ділянками порушує інтереси територіальної громади м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб. Земельні ділянки з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] відноситься до земель комунальної власності. Мелітопольська міська рада відповідно до вимог пунктів 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірних земельних ділянок. Разом з цим, Мелітопольською міською радою Запорізької області заходи щодо стягнення з Відповідача коштів за фактичне користування зазначеними земельними ділянками не вживались. У пункті 6.43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що факт незвернення уповноваженого органу до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити державу, свідчить про неналежне виконання цим органом своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають підстави для захисту цих інтересів та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про нездійснення Мелітопольською міською радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади м. Мелітополя, та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для їх представництва. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Мелітопольською місцевою прокуратурою Запорізької області повідомлено Мелітопольську міську раду про намір звернутися до суду з указаним позовом в інтересах держави. В обґрунтування вимог щодо стягнення судових витрат прокурором зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою дорівнює 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір за вимогу майнового характеру складатиме 1,5 % ціни позову - 790 435,05 грн, а саме 11 856,52 грн. З урахуванням викладеного органами прокуратури сплачено за подачу зазначеного позову судовий збір у сумі 11 856,52 грн як за 1 вимогу майнового характеру, який прокурор просить стягнути з відповідача. Крім того, при винесенні судового рішення прокурор просить стягнути з відповідача також судові витрати за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1051,00 грн. 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 30.09.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області Бандури К.В., який діє в інтересах держави в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області, до [PERSON] про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна задоволенню не підлягає. Представляючи в судах місцеві ради та подаючи позови від їх імені, прокурори здійснюють захист інтересів територіальної громади, а не держави. Таким чином, прокуратура не мала та не має законних повноважень на подання позовів і представництво в суді інтересів територіальних громад в особі відповідних місцевих рад. Керівником Мелітопольської місцевої прокуратури зазначається право на звернення з відповідним позовом до суду з моменту винесення рішення 48 сесії Мелітопольської міської ради №2/9 від 19.04.2019 «Про припинення дії договору оренди земельної ділянки, передачу сформованих земельних ділянок в оренду, внесення змін до договорів оренди та рішення сесії». Із зазначеною датою «19.04.2019» також пов`язанні розрахунки недоотриманих доходів за фактичне користування [PERSON] земельними ділянками по [ADDRESS] . Керівник Мелітопольської місцевої прокуратури зазначає, що Мелітопольською міською радою вживалися заходи претензійного характеру шляхом направлення [PERSON] листа з вимогою укладення договорів оренди земельних ділянок та підписання проектів договорів оренди землі, який останнім залишено поза увагою. При цьому у додатках до позовної заяви додано копію листа «Про підписання договору оренди земельної ділянки», на якому зазначено дати 19.12.2019 та 23.12.2019, тобто лист Мелітопольської міської ради з проектами договорів було складено в останньому місяці - грудні 2019 року, а направлено у 2020 році. З огляду на вимоги ст.11 ЦК України правовідносини та відповідні зобов`язання за договорами оренди, складеними та направленими на адресу [PERSON] у 2020 році не виникли і розраховувати суми доходу, отримані від безпідставно набутого майна не належно, оскільки такі умови щодо визначення сум орендної плати не набули чинності. Неналежне посилання на норми ст..120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України, оскільки у [PERSON] права та обов`язки не виникли в обсязі попереднього власника. Вважає, що зазначений спосіб захисту прав є неналежним до звернення до суду в порядку ст..220 ЦК України за захистом свого права. У задоволенні позову просить відмовити. 02.10.2020 від керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі Мелітопольської міської ради Запорізької області, надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги прокурора є законними та обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування зазначив, що інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17). В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (постанова Верховного Суду від 08.02.2019 у справі №915/20/18). Відповідач користується земельними ділянками комунальної власності по [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 6,4041 га без укладення договорів оренди землі, у зв`язку з чим, значні грошові кошти від сплати орендної плати не отримує бюджет міста. Неповернення Мелітопольській міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаними земельними ділянками порушує інтереси територіальної громади м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб. Щодо невірно обраного способу захисту порушених прав зазначив, що фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Зазначене підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 17.10.2018, у справі № 922/2972/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 04.12.2019 №917/1739/17 та у постановах Верховного суду від 09.08.2019 у справі №915/242/17, від 15.01.2019 у справі №920/1161/17 при розгляді аналогічних спорів. Враховуючи викладене, вважає, що прокурором обрано правильний спосіб захисту порушених інтересів, а твердження відповідача про їх помилковість є виключно його суб`єктивними міркуваннями, які не ґрунтуються ані на нормах матеріального права, ані на судовій практиці. 13.10.2020 від прокурора надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачеві, а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:01:037:0035 площею 0,4971 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:01:037:0034 площею 0,0999 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 13.10.2020 ухвалою суду накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4030323107), власником якого, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] ( [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії та номер: [NUMBER] , виданий 10.01.1998 Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області). Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:01:037:0035 площею 0,4971 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 153840623107, адреса: [ADDRESS] ), власником якої, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] ( [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії та номер: [NUMBER] , виданий 10.01.1998 Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області). Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:01:037:0034 площею 0,0999 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 153848323107, адреса: [ADDRESS] ), власником якої, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є [PERSON] ( [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії та номер: [NUMBER] , виданий 10.01.1998 Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області). 15.10.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами. Представника позивача - Мелітопольської міської ради Запорізької області - Єремеєва О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, на їх задоволенні також наполягала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Зінченко Є.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити, враховуючи доводи, викладені у відзиві на позов. Зазначив, що майно, тобто земельні ділянки, [PERSON] не передавались, акти приймання-передачі відсутні. Крім того, позивачем не підтверджено, що відповідач отримав дохід від використання вказаного майна. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. За приписами ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням 38 сесії Мелітопольської міської ради №1/6 від 30.03.2018 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» ПрАТ «Мелітопольський компресор» надано дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 19,6 га за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні вказаного товариства (2310700000:02:004:0158) /а.с.33-34/ У подальшому, рішенням 45 сесії Мелітопольської міської ради №1/10 від 07.12.2018 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність та оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні ПрАТ «Мелітопольський компресор» загальною площею 19,6 га на 17 окремих земельних ділянок без зміни їх цільового призначення (2310700000:02:004:0162, 2310700000:02:004:0164, 2310700000:02:004:0165, 2310700000:02:004:0166, 2310700000:02:004:0167, 2310700000:02:004:0168, 2310700000:02:004:0169, 2310700000:02:004:0170, 2310700000:02:004:0171, 2310700000:02:004:0172, 2310700000:02:004:0173, 2310700000:02:004:0174, 2310700000:02:004:0175, 2310700000:02:004:0176, 2310700000:02:004:0177, 2310700000:02:004:0178, 2310700000:02:004:0181). /а.с.35-41/ Пунктом 7 казаного рішення передано до земель комунальної власності територіальної громади м. Мелітополя сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0166, 2310700000:02:004:0167, 2310700000:02:004:0170, 2310700000:02:004:0176, 2310700000:02:004:0177, які утворились в результаті поділу земельної ділянки площею 19,6 га, що перебувала у постійному користуванні ПрАТ «Мелітопольський компресор». Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності територіальної громади м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради на земельні ділянки з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167, 2310700000:02:004:0176 зареєстровано 29.12.2018 /а.с.75-82/ 11.07.2017 за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові будівлі (комплекс будівель та споруд), розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] /а.с.84,86/. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності українського народу, право власності на землю набувається і реалізується державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 1,2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 13.03.2019 до Мелітопольської міської ради від [PERSON] надійшла заява про надання в оренду земельних ділянок з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га./а.с.51/ У заяві відповідачем зазначалось, що він є власником об`єктів нерухомості, які розміщені на вказаних земельних ділянках. За результатами розгляду заяви відповідача рішенням 48 сесії Мелітопольської міської ради №2/9 від 19.04.2019 «Про припинення дії договору оренди земельної ділянки, передачу сформованих земельних ділянок в оренду, внесення змін до договорів оренди та рішення сесії» [PERSON] передано в оренду строком на 25 років сформовані земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га - зі зміною адреси з [ADDRESS] на [ADDRESS] , та 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га - зі зміною адреси з [ADDRESS] на [ADDRESS] /а.с.48-50/. Пунктом 5 вказаного рішення 48 сесії Мелітопольської міської ради зобов`язано [PERSON] у трьохмісячний термін з дня прийняття цього рішення укласти договори оренди земельних ділянок та зареєструвати їх у встановленому законом порядку. У п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди надати копії договору та документа, що посвідчує державну реєстрацію права оренди до управління комунальною власністю Мелітопольської міської ради Запорізької області, фінансового управління Мелітопольської міської ради та Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області. У п.6 вказаного рішення зазначено, що у разі невиконання відповідачем без поважних причин вимог п.5 це рішення втрачає чинність. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідачем речові права на вказану земельну ділянку не оформлено та не зареєстровано. Станом на 01.06.2020 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей про укладені [PERSON] з Мелітопольською міською радою договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га, 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га, на яких розташовані належні відповідачу об`єкти нерухомості за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Таким чином, [PERSON] не має прав власника та землекористувача земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] , тобто в порушення ст. 125 Земельного кодексу України користується земельними ділянками за цими адресами без документів, що посвідчують право власності чи право користування землею. Земельні ділянки, що фактично використовуються відповідачем сформовані, мають кадастрові номери та визначені площі та є об`єктами цивільних прав відповідно до вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що Мелітопольською міською радою вживались заходи претензійного характеру шляхом направлення [PERSON] листа з вимогою укладання договорів оренди земельних ділянок та підписання проектів договорів оренди землі, який останнім залишено поза увагою. Жодних дій, спрямованих на укладення договорів оренди земельних ділянок [PERSON] не вжито /а.с.70-72/. Відповідно до інформації Мелітопольської міської ради № 172/02-04 від 31.07.2020, з 22.05.2020 по теперішній час до Мелітопольської міської ради листи, пропозиції, у тому числі з підписаними примірниками договорів оренди земельних ділянок від [PERSON] не надходили. Станом на сьогодні вирішується питання щодо захисту порушених прав Мелітопольської міської ради, та стягнення з [PERSON] в судовому порядку коштів за фактичне користування./а.с.97/ Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК України). Судом встановлено правомірне набуття відповідачем права власності на нерухомість, що в силу положень Земельного кодексу України породжує у нього, як у власника нерухомого майна, виникнення обов`язку з оформлення відповідного речового права на землю. За приписами ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. У відповідності до правової позиції Верховного Суду по справі № 320/5877/17 від 13 лютого 2019 року, до моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України). Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18). Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Зазначений висновок суду узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 17.10.2018, у справі № 922/2972/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 04.12.2019 №917/1739/17 та у постановах Верховного суду від 09.08.2019 у справі №915/242/17, від 15.01.2019 у справі №920/1161/17 при розгляді аналогічних спорів. З урахуванням викладеного, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог на те, що правовідносини та відповідні зобов`язання за договорами оренди не виникли, у зв`язку з чим позивач не мав права розраховувати суми доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, оскільки у випадку відсутності орендних правовідносин, однак встановлення судом обставин фактичного користування земельною ділянкою, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельними ділянками, на яких ці об`єкти розміщено. Вказаний висновок суду повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та в постанові від 20.11.2018 у справі 922/3412/17. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15. При цьому, суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, Мелітопольською міською радою зроблено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування [PERSON] земельними ділянками з кадастровими номерами 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га та 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га, у виді орендної плати за землю за період з 19.04.2019 по 01.06.2020, який зроблено на підставі рішень рішення 66 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29.05.2015 № 2/8 «Про внесення змін до рішення 2 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання від 27.12.2010 №1/32 «Про внесення змін до рішення 23 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області V скликання від 27.12.2007 №1/26 «Про встановлення розмірів орендної плати за використання земель в м. Мелітополі» та скасування рішення Мелітопольської міської ради від 14.08.2002 №1/41 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.10.2019 №2749/209-19, від 18.10.2019 №2748/2019-19 та листа Держгеокадастру щодо індексації нормативної грошової оцінки земель. За зазначеними розрахунками розмір недоотриманих доходів склав: за земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:02:004:0167 площею 4,0513 га: з 19.04.2019 по 31.12.2019 - 314 524,31 грн, з 01.01.2020 по 01.06.2020 - 185 512,96 грн, а всього: 500 037, 27 грн; за земельну ділянку з кадастровим номером 2310700000:02:004:0176 площею 2,3528 га: з 19.04.2019 по 31.12.2019 - 182 660,18 грн, з 01.01.2020 по 01.06.2020 - 107 737,6 грн, а всього: 290 397, 78 грн. Таким чином, загальний розмір недоотриманих доходів за період з 19.04.2019 по 01.06.2020 склав 790 435,05 грн, що також підтверджується доданими до матеріалів справи розрахунками (а.с.24,25). Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає доведеними аргументи прокурора щодо наявності підстав для застосування ст. 1212 ЦК України та стягнення із відповідача на користь Мелітопольської міської ради Запорізької області як безпідставно набутий за рахунок міської ради дохід у зв`язку з безоплатним користуванням земельними ділянками за період з 19.04.2019 до 01.06.2020. Щодо посилань представника відповідача на відсутність у прокурора законних підстав для представництва інтересів територіальної громади суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права. Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України). Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4). Аналіз вказаної статті закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів). Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується Державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави. Статтями 142 Конституції України та 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ч. 2 ст. 67 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду місцевих бюджетів належать доходи, визначені статтями 64, 66 і 69 цього Кодексу, Згідно п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджету міст обласного значення належить податок на майно, до складу якого за приписами п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України входить плата за землю, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. На виконання вимог ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів територіальної громади як власника спірної земельної ділянки, якою без достатньої правової підстави користується відповідач, а орган місцевого самоврядування - Мелітопольська міська рада не вживає належних заходів до спонукання відповідача укласти договори оренди та вносити плату за користування землею, і на виконання частини третьої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у позовній заяв та додаткових поясненнях прокурор обґрунтував наявність інтересу держави у стягненні грошових коштів від використання земельної ділянки без правових підстав. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Мелітопольською місцевою прокуратурою Запорізької області повідомлено Мелітопольську міську раду про намір звернутися до суду з указаним позовом в інтересах держави. Відповідач користується земельними ділянками комунальної власності по [ADDRESS] та [ADDRESS] загальною площею 6,4041 га без укладення договорів оренди землі, у зв`язку з чим, значні грошові кошти від сплати орендної плати не отримує бюджет міста. Неповернення Мелітопольській міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаними земельними ділянками порушує інтереси територіальної громади м. Мелітополя в особі Мелітопольської міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб. З урахуванням викладеного, суд вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентних органом захисту інтересів держави. Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України) Із урахуванням зазначеного, посилання представника відповідача щодо безпідставності представництва прокурором інтересів територіальної громади суд вважає необґрунтованими і такими, що повністю спростовуються матеріалами даної справи. Крім того, суд вважає, що прокурором обрано правильний спосіб захисту порушених інтересів, оскільки фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області підлягають кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в сумі 12907 гривень 52 копійки, з яких: 1051,00грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову; 11856,52 грн. - судовий збір за подання позову, оскільки позовні вимоги задоволені повністю та вказані витрати повністю підтверджені доданими прокурором до матеріалів справи квитанціями (а.с.1-3, 163). Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved