Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Керівник Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в інтересах держави, уповноваженим органом якого виступає Департамент охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації. В позові просить стягнути з [PERSON] на користь Кіровоградської обласної лікарні витрати, понесені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 5621,59 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] у кримінальному провадженні №12017120020007273 пред'явлено обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, спричинене 24.06.2017 року потерпілому [PERSON] Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] впродовж 13 ліжко-днів перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, вартість якого склала 5621,59 грн. Така сума була витрачена зазначеним комунальним закладом. 08.11.2017 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] закрито, у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Однак [PERSON] кошти на лікування потерпілого в добровільному порядку лікувальному закладу не відшкодував. Неповернення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочинних посягань, призводить до порушення державних інтересів у вигляді фінансових втрат. У зв'язку з ігноруванням відповідачем порядку відшкодування зазначених коштів позбавляє Кіровоградську обласну лікарню здійснювати подальше використання обласного бюджету на реалізацію програм охорони здоров'я та надання медичної допомоги населенню. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури Мельникова Т.В. в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, в поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги визнав, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2017 року до єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі повідомлення [PERSON] та проведеної перевірки, внесені відомості про кримінальне провадження № 12017120020007273 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України, за підозрою [PERSON] (а.с.6). Згідно ухвали Кіровського районного суду м.Кіровограда від 08.11.2017 року у справі №404/4678/17, провадження по справі №1-кп/404/532/17, [PERSON] 24.06.2017 року близько 06 години, перебував біля зупинки громадського транспорту, яка знаходиться біля будинку 21 за адресою: м.Кропивницький, с.Нове, вул.Металургів. Перебуваючи у вказаному місці, у останнього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим [PERSON], [INFO], виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано [PERSON] підійшов до потерпілого [PERSON] та знаходячись попереду останнього, наніс 5 ударів кулаком руки в область щелепи, чим спричинив потерпілому [PERSON], згідно висновку експерта № 912 від 14.07.2017 тілесне ушкодження у вигляді двох стороннього перелому нижньої шелепи: ангулярного зліва, суглобового справа, гематоми нижньої щелепи зліва; гематоми навколо обох очей, саден в ділянці лоба та тім'яній ділянці голови, що відноситься до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров'я. Після завдання вказаних ударів [PERSON] з місця вчинення кримінального правопорушення зник. На підставі поданої потерпілим заяви про відмову від підтримання обвинувачення та закриття кримінального провадження, вищевказаною ухвалою суду кримінальне провадження №12017120020007273 по обвинуваченню [PERSON], [INFO], у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення (а.с.8). Згідно повідомлення заступника головного лікаря з економічних питань Кіровоградської обласної лікарні № 3585/01-16/06 від 19.07.2017 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласні лікарні, у хірургічному відділенні з 24.06.2017 року по 07.07.2017 року, тобто 13 ліжко-днів. Вартість лікування по фактичним витратам закладу складає 5621,59 грн. (а.с.9). Згідно листа головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні № 1201/01-16/04 від 06.03.2018 року повідомлено, що зазначений заклад не звертався з позовною заявою до суду про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих, зокрема [PERSON] у зв'язку з неможливістю встановити особу обвинуваченого, отже і особу відповідача (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, наведені в ухвалі Кіровського районного суду м.Кіровограда обставини щодо події, що мала місце 24.06.2017 року за участю [PERSON] та [PERSON], внаслідок яких останній отримав тілесні ушкодження, не потребують повторного встановлення і доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Статтею 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Як встановлено судом витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров'я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704,8 грн. На підставі ст.1206 ЦК України, Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року,

Outcome: approved