Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 41 950,45 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.01.2014 по вулиці Перемоги в м. Запоріжжі при зміні напрямку руху з вини водія [PERSON]., який керував автомобілем [NUMBER], була вчинена дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Вольксваген Поло», д.н. [NUMBER], що належав [PERSON] Розмір завданих збитків склав 52 926,06 грн. Шкода не була відшкодована відповідачем, а тому власник автомобіля звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач на підставі вимог пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 41 950,45 грн. Позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із листами від 08.10.2014 № 3/1-05/27306, від 15.01.2015 № 3/1-05/858, але відповідач залишив листи без реагування. Просив стягнути з відповідача на користь МТСБУ матеріальну шкоду у розмірі 41 950,45 грн., судові витрати зі сплати судового збору 1 600,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 3-5). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2017 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 43). 15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2018 розгляд справи було продовжено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи у судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 81). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника. Крім того, 13.11.2017 від відповідача надійшло клопотання про стягнення з МТСБУ на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. (а.с. 66). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа № 335/7939/14-ц, 2/335/1844/2014 за позовом [PERSON] до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус», третя особа - МТСБУ, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Ухвалою суду від 24.11.2014 у цій справі задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача, внаслідок чого замінено відповідача ПАТ «Страхова компанія «Статус» на МТСБУ. 03.12.2014 представник МТСБУ подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач не звертався із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування. Між [PERSON], та [PERSON]. було укладено та затверджено мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, яку ухвалою суду від 29.01.2015 було затверджено. Крім того, на час ДТП у [PERSON]. мався поліс № АС/9014567 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном з 14.01.2014 по 12.01.2015. Також, зауважила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Позивач дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила 16.01.2014, тобто у день, коли сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль, і саме з цього часу в позивача виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії. Просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 16 січня 2014 р. о 18:30 год. по вул. Перемоги в місті Запоріжжі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «AUDI A6», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. та автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] У результаті ДТП автомобіль марки «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER], зазнав технічних пошкоджень. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. Наявність і розмір шкоди, завданої власнику автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER], підтверджуються висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди № 154/10 від 28.10.2014, згідно з яким зазначено характер пошкоджень, їх перелік, а також перелік поновлювальних робіт та необхідних запасних частин, та визначено розмір матеріальної шкоди 52 926,06 грн. (а.с. 11-26). Вина водія [PERSON]. та протиправність його поведінки підтверджується постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2014 р., згідно з якою [PERSON]. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8). З вказаної постанови також вбачається, що дії [PERSON]. не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Отже, дії [PERSON]. знаходились у причинному зв'язку із заподіяною шкодою власнику автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER]. Таким чином, судом встановлено, що маються усі елементи, наявність яких є підставою для відшкодування шкоди згідно зі ст. 1166 ЦК України. Як зазначено у відомостях № 9334660 про дорожньо-транспортну пригоду, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована, термін дії полісу ПрАТ «СК «Статус» АС/9014567 становив до 13.01.2015 (а.с. 9). Зазначену інформацію представник відповідача підтверджує копією даного полісу, долученою до матеріалів справи (а.с. 59). Проте, під час судового розгляду даної справи судом було досліджено матеріали цивільної справи № 335/7939/14-ц, провадження № 2/335/84/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON]., МТСБУ про відшкодування шкоди. З матеріалів вказаної справи випливає, що 11.07.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]., ПрАТ «Страхова компанія «Статус», третя особа - МТСБУ, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у позові просив стягнути з [PERSON]. на його користь 2 036,88 грн. за спричинену матеріальну шкоду в рамках втрати товарної вартості, стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» на його користь 38 388,26 грн. в рамках страхового відшкодування, 600,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 у вказаній справі за заявою позивача замінено відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Статус» на належного відповідача МТСБУ, а ПрАТ «Страхова компанія «Статус» залучене третьою особою. У заяві про заміну відповідача вказано, що поліс № АС/9014567 не був використаний, а вважається втраченим, підтвердженням чого є лист МТСБУ від 09.10.2017 № 7/2-28/27547. Відповідно до листа МТСБУ від 09.10.2014 № 7/2-28/27547 «Про страхове покриття», що наявний в матеріалах справи № 335/7939/14-ц на аркуші 62, дирекція МТСБУ направила запит до єдиної централізованої бази даних МТСБУ, та отримала інформацію, що станом на 16.01.2014 бланк договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9014567 не був використаний. На даний час в ЦБД МТСБУ страховиком ПрАТ «СК «СТатус» завантажено інформацію про втрату зазначеного бланку полісу. Отже, відсутні підстави стверджувати, що цивільно-правова відповідальність [PERSON]. була застрахована на момент ДТП. 08.12.2014 власник автомобіля «VOLKSWAGEN», державний номер [NUMBER] [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 6). Наказом МТСБУ № 177 від 14.01.2015 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON].» вирішено сплатити на рахунок [PERSON] суму в розмірі 41 950,45 грн. (а.с. 27). Платіжним дорученням № 9096 від 23.01.2015 МТСБУ перерахувало [PERSON] суму у розмірі 41 950,45 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, що відповідачем спричинено майнову шкоду, яка відшкодована позивачем відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, сплаченого [PERSON] у розмірі 41 950,45 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на те, що [PERSON]. було сплачено на користь [PERSON] компенсацію заподіяної шкоди, про що судом у цивільній справі № 335/7939/14-ц було затверджено мирову угоду, з таких підстав. Так, з матеріалів вказаної цивільної справи випливає, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. було укладено мирову угоду, за якою [PERSON] отримав від [PERSON]. грошові кошти в розмірі 2 000 грн. Разом із тим, по вказаній справі [PERSON] було подано заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог до МТСБУ (а.с. 97 справи № 335/7939/14-ц). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2015 позовну заяву [PERSON] до МТСБУ залишено без розгляду. Також, ухвалою цього суду від 29.01.2015 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, судом не затверджувалась мирова угода між [PERSON] та МТСБУ, а його вимоги були залишені судом без розгляду за заявою позивача, що є його правом. Також, користуючись своїм правом на виплату страхового відшкодування [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була МТСБУ задоволена. Вищезазначені обставини не є перешкодою для звернення МТСБУ до суду із регресними вимогами до [PERSON]. як до особи, винної у вчиненні ДТП. Стосовно посилання представника відповідача [PERSON] на пропуск строку позовної давності позивачем суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У даному випадку [PERSON] звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування 08.12.2014, і така виплата була проведена 23.01.2015. Тобто саме з 23.01.2015 у позивача МТСБУ виникло право регресної вимоги до [PERSON]. До суду із позовом МТСБУ звернулось 29.06.2017, тобто у межах трирічного строку позовної давності. Таким чином, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності в даній справі немає. Отже, суд задовольняє позов МТСБУ у повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600,00 грн., що документально підтверджені (а.с. 1). Крім того, за приписами ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До судових витрат, як зазначено у ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надані наступні докази: контракт про надання правової допомоги № 67 від 27.09.2012, укладений між МТСБУ та ТОВ «Таліон» в особі генерального директора [PERSON] (а.с. 32-34); додаткова угода № 37 до контракту, згідно з якою Замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на веденні від імені Замовника справ, у т.ч. справи щодо [PERSON], із зазначенням розміру винагороди за цю справу 2 000 грн. (а.с. 35); договір про надання юридичних послуг від 09.06.2009, укладений між адвокатом [PERSON] та МТСБУ (а.с. 36); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 262 від 14.02.1996 на ім'я [PERSON] (а.с. 37); довіреність на представництво інтересів, видана [PERSON] на представництво інтересів МТСБУ (а.с. 38) Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та враховуючи те, що витрати МТСБУ на правничу допомогу пов'язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, пропорційним та виправданим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. з кожного. В цей же час, оскільки позов МТСБУ судом задовольняється в повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення МТСБУ на користь [PERSON]. витрат на професійну правничу допомогу адвоката [PERSON], які він просив стягнути в своєму клопотанні (а.с. 66). На підставі ст.ст. 19, 89, 141, 244-245, 259, 264, 265, 272-273, 274-279, 280-283, 289, пп. 9 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, суд

Outcome: approved