Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Керівник Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В., відповідно до ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» та в порядку ст.45 ЦПК України, звернувся до суду в інтересах держави із позовною заявою до Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, [PERSON] про визнання незаконним рішення сесії Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0, 121 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS]; Визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,121 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) серії [NUMBER], виданого 11.12.2008 [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що за результатами вивчення місцевою прокуратурою стану додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області встановлено, що [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», оскільки, як було встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016160330001967 від 16.11.2016, останній із клопотанням до Крижанівської сільської ради щодо надання спірної земельної ділянки не звертався, розроблення та погодження проекту землеустрою не ініціював та не підписував, що відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України є підставою для визнання рішення Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 незаконним та визнання недійсним державного акту серії [NUMBER], виданого 11.12.2008 на підставі незаконного рішення. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити по підставам, зазначеним у позовній заяві. Відповідач Крижанівська сільська рада Лиманського району Одеської області в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про визнання позовних вимог та просила розглядати справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] про дату та час проведення судового засідання був сповіщений належний чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив. В ході судового розгляду до суду надійшло клопотання представника ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» Мокієнко І.С. про залучення ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Ухвалою суду від 18.07.2017 ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Представник тертої особи ОК «ЖБК «Південна будівельна компанія» Мокієнко І.С. заперечували проти задоволення позову та подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Рішенням сесії Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області № 571-V від 30.09.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі площею 0,121 га [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення сесії сільської ради 11.12.2008 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано статтею 118 ЗК України. Відповідно до положень частини ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України (в редакція, яка була чинна на момент прийняття рішення) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» (чинною на час прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання вищеназваної норми Закону України «Про землеустрій» постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004 (чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення) затверджено «Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (далі Порядок). Згідно п. 2 вказаного Порядку, проект відведення земельної ділянки розробляться у разі: зміни цільового призначення земельної ділянки відповідно до закону; надання, передачі земельної ділянки, вилучення (викупу), відчуження земельної ділянки (її частини), межі якої не встановлено в натурі (на місцевості). Відповідно до п. п. 5-6 Порядку, замовником проекту відведення земельної ділянки можуть бути сільська, селищна, міська рада, районна, Київська або Севастопольська міська держадміністрація, землевласник або землекористувач, інші особи відповідно до закону. Проект відведення земельної ділянки розробляється на основі завдання, затвердженого замовником, що є невід'ємною частиною договору на проведення відповідних робіт. Таким чином, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування відповідно до компетенції, прийнятого за клопотанням громадянина. Розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність, межі якої не встановлено в натурі (на місцевості) є обов'язковим. На підставі погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність. В судовому засіданні встановлено, що згідно протоколу допита [PERSON] від 20.03.2017, у кримінальному провадженні № 12016160330001967 від 16.11.2016, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання останній повідомив, що з відповідною заявою до Крижанівської сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області щодо отримання спірної земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. ст. 118-122 Земельного кодексу України він не звертався, питання щодо розроблення та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради не ініціював. Також в ході допиту [PERSON] зазначено, що в період 2006-2007 року він працював на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області підсобним працівником під час будівництва житлового комплексу «Зелений мис», під час чого, [PERSON] запропонував оформити на його ім'я земельну ділянку, на що [PERSON] надав свою згоду, проте будь-якими усними чи письмовими заявами з приводу виділення йому ділянки до Крижанівської сільської ради [PERSON] не звертався, відповідних заяв не підписував, будь-якої технічної документації з виділення йому у власність земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району він не бачив та жодної документації з цього приводу не підписував. [PERSON] в ході допиту також зазначено, що державною реєстрацією земельної ділянки, розташованої на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області він не займався. Таким чином, [PERSON] будь-яких дій на отримання безоплатно у власність земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не здійснював, із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не звертався, розроблення проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки не замовляв, проект землеустрою щодо ведення земельної ділянки до Крижанівської сільської ради на затвердження не подавав, що свідчить про порушення порядку приватизації громадянами земельних ділянок визначеної ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи викладене, рішення сесії Крижанівської сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області № 571-V від 30.09.2008, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 0,121 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] прийнято усупереч вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його незаконним. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно положень ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» Крижанівська сільська рада є представницьким виборним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. За вимогами п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Підставою для набуття територіальною громадою в особі Крижанівської сільської ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Таким чином, регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне нераціональне використання земель. Суд дійшов до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення сесії, Крижанівська сільська рада не врахувала вищевказаних норм закону, що регламентує порядок виділення у власність земельних ділянок комунальної власності, у зв'язку із чим суд вважає можливим визнати оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування незаконним. Згідно із правовою позицією Верховного суду України, що викладена в постанові ВСУ від 11.11.2014 у справі №21-493а14 встановлено, що у разі прийняття компетентним органом (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення такого органу, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. Тобто, самостійний позов про визнання незаконним та скасування рішень органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких відносин, у зв'язку із з тим, що дія таких ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання, що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у поєднанні із вимогами про визнання недійсним правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Аналіз наведених норм матеріального права надає суду підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі неправомірного рішення про передачу земельної ділянки у власність визнається судом недійсним, у зв'язку із чим, позовні вимоги в цій частині позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Доводи представника третьої особи щодо неналежності Комінтернівської місцевої прокуратури як позивача у даній справі є неспроможним з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за №3-рп\\99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Так, згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль), зокрема, за дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Згідно із положенням про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, як територіальний орган Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні контролюючі функції, в тому числі, і за дотриманням органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства при передачі земель у власність. Разом з цим, чинним законодавством України не визначено суб'єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду з позовами щодо визнання рішень органів місцевого самоврядування незаконними, в разі їх невідповідності вимогам закону, та скасування відповідних правовстановлюючих документів на земельні ділянки. З урахуванням викладеного, прокурор обґрунтовано самостійно виступає у якості позивача у даній справі. Дослідивши заяву представника третьої особи про застосування строків позовної давності, проаналізувавши пояснення представника позивача з цього приводу суд дійшов до висновку про необґрунтованість такої заяви виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначено позивачем в позовній заяві, про порушення вимог законодавства місцевій прокуратурі стало відомо під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12016160330001967 від 16.11.2016 року. В матеріалах справи наявна копія протоколу допита [PERSON] в якості свідка в рамках відповідного кримінального провадження, який датований 20.03.2017 року. Із позовною заявою керівник Комінтернівської місцевої прокуратури звернувся 04.05.2017 року. Із врахуванням встановленої статтею 257 ЦК України загальної позовної давності тривалістю у три роки, суд приходить до висновку, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не порушено, через що в суду відсутні підстави для застосування строків позовної давності. При вище встановлених в ході судового розгляду справи обставинах, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви керівник Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Болгар А.В. в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved