Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Кредитна спілка «Фін - Еко» (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2006 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений кредитний договір № 6488 (надалі за текстом - кредитний договір) за умовами якого позивач надав відповідачу 1 кредит у розмірі 1 149 грн. зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 0, 1123 % річних, строком до 12.01.2007 р. В якості забезпечення виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки від 12.01.2006 р. за № 6488 (надалі за текстом - договір поруки), відповідно до умов якого відповідач 2 поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань. Відповідач 1 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 10.04.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 3 328 грн. 24 коп., у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні представник позивача вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, що викладені у позові. Відповідач 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав до суду письмові заперечння проти позову та заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, участь представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 1, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про залишення без задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 12.01.2006 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений кредитний договір № 6488 (надалі за текстом - кредитний договір) за умовами якого позивач надав відповідачу 1 кредит у розмірі 1 149 грн. зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 0, 1123 % річних, строком до 12.01.2007 року (а.с. 6). Факт отримання коштів підтверджується видатковим касовим ордером (а.с. 7). В якості забезпечення виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки від 12.01.2006 р. за № 6488 (надалі за текстом - договір поруки), відповідно до умов якого відповідач 2 поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за належне виконання відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань (а.с. 8). Відповідач 1 умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 10.04.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 3 328 грн. 24 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 10). Розрахунки позивача, з посиланням на належні та допустимі докази, відповідачами спростовані не були. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що права позивача було порушено. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представником відповідача було подано до суду заперечення з заявою про застосування строків позовної давності (а.с. 26 - 27). Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання представника позивача на ті обставини, що строк позовної давності пропущено не було, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Клопотання про визнання поважними причин пропущення позовної давності, від позивача до суду не надходило. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а відтак, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed