Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 14.12.1998 року, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: вул. Співдружності 54/8, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. (а.с.8). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №01.16-13/9366 від 20.07.2018 року та довідки №15 КОМ ДІС «НОВА КОМ» від 10.05.2018 року (а.с.9,16), у вказаному житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання: [PERSON], [INFO] власник, та [PERSON], [INFO] син з 17.08.2001 року та по теперішній час. Натомість фактично [PERSON] в квартирі не проживає з 2007 року, а з квітня 2015 року проживає в [INFO] Крим, свідченням чому є акт з місця проживання від 14.05.2018 року, засвідчений ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.10). В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є родичами прямої лінії споріднення матірю та сином, на чому також акцентувала увагу позивач при зверненні до суду. Визначаючи\~характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом її сімї (родичем прямої лінії споріднення), у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з 2007 року, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], яка будучи пенсіонером, перебуваючи в скрутному матеріальному становищі та отримуючи мінімальну пенсію в розмірі 1878,22 грн. (а.с.11), вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених нею вимог негаторного позову в частині визнання [PERSON]\~таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Співдружності 54/8 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Стосовно вимоги позивача про зобовязання [PERSON] комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради зняти відповідача з реєстраційного обліку в судовому порядку, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Оскільки спір між [PERSON] та органом, на який покладено обовязок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб відсутній, в той час як визначивши статус [PERSON] комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради як третьої особи по справі, позивач помилково заявила вимогу, тому суд приходить до висновку про її безпідставність, у звязку з цим в її задоволенні необхідно відмовити. Натомість, у випадку виникнення між сторонами спору, така вимога, маючи публічно-правовий характер, підлягає вирішенню виключно в порядку адміністративного судочинства. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат,\~згідно зі\~ст.141\~ЦПК України,\~п.35\~Постанови Пленуму\~ВССУ з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ №10\~від 17.10.2014\~року,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача в\~дохід держави\~704,80\~грн.,\~оскільки від\~сплати судового\~збору за\~подання позову\~[PERSON]\~звільнено судом\~на підставі\~ст.136\~ЦПК України, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial