Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 13.11.2017 по 19.06.2018 він працював машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним робочим днем в шахті у відповідача у ВПС «Шахтоуправління «Добропільське», 19.06.2018 був звільнений через вихід на пенсію. Має загальний стаж у вугільній промисловості 22 роки 4 місяці, в тому числі за професією 14 років 7 місяців. За час роботи отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт і приглухуватість. МСЕК йому вперше та безстроково встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 30%. Отримання професійних захворювань позивачем спричинило для нього наслідки у вигляді фізичного болю і душевних страждань, йому спричинена цим моральна шкода. Його нормальна життєдіяльність порушена, з 2018 року він періодично проходить курси лікування. Професійні захворювання, отримані під час роботи у відповідача, залишили для його здоров`я невиліковні наслідки - відчуття постійного болю в грудях, задуху при ходьбі. Він не може виконувати певну роботу в побуті, тому вся важка праця покладена на його дружину. Також обмежений у працевлаштуванні за станом здоров`я, що негативно впливає на нього, вимушений фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають з наслідків професійного захворювання. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 45000,00 гривень. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача до суду не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином і заздалегідь. Згідно з наданим суду відзивом позовні вимоги відповідачем не визнаються. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що на підприємстві позивач працював лише 7 місяців - з 13.11.2017 по 19.06.2018, за цей час 50 днів перебував на лікарняному. [PERSON] не надавав достовірної інформації про динаміку своїх захворювань, не вживав заходів щодо їх лікування на ранніх стадіях, не звертався до лікувальних закладів щодо лікування та усунення захворювань. За результатами проведених щорічних медичних оглядів за період своєї роботи з 2017 по 2018 він був визнаний придатним до роботи в підземних умовах. Відповідачем не було завдано шкоди позивачеві, вина відповідача у заподіянні моральної шкоди відсутня, оскільки [PERSON] було допущено до праці виключно на підставі медичних довідок. На думку відповідача, причиною виникнення обставин, за яких позивачеві завдано шкоду, є саме недостовірні відомості, зазначені у медичних довідках, оскільки наявні професійні захворювання не можуть виникати раптово. Не зрозумілим є пред`явлення вимог про відшкодування шкоди до «ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», а не до ДП «ВК «Краснолиманська», де позивач пропрацював майже все життя і де працював на момент розвитку у нього хронічного бронхіту з 25.07.2016 згідно з даними акту розслідування причин професійного захворювання. Також позивачем не обґрунтована сума, яку він просить стягнути у відшкодування моральної шкоди. МСЕК не встановила позивачеві факт у наявності моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, відсутні будь-які документально оформлені висновки про це. У відзиві відповідачем поставлені позивачеві запитання та висловлене прохання надати на них відповідь в порядку ч.2 ст.93 ЦПК України. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачеві у повному обсязі. 19.01.2021 відповідачем подавалося суду клопотання про перенесення судового засідання. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 08.12.2020 ухвалою суду відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 19.01.2021. Відповідачеві запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 29.12.2020 до суду надійшов відзив ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». 19.01.2021 розгляд справи був відкладений за клопотанням відповідача на 04.02.2021. В судовому засіданні 04.02.2021 у зв`язку із повторною неявкою представника відповідача до суду, враховуючи наявність відомостей про завчасне та належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання у справі (судова повістка на 04.02.2021 отримана відповідачем 26.01.2021, а.с.32), ненадходження від нього будь-яких клопотань і заяв судом постановлено розглядати дану справу у відсутність представника відповідача згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Щодо запитань поставлених відповідачем позивачеві у відзиві з посиланням на положення ч.2 ст.93 ЦПК України, суд зазначає, що вказана норма закону регламентує обов`язкове надання відповіді учасниками справи на запитання позивача, а не відповідача, а оскільки дані питання сформульовані саме відповідачем до позивача, то ненадання на них відповіді [PERSON] не тягне за собою підстав для відкладення розгляду справи з підстав відсутності відповіді. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 199 року по 19.06.2018 працював на різних підприємствах вугільної промисловості, в тому числі на посадах з підземним характером праці з повним робочим днем в шахті (а.с.10-14). У відповідача позивач працював з 13.11.2017 по 19.06.2018 на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземного 6 розряду з повним робочим днем в шахті, був звільнений наказом №116 від 16.06.2019 за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно зі ст.38 КЗпП України (а.с.14). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.02.2020 за формою П-4 встановлено, що захворювання [PERSON] - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, початкові явища зниження слуху (І ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН-І-ІІ ст. є професійними захворюваннями, які встановлені вперше. Захворювання виникли через вплив несприятливих факторів виробничого середовища під час праці позивача у ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» з 17.12.2001 по 17.10.2017 та у ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» з 13.11.2017 по 19.06.2018, розвиток захворювань почався з 25.07.2016 (хронічний бронхіт) та з 09.04.2018 (хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість). За відомостями акту, встановити осіб, винних у виникненні професійних захворювань у [PERSON] , не стало можливим (а.с.8-9). 04.05.2020 [PERSON] за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено первісно 30% втрати працездатності (25% за хронічним бронхітом та 5% за приглухуватістю) сукупно безстроково з 27.04.2020. Рекомендоване медикаментозне лікування за професійними захворюваннями (а.с.7). V. Оцінка суду. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею ст.38 Гірничого Закону України до обов`язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що позивачеві дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, страждань, втратив 30% своєї працездатності, що суттєво змінило звичний уклад його життя. Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 45000,00 гривень має бути задоволена частково. За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеню вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду (на якому позивач працював нетривалий період часу - сукупно близько 7 місяців, в той час як інша частина його трудового стажу (більше 20 років) у шкідливих умовах праці відпрацьована на інших підприємствах), істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує також те, що розвиток професійного захворювання - хронічного бронхіту (за яким встановлено відсотково значно більшу частину втрати працездатності) - почався у [PERSON] 25.07.2016, як встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.02.2020 за формою П-4, зміст якого позивачем не оспорювався, тобто, до моменту працевлаштування у ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Слід зауважити і на тому, що позивачем не подано суду відомостей про стан свого здоров`я на теперішній час та щодо медичних рекомендацій, які йому надані і додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб його життя. Виходячи з викладеного вище та

Outcome: partial