Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.2-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з лютого 2015 року син позивача - [PERSON] . Зазначає, що відповідач участі в утриманні квартири не приймає, за комунальні послуги не сплачує, особисті речі в квартирі відсутні, а тому вважає, що [PERSON] втратив право користування даним житловим приміщенням. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та звільнено [PERSON] від сплати судового збору у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи. У судове засідання учасники справи не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України та в порядку ч.1 ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив у порядку ст. 178 ЦПК України не надав. Суд, у відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим провести розгляд справи по суті у відсутності сторін. З урахуванням вищевикладеного судом 07.05.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору дарування квартири від 21.04.2003 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8). Право власності на квартиру зареєстровано 08.12.2003 року в КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради, реєстраційний номер 654258, номер запису 17639 в книзі 168 (а.с.7). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 18.02.2019 року у вищевказаній квартирі зареєстровані діти позивача, в тому числі і відповідач по справі (а.с.10). Відповідно акту КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 19.02.2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2014 року [PERSON] (а.с.9) ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно положень ст.ст.17, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні спірним житлом, та що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Враховуючи, що відповідач добровільно змінив своє місце проживання, за вказаною адресою не проживає з 2014 року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а отже, відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, ухвалою суду від 15.03.2019 року позивача звільнено від сплати судового збору. За таких підстав з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved