Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

керівник Надвірнянської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, [PERSON] сільської ради, третя особа на стороні позивача: [PERSON] районна державна адміністрація, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за оренду земельної ділянки в сумі 13093 грн. 44 коп.; розірвати договір оренди земельної ділянки від 20.06.2012 №32, укладений між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON]; повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області земельну ділянку площею 65,0000 га, яка знаходиться на полонині Балтагура за межами населеного пункту Явірник [PERSON] сільської ради Верховинського району. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в процесі вивчення стану дотримання законодавства при використанні субєктами господарювання району земель, ними встановлено факт укладення договору оренди землі від 20.06.2012 №32 між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON], згідно з яким відповідач орендував земельну ділянку площею 65,0000 га, що знаходиться на полонині Балтагура за межами населеного пункту Явірник [PERSON] сільської ради Верховинського району. Згідно з умовами договору він зобовязувався вносити орендну плату до 01 травня щорічно у розмірі 1 відсотка від нормативно-грошової оцінки землі, що складає 4380,8 грн. за 0,01 га. Однак в порушення умов договору оренди, в період з травня 2015 року по червень 2016 орендна плата ним своєчасно не сплачувалася, що призвело до ненадходження коштів до бюджету на суму 13093 грн. 44 коп. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобовязання за умовами договору оренди, а також відповідно до положень Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» допустив систематичну несплату орендної плати, тому у відповідності до п.34 договору оренди, п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України вважає, що існують обґрунтовані підстави для припинення дії договору оренди шляхом його розірвання, припинення права відповідача на користування земельною ділянкою з її наступним поверненням орендодавцеві та стягнення заборгованої орендної плати. При цьому вказав, що з 01.01.2013, внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI, повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності розташованої за межами населених пунктів належить центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, яким є Держгеокадастр України та його територіальні органи. Тому вважає, що оскільки в силу закону такі повноваження щодо спірної землі перейшли від [PERSON] державної районної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, тому земля підлягає поверненню державі в особі названого органу. Крім цього зазначив, що в силу положень Закону України «Про прокуратуру» наділений правом звернення до суду із даним позовом з метою захисту інтересів держави, що полягають у здійсненні контролю за належним використанням національного багатства у виді землі, а також в своєчасному наповненні державного бюджету через отримання регулярних податкових платежів, якими являється орендна плата за землю. При цьому підставою для звернення став той факт, що після виявлення факту порушення інтересів держави уповноважений орган державної влади жодних дій не вчинив. А тому було прийнято рішення про вжиття прокуратурою заходів представницького характеру, про що направлено листа Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні прокурори Сілецька С.Ю., Гнипюк Д.Д. заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Щодо задоволення заявленої вимоги про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою не настоювали у звязку із погашенням відповідачем такої заборгованості після звернення до суду із позовом. Однак письмову заяву про відмову від позову в цій частині до суду не подали. Позивач [PERSON] управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечив, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені прокурором позовні вимоги підтримав. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник позивача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні 13.03.2017 підтримував заявлені прокурором позовні вимоги з аналогічних підстав заявлених прокурором. В судовому засіданні 27.03.2017 інший представник [PERSON] не підтримала позовні вимоги. Вважає, що з врахуванням повної оплати заборгованості по орендній платі відповідачем, на даний час відсутні підстави для розірвання із ним договору оренди землі та витребування з його володіння земельної ділянки. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] підтримала позовні вимоги заявлені прокурором в повному обсязі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав викладених прокурором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив. Пояснив, що після укладення договору оренди та отримання в користування спірну землю, він протягом 2012-2014 років належним чином вносив орендну плату на підставі виставлених йому повідомлень податковою. В 2014 році він сплатив орендну плату згідно з умовами договору в розмірі 1% від нормативної оцінки, однак не знав, що законодавством піднявся тариф до 3%. Тому наступного року оплатив різницю орендної плати разом з пенею за прострочення строків оплати. В подальшому, у звязку із фінансовими труднощами в 2015 році він частково погасив орендну плату. Однак отримавши в 2016 році податкове повідомлення від 30.06.2016 на суму 12803 грн. 58 коп. він протягом 60 днів, указаних в цьому повідомленні оплатив суму 12803 грн. 58 коп., якою погасив заборгованість. В послідуючому, йому стало відомо про нарахування іншого боргу та штрафних санкцій, які він на даний час повністю погасив. Тому вважає, що умови договору він не порушував, систематичності несплати орендної плати не допустив, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює судове рішення про наступне. Згідно з договором оренди землі від 20.06.2012 №32 (а.с.9-11), укладеним між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON], відповідачу надано в оренду в строкове платне користування, цільовим призначенням для випасання худоби, земельну ділянку площею 65,0000 га, яка знаходиться на полонині Балтагура за межами населеного пункту Явірник [PERSON] сільської ради Верховинського району. На підставі акту передачі-прийомки від 02.07.2012 (а.с.13) вказана земельна ділянка була оглянута комісією та передана у платне користування [PERSON] Прокурор вважає, що орендарем було порушено умови договору оренди щодо своєчасності сплати орендної плати, допущено систематичну несплату орендної плати, внаслідок чого втрачено право на користування цією землею. Цим порушено інтереси держави.. Положеннями статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду. У відповідності до п.3,4 ст.23 Закон України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Оскільки прокурор звернувся до суду із позовом про захист порушених на його думку інтересів держави, що полягають в охороні належного використання земель та забезпеченні своєчасного надходження податкових платежів до бюджету, і позов заявлено в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, як субєкта владних повноважень до компетенції якого на даний час входить питання розпоряджання землями державної власності, а також [PERSON] сільської ради, як органу місцевого самоврядування, до бюджету якого повинна перераховуватися орендна плата за користування землею, тому наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі є обґрунтованою. Крім цього, підстави для його процесуального представництва є підтвердженими, оскільки ним попередньо, до подачі позову до суду, скеровано відповідного листа Головному управлінню Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 30.12.2016. Також суд приходить до переконання про те, що заявлений субєкт владних повноважень [PERSON] управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області є належним позивачем у справі, оскільки не зважаючи на той факт, що стороною договору оренди був інший субєкт владних повноважень, проте починаючи з 01.01.2013 з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», повноваження розпорядника земель державної власності перейшло саме до цього органу державної влади. При цьому, частинами 1 та 5 ст. 148-1 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Вимоги даної статті поширюються також на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні. В той же час, при наданні правової оцінки доведеності заявлених прокурором позовних вимог щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, які обґрунтовуються порушенням відповідачем умов договору оренди та вимог земельного законодавства щодо своєчасності сплати орендної плати та, як наслідок, допущення систематичної її несплати, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дійсно, пунктами 9 та 11 розділу ІV договору орендар зобовязався щорічно, в термін до 01 травня, сплачувати орендну плату за користування землею в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки землі за 1 га, яку визначено в сумі 4380,8 грн. п.4 розділу ІІ договору. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,5 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14 договору). Відповідно до частини 1 статті 93 ЗК України та статті 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Приписами ст. 21 цього ж Закону встановлено, що розмір та умови орендної плати, визначені договором оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, підставою для розірвання спірного договору оренди та повернення земельної ділянки може бути лише систематична несплата орендної плати. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. Оскільки під систематичною несплатою орендної плати слід розуміти несплату двох і більше платежів орендної плати, тому розглядаючи спір в межах заявлених прокурором позовних вимог, а також враховуючи випливаючий із договору оренди обовязок відповідача вносити орендну плату один раз у рік, суд вправі вирішувати підставність та доведеність вимог про розірвання спірного договору оренди виключно внаслідок систематичної несплати відповідачем платежів за оренду землі за 2015 та 2016 роки. Згідно з умовами договору оренди у відповідача виникав обовязок по сплаті орендної плати в розмірі 1% до 1 травня кожного року. Однак відповідно до положень ч.2 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Крім цього, відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 Податкового кодексу України, в редакції станом на 01.01.2015 та 01.01.2016, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. При цьому, пунктом 287.5 Податкового кодексу України встановлено строки для внесення плати за землю фізичними особами протягом 60 днів з моменту вручення податкового повідомлення-рішення. Як зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції викладеній у постанові від 02.12.2014 у справі №21-274а14, з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК. А тому, при визначенні наявності в діях відповідача порушень щодо виконання умов договору оренди в частині строків та розміру внесення орендної плати за 2015 та 2016 роки суд вважає, що виходити слід саме із положень Податкового кодексу України, а не договору оренди. Таким чином суд приходить до висновку про те, що у 2015 та 2016 роках зобовязання відповідача щодо сплати орендної плати полягало у сплаті такої у розмірі 3 відсотків нормативної грошової оцінки у строк не пізніше 60 днів з моменту вручення податкового повідомлення-рішення. В цій частині відповідачем свої зобовязання не заперечувалися та визнано свій обовязок сплачувати орендну плату в розмірі та строк, встановлених Податковим кодексом України. В обґрунтування своєї позиції щодо систематичної несплати прокурор посилається на несплату відповідачем в період з травня 2015 року по червень 2016 року орендної плати на суму 13093 грн. 44 коп. в підтвердження чого ним долучено розрахунок Коломийської обєднаної державної податкової інспекції (а.с.45 зворот). Проте, як вбачається із представленого на запит суду уточненого розрахунку податковою інспекцією, у 2015 році відповідачу нараховано до оплати орендну плату 10669 грн. 65 коп. та пеню 433 грн. 89 коп. У 2016 році йому нараховано орендну плату в розмірі 12803 грн. 58 коп., пеню в розмірі 2086 грн. 37 коп. та 368 грн. 45 коп. У 2015 році відповідачем сплачено 08.07.2015 суму 2731 грн. 28 коп., яку зараховано за недоплачену у 2014 році плату, а також 116 грн. 37 коп., які зараховано в оплату за 2015 рік. У 2016 році відповідачем сплачено 25.08.2016 суму 10987 грн. 01 коп., яку зараховано в рахунок погашення заборгованості за 2015 рік, та 1815 грн. 31 коп., яку зараховано в погашення поточної заборгованості. У 2017 році відповідачем погашено решту заборгованості. Згідно з представленого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 №26591-13 (а.с.111), податковою інспекцією нараховано відповідачу до сплати за 2016 рік орендну плату в розмірі 12803 грн. 58 коп. та надано строк для оплати протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. При цьому, разом з названим документом позивачу було скеровано платіжний документ у якому зазначено необхідність оплати поточної заборгованості в сумі 12803 грн. 58 коп., боргу в сумі 10669 грн. 65 коп. та пені в сумі 318 грн. 62 коп. 25.08.2016 відповідачем сплачено суму в розмірі 12803 грн. 58 коп., що підтверджується квитанцією (а.с.112) З наведеного випливає, що не зважаючи на факт неповної сплати орендної плати у 2015 році, однак на час виникнення зобовязання у відповідача по сплаті орендної плати за 2016 рік, така заборгованість за 2015 рік разом з штрафними санкціями ним була повністю погашена 25.08.2016 шляхом зарахування внесених платежів на погашення податкового боргу згідно з пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України. При цьому суд зазначає, що прострочення сплати за орендну плату за 2016 рік могло виникнути не раніше, як у наступний день після спливу 60 днів з дня вручення відповідачу податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016, що міг наступити не раніше 30.08.2016. Крім цього судом безспірно встановлено, і вказані обставини підтверджуються листом податкової інспекції від 27.03.2017, станом на день розгляду справи заборгованість за 2016 рік відповідачем повністю погашена частковими платежами від 25.08.2016 та 01.02.2017. Таким чином, на момент звернення прокурора із позовом до суду у відповідача існувала прострочена заборгованість виключно за 2016 рік в сумі 13443 грн. 09 коп., яка складалася із плати за землю в сумі 10988 грн. 27 коп. та пені в сумі 2454 грн. 82 коп. За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність прокурором обставин систематичної несплати відповідачем орендної плати за землю. При цьому порушення умов договору щодо своєчасності внесення окремих платежів в повному розмірі на переконання суду були незначними, та не носили характеру системності. А тому суд вважає, що підстави для розірвання договору оренди та повернення землі відсутні, у звязку із чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його безпідставністю. Що стосується вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, суд враховує, що на момент звернення прокурора із позовом така існувала за поточний рік і підлягала до оплати відповідачем, а тому вимоги в цій частині були підставними. Однак, на момент розгляду справи відповідачем вказану заборгованість погашено, у звязку із чим підстави для задоволення позовних вимог відпали. Не зважаючи на той факт, що відповідачем в цій частині позов добровільно задоволено, суд одночасно відмовляючи у задоволенні вказаної позовної вимоги, вважає за необхідне, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, покласти на відповідача обовязок по сплаті судового збору сплаченого за позовну вимогу задоволену після предявлення позову.

Outcome: approved