Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача: У січні 2020 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який було уточнено, в обґрунтування якого зазначила, що що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [INFO] за участю [PERSON] загинув її батько [PERSON] . На час скоєння ДТП [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем ККП «Маріупольавтодор». Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2019 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на 2 роки. [PERSON] зазначає, що внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано [PERSON] , загинув її батько [PERSON] . З огляду на вищевикладене, [PERSON] просила стягнути з відповідача ККП «Маріупольавтодор» моральну шкоду в розмірі 461,600 грн. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди зазначила, що моральна шкода полягає у душевних, психічних стражданнях, внаслідок гибелі батька, який був для неї рідною людиною, в неї погіршився стан здоров`я, через що вона змушена проходити курс лікування, допомагати матері [PERSON] , 1941 року народження, яка страждає склерозом. Представником відповідача ККП «Маріупольавтодор» Вєдєнєєвим С.О. подано до суду письмовий відзив на позовну заяву та додаткові пояснення по справі, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При винесенні рішення просив врахувати актуальну судову практику Верховного Суду, за яким позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди на підставі 1200 ЦК України, оскільки факт її перебування на утриманні потерпілого, як непрацездатної особи, не встановлений. При цьому, вимог щодо стягнення майнової шкоди позивачкою не заявляється, а розрахунок та відповідні підстави виникнення моральної шкоди відсутні, відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» в особі директора Чучмай Дмитра Олександровича, Страхової компанії «Саламандра», третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних злочином та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. 21 жовтня 2020 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила виключити з числа відповідачів СК «Саламандра». Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 травня 2021 року виключено з числа відповідачів СК «Саламандра», закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача ККП «Маріупольавтодор» Вєдєнєєв С.О. подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. ІV. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Судом встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2019 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75,76 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання з іспитовим строком на два роки з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання. Цивільний позов позивачки [PERSON] до КПП «Маріупольавтодор» та ПАТ Страхова компанія «Саламандра» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду. Вирок набрав законної сили 26.06.2019 року. Вказаним вироком встановлено, що [INFO] приблизно о 09 годині 40 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «МАЗ 5550 С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по проїжджій частині пр. Нікопольського зі сторони вул. Заозерної в напрямку площі Левченка на території Кальміуського району м.Маріуполя. Під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «Іллічівський ринок», водій [PERSON] зупинився на забороняючий рух червоний сигнал світлофору. Далі, після зміни сигналу світлофору на дозволяючий рух зелений, водій [PERSON] , діючи необережно, в порушення вимог п.п.10.1, 16.5 Правил дорожнього руху, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість спостерігати пішоході [PERSON] , який перетинав проїжджу частину пр. Нікопольського, з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля «МАЗ 5550 С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , відновив рух уперед та передньою правою частиною керованого ним автомобіля «МАЗ 5550 С3», державний реєстраційний номер [NUMBER] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події останньому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної травми тіла, лінійного перелому лівої лопатки з крововиливом у навколишні м`які тканини, по одній забійно - скальпованій рані в області лівого передпліччя, лівого ліктьового згину і по задній поверхні лівого плеча, багатоосколкового перелому лівої плечової кістки у нижній третині, синця у поперековій області зліва, садна в області крила лівої клубової кістки, переломів тіла і гілок лівої сідничної кістки, переломів верхньої і нижньої гілки лівої лонної кістки, осколкового перелому кісток вертлюжної западини з вивихом і зміщенням голівки лівої стегнової кістки, масивного крововиливу у навколо ниркову клітковину ліворуч, масивної забійно - скальповані рани в області лівої сідниці з переходом на внутрішню поверхню лівого стегна, а також в області підколінної ямки з переходом на задню поверхню - лівої гомілки з відшаруванням країв ран і розмозження мікроножних м`язів, масивної зяючої забійно - скальпованої рани в області зовнішньої лодижки лівої гомілки з переходом на тильну поверхню лівої стопи з відшаруванням її країв, багатоосколкового перелому таранної і п`яткової кісток, а також передплюснових, плюснових кісток та фаланг пальців лівої стопи, масивного, темно-червоного кольору крововиливу у м`які тканини стопи, садна надбрівної області зліва, дві садни тильної поверхні правої кисті, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та від яких [PERSON] [INFO] помер у травматологічному відділенні міської лікарні № 1 м.Маріуполя. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою покійного [PERSON] . Позивачка [PERSON] проживала разом із батьками [PERSON] та [PERSON] по день його смерті, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне проживання №1553, складеним 17 грудня 2019 року головою КСН «Курчатово». На теперішній час позивачка [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яка отримує мінімальну пенсію за віком. Згідно довідки Головного управління ДПС у Донецькій області від 10.12.2019 року, сума доходу [PERSON] за звітній податковий період з 01.11.2018 року по 31.12.2018 року склав 17213,00 грн., з 01.01.2019 року по 30.11.2019 року склав 99103,00 грн. Згідно відомостей Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 13.11.2018 року, 01.02.2018 року позивачка [PERSON] зверталася до лікаря невропатолога, діагноз: ситуаційний невроз, безсоння, призначене лікування. В період з 05.03.2018 року по 02.04.2018 року проходила лікування в водолікарні. 05.05.2018 року позивачці призначено лікування невропатологом. В період з 30 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом: остеохондроз, невроз, що підтверджується випискою №0349 КНП ММР «Маріупольська міська лікарня №8». Крім того, [PERSON] проходила психологічне консультування для засвоєння технік стабілізації, поліпшення емоційного стану, що підтверджується договором індивідуального психологічного консультування від 28 серпня 2020 року. V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору та мотиви суду: Як передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно положень ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1)дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років; 2)чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом,-довічно; 3)особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4)одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого,-до досягнення ними чотирнадцяти років; 5)іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого,-протягом п`яти років після його смерті. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 № 6-933цс16, згідно норми ст.1172 ЦК України, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, i шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Пунктами 3,5,9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Таким чином, умовами виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов`язання з відшкодування шкоди не виникає. Так, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Тобто, діяльність із використання, зберігання й утримання транспортних засобів має ознаки джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд повинен встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Однак, як зазначалося вище, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. В даному випадку судом достовірно встановлено, що на момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ККП «Маріупольавтодор», а тому саме на відповідача слід покласти обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачеві шкоди. Суд, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, яка залишилася без батька, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті, здійснення додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним стягнути з ККП «Маріупольавтодор» на користь [PERSON] моральну компенсацію у розмірі 100000,00 гривень. Приймаючи висновок, що саме грошова сума 100000,00 гривень буде адекватним, пропорційним відшкодуванням спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує, що таке присудження має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий характер для відповідача. Не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача ККП «Маріупольавтодор» в частині заперечень проти позову, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Суд акцентує увагу, що смерть рідної людини безсумнівно є не відновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України та у зв`язку із тим, що позивачкою при подачі позову не був сплачений судовий збір, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 182,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial