Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1. Виклад позиції позивача 24.03.2021 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати за надання правничої допомоги. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 09.06.2013 року та проживала однією сім`єю з останнім до 2019 року. Від шлюбу вона та відповідач мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені. Відповідач уникає належного виконання обов`язку по утриманню дитини, у зв`язку із чим дитина фактично перебуває на її утриманні. Відповідач здоровий, працездатний, може працювати, отримує достатній заробіток, тому має можливість і повинен виконувати обов`язки по утриманню неповнолітнього сина в частці від заробітку (доходу), проте добровільно коштів на утримання дитини не надає. Визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача гарантуватиме отримання дитиною аліментів постійно та, щонайменше, у мінімальному розмірі, встановленому законодавством при підвищенні прожиткового мінімуму, що не вимагатиме звернення її до суду з позовами про збільшення розміру аліментів. 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позов та відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.03.2021 року (а.с.17-18), яку отримав 05.04.2021 року (а.с.21), а також, не подавав заяви про визнання ним позовних вимог [PERSON] ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач [PERSON] не подавала. 4. Заяв, клопотань від відповідача [PERSON] у означеній цивільній справі, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 26.03.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 23.04.2021 року без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.17-18). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.03.2021 року. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем ухвала суду про відкриття провадження отримана 05.04.2021 року (а.с.21), то суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей. Вирішуючи спір суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2013 року (а.с.4). Позивач та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю - позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, відповідно до довідки виконавчого комітету Мурафської сільської ради від 09.03.2021 року (а.с.6), тобто знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, який, відзиву на позов, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.03.2021 року, до суду не подавав. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням сина [PERSON] покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину, оскільки відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відтак, суд встановив порушення прав позивача на належне утримання неповнолітньої дитини сторін з боку батька дитини, яке підлягає судовому захисту. Суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2021 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі однієї чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. Разом з тим, позов [PERSON] в частині визначення аліментів у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах ч.1 ст.183 СК України, так як вимога щодо такого визначення розміру аліментів стосується порядку подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, згідно із ч.5 ст.183 ЦПК України. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, мотиви їх незастосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дитину, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів. В позові позивач посилається на вимоги ч.5 ст.183 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Разом з тим, вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується порядку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тоді як [PERSON] звернулася до суду з позовом у порядку позовного провадження. VІ. Висновки суду. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина і основний обсяг обов`язків по його утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання сина ухиляється. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача [PERSON] , а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, що викладена в ухвалі від 26.03.2021 року, відповідач не подав. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, слід визначити в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від доходу якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання сином сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Разом з тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про встановлення розміру стягуваних аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки ч.1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний рекомендований розмір аліментів визначений ч.2 ст.182 ЦПК України, тоді як вказівка про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину міститься у ч.5 ст.183 СК України, що стосується звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 908 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем разом з позовною заявою додано ордер серії ВН №140848 від 24.03.2021 року про надання правничої допомоги позивачу адвокатом Кострицею В.С. (а.с.7); витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги та представництва від 15.03.2021 року, укладений між позивачем та адвокатом Кострицею В.С. (а.с.8); квитанцію до прибуткового касового ордера №83 від 15.03.2021 року про оплату послуг адвоката Костриці В.С. в сумі 800 грн. [PERSON] (а.с.9); розрахунок та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надану правничу допомогу (послуги) адвоката в сумі 800 грн. протягом часу впродовж двох годин щодо укладення договору про надання правової (правничої) допомоги та представництво, надання консультації щодо характеру спору і доказів, складання позовної заяви до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину; належно засвідчену копію свідоцтва адвоката Костриці В.С. про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.11). Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 800 грн., оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами договору про надання професійної правової (правничої) допомоги та розрахунку і погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені (а.с.9).

Outcome: partial