Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр», яке в подальшому змінило назву на Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (надалі також «КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі також «Відповідач 2») про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 2275, 57 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у [PERSON] та [PERSON] перед КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», як виконавцем цих послуг, утворилася заборгованість за надані послуги в сумі 2275, 57 грн. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, відповідно до норм чинного законодавства України та рішень органів місцевого самоврядування КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зобовязане їх надавати, а споживачі, [PERSON] та [PERSON], в свою чергу, зобовязані їх оплатити у разі, якщо вони фактично користуються ними. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, явку уповноваженого представника до суду не забезпечили, про причини неявки [PERSON] не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання відповідачів та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування судом наслідків пропуску Позивачем строку звернення до суду з даним цивільним позовом та відмову в позові з цієї підстави. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника Позивача, заяву Відповідача 2 про застосування строків позовної даності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Як підтверджується матеріалами справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] та користуються послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами послуг, оскільки їх отримують. Згідно Рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «ЄРЦ» з 01 листопада 2011 року для житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська визначено виконавцем послуг: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. (том 1 а.с.5). Будинок, який знаходиться за адресою: вул. Василя Стуса, 17 в м. Івано-Франківську, в якому проживають відповідачі, які є власниками квартири № 84, віднесено до переліку будинків, щодо яких Позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі обєкта з управління в управління (на баланс) 01 листопада 2011 року, що підтверджується Актом приймання-передачі, довідками КП «ЄРЦ». На підставі Рішення Івано-Франківської міської ради від 02 червня 2011 року № 212-Х КП «Єдиний розрахунковий центр» після прийняття будинку № 17 по вул. Василя Стуса на баланс 01 листопада 2011 року почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затверджених Рішенням Івано-Франківської міської ради № 383-14 від 15 вересня 2011 року (зі змінами та доповненнями). Перед початком надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій Позивачем здійснено публікацію суті житлово-комунальної реформи та Договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» в офіційному виданні «Західний курєр» від 29 вересня 2011 року та на сайті www.domivka.if.ua. Відтак, на підставі вищевикладеного, КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку № 17 по вул. Василя Стуса в м. Івано-Франківську, в якому в квартирі № 84 проживають [PERSON] та [PERSON]. Факт надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо будинку, в якому проживають відповідачі, підтверджується наданими представником Позивача договорами та угодами з підрядними організаціями щодо надання окремих видів послуг, актами приймання-передачі послуг, актами перевірки надання послуг (а.с. 49-66). Доказів, які б спростовували факт надання Позивачем послуг стосовно будинку № 17 по вул. Василя Стуса в м. Івано-Франківську, відповідачами [PERSON] не надано. В той же час, як встановлено [PERSON], отримуючи від КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, [PERSON] та [PERSON] не повністю оплачували вартість даних послуг, у звязку з чим, як вбачається з довідки про розрахунок за надані послуги в квартиру відповідачів за період з листопада 2011 р. по квітень 2015р., заборгованість відповідачів становить 2275,57 грн. (а.с. 26). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості відповідачів за надані послуги, відповідачами [PERSON] не надано, а [PERSON] таких доказів не встановлено. Враховуючи вищезазначене, КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у 2275,57 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного [PERSON] України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) вимагати сплату коштів за надані послуги. При наполяганні Відповідача укласти безпосередньо договір між споживачем та надавачем послуг, такий договір може бути укладено за згодою сторін, однак як зазначив представник позивача, відповідач щодо укладення такого договору не зверталася. Заперечуючи проти позову, Відповідач 2 покликалася на пропуск Позивачем строку звернення до суду з даним цивільним позовом, і з цієї підстави просила відмовити в задоволенні позову. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Так, як встановлено [PERSON] з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду 11 червня 2015 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). При цьому, як встановлено [PERSON], заборгованість, яку просить стягнути Позивач складається із заборгованості, яка почала нараховуватися з листопада 2011 року та збільшувалася протягом подальших років. В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представником Позивача надано копію заяви про видачу судового наказу від 01 жовтня 2014 року. Як випливає з матеріалів справи (а.с. 67), Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 04 листопада 2014 року видано судовий наказ у справі № 344/14756/14-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2014 року вищевказаний судовий наказ від 04 листопада 2014 року у справі № 344/14756/14-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій скасовано. Так, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що із заявою про видачу судового наказу КП «ЄРЦ» зверталося 01 жовтня 2014 року, судовий наказ було видано 04 листопада 2014 року, а скасовано ухвалою суду 26 грудня 2014 року. Таким чином, звертаючись до суду 01 жовтня 2014 року із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності у відповідності до статті 264 ЦК України було перервано. В той же час, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за листопада 2011 року КП «ЄРЦ» не було пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки, як вже було зазначено, заборгованість відповідача виникла з листопада 2011 року і продовжувала збільшуватися протягом наступних років, а із заявою про видачу судового наказу Позивач звернувся 01 жовтня 2014 року (тобто в межах трирічного строку звернення до суду). Таким чином, підстави для застосування судом наслідків пропуску строку звернення до суду в даній справі відсутні, оскільки Позивачем строк звернення до суду не пропущено. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а стягненню з відповідачів на користь Позивача підлягає сума заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 2275,57 грн. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, стягненню з відповідачів підлягає сплачена КП «ЄРЦ» сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved