Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері на територію Федеративної Республіки Німеччини, Грецької Республіки, Республіки Ірландії, Латвійської Республіки, Швейцарської Конфедерації, Італійської Республіки, Об`єднаних Арабських Еміратів, Республіки Туреччини, Арабської Республіки Єгипет, в період з 01.06.2019 року по 01.06.2020 року, без дозволу та супроводу батька [PERSON] (а.с.3-7). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем у період з 30.08.2003 року по 08.04.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач не виконує свої обов`язки по утриманню дітей, а тому відповідно судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігові від 23.03.2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в примусовому порядку. Станом на 13 лютого 2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 40 647,43 грн. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується із дітьми, свідомо не приймає участі в їх житті, не цікавиться їх навчанням, не зустрічається з ними. Вказує, що з метою оздоровлення, відпочинку, туризму та навчання старшого сина нею було укладено договори на туристичне обслуговування від 18.02.2019 року та від 09.04.2019 року, згідно яких було заброньовано виїзд до Кельну у період з 07.07.2019 року по 27.07.2019 року, а також до Латвії у період з 08.11.2019 року по 14.11.2019 року. Відповідач відмовляється добровільно надавати дозвіл на виїзд дітей за кордон. Зазначає, що рішенням суду від 30.05.2018 року їй вже надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон в період з 01.07.2018 року по 30.10.2018 року, порушення строків повернення дітей не було. Посилаючись на ст. 313 ЦК України та Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» просила надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди батька. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 27 травня 2019 року підготовче судове засідання відкладалося у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 18 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року судове засідання відкладалося у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи. У судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити враховуючи інтереси дітей. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти його задоволення. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 15 серпня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із матеріалів справи позивач та відповідач з 30 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.15), який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.04.2014 року було розірвано (а.с.16). Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: [PERSON] , [INFO] (а.с.12), [PERSON] , [INFO] (а.с.13) та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). 25 березня 2018 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.17). Згідно довідки Деснянського відділу Державної виконавчої служби міста Чернігова №6091 від 13.02.2019 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 40 647,43 грн (а.с.18). 30 травня 2018 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова позивачу надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дітей у супроводі матері на територію Республіки Ірландії, Об`єднаних Арабських Еміратів та Федеративної Республіки Німеччини в період з 01.07.2018 року по 30.10.2018 року, без дозволу та супроводу батька дітей - [PERSON] (а.с.19-22). Згідно договору на туристичне обслуговування від 18.02.2019 року та листів бронювання, дата заїзду до Німеччини, Кельн, визначена з 07.07.2019 року по 27.07.2019 року (а.с.23-28,29,30). Також, згідно договору на туристичне обслуговування від 09.04.2019 року та листа бронювання (а.с.31-37), дата заїзду до країни Латвія (Рига) та Ірландія (Дублін) з 08.11.2019 року по 14.11.2019 року. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). При цьому, визначаючи термін перебування неповнолітніх за кордоном, та враховуючи те, що період з 01.06.2019 року вже пройшов, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дітей з часу ухвалення рішення, а не з 01.06.2019 року. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що діти проживають з матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; враховуючи, що мати здатна забезпечити дітей всім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей з матір`ю за кордон у період з 15 серпня 2019 року по 01 червня 2020 року без дозволу та супроводу батька, відповідатиме найкращим інтересам дітей. За вищевказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується. На підставі наведеного,

Outcome: partial