Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ Позивач звернулась з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 20.10.2010 року, а також просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що сімейне життя сторін не склалось, спільне господарство сторони не ведуть, разом не проживають, шлюбні стосунки фактично припинені, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Вказала, що їх спільна з відповідачем дитина проживає разом з нею, потребує витрат для забезпечення належного її догляду, батько самостійно не надає кошти на утримання доньки, хоча також зобов`язаний брати участь в її матеріальному забезпеченні до досягнення нею повноліття. В обґрунтування розміру аліментів на утримання дитини позивач посилається на те, що відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідач є працездатним, працює неофіційно, а тому може сплачувати аліменти в такому розмірі. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 09.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, її розгляд призначено на 11-00 год. 20 жовтня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 20.10.2021 року судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, докази про належне повідомлення останнього про час та місце проведення судового розгляду в матеріалах справи були відсутні. 23.11.2021 року сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви з клопотанням проводити судове засідання в їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що проти заявлених вимог у позові не заперечує (а.с. 29-30). Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 1824, від якого вони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4, 9). Відповідно до довідки № 66302645 від 26.07.2021 року Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто за зареєстрованим місцем проживання її матері. Вказані документи надані позивачем для підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві. ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частини 1-2 статті 184 Сімейного кодексу України визначають, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. V. ОЦІНКА СУДУ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо розірвання шлюбу Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини, з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має і вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач також щодо розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Щодо вимог про стягнення аліментів, судом встановлено, що відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що відповідач є працездатним, позивач вказувала, що відповідач працює неофіційно на заробітках в Польщі, має достатній дохід, в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, також суд враховує заяву відповідача, в якій він проти задоволення позову не заперечує, а тому суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню, в заявленому позивачем розмірі - 2000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону. Суд не визначає мінімальний ромір аліментів в частині від прожиткового мінімуму, оскільки аліменти присуджуються в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а тому стягує з відповідача судові витрати зі сплати судового збору з вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З позовної вимоги про стягнення аліментів суд стягує з відповідача судові витрати у розмірі 50 відсотків судового збору, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду.

Outcome: approved