Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди в сумі 3 689,90 грн, а також понесених судових витрат, що складаються із судового збору 840,80 грн та витрат на надання правничої допомоги - 7 000 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 25.02.2020 в м. Чернігові, на перехресті вул. Гагаріна - вул. Мечникова, сталася ДТП за участю автомобілів «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Новозаводський районний суд м. Чернігова постановою від 01.04.2020 року визнав винним відповідача та притягнув його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. У результаті ДТП позивачу завдано матеріальну шкоду. У зв`язку з тим, що відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Гарантія», було встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 12 838,10 грн, яка була подальшому відшкодована. Проте, під час ремонту транспортного засобу позивачем витрачено більшу суму - 16 528,00 грн. Різниця в сумі 3 689,90 грн до цього часу не відшкодована. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 27 жовтня 2020 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (а.с.42-47), у якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ліміт відповідальності страховика не перевищений, а тому саме на ПрАТ «СТ «Гарантія» покладена відповідальність відшкодувати реальний збиток позивачу. Крім того, розмір заявленої до стягнення позивачем грошової суми не підтверджений належними і допустимими доказами. Як вбачається з акту виконаних робіт ФОП [PERSON] для відновлення транспортного засобу «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , були використані нові вузли та агрегати, а отже коефіцієнт фізичного зносу в цій частині дорівнює нулю. Позивач у позовній заяві зазначає, що при здійсненні ремонту складові були замінені на нові. При цьому жодний належний та допустимий доказ того, що розрахунок відшкодування завданих збитків страховиком був здійснений саме на підставі цих даних та обставин, що на пошкодженому транспортному засобі, 2005 року випуску, у 2020 році було поставлено нові деталі та агрегати, позивачем до позовної заяви не додано. Також вказав, що розмір витрат на правничу допомогу надто завищений та непомірний з ціною позову, а крім того витрати не підтверджені документально. За таких підстав відсутні підстави для їх компенсації. Отримавши відзив позивач надіслав відповідь на відзив (а.с.51-53), де вказав, що [PERSON] , як винуватець ДТП, який застрахував свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, зобов`язаний сплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому посилався на ч.1,2 ст.1187, ст.1166, ст.22, 1192, 1194 ЦК України. Третя особа надіслала пояснення щодо позовної заяви (а.с.36-37), де зазначила, що позивач на законних підставах звернулась до суду про стягнення частки завданої шкоди до винної особи. Розрахунок матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] проводився незалежним оцінювачем. Згідно звіту про оцінку автотоварозначого дослідження матеріальний збиток склав 12 838,10 грн, коефіцієнт фізичного зносу склав 0,7, тобто 70 відсотків вартості складових, що підлягають заміні або 7 928,31 грн від 11 326,15 грн. Відповідно до ст.180 ЦК України [PERSON] подав заперечення та письмові пояснення по суті спору, які є ідентичними поданому відзиву (а.с.60-63, 124-127). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 25.02.2020 о 18 год 50 хв в м. Чернігові сталася ДТП за участі автомобілів «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно копії полісу №АО/4840253 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.12.2019 року застраховано ПрАТ «СТ «Гарантія» автомобіль «Skoda Octavia» реєстраційний номер [NUMBER] , страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн, розмір франшизи - 0 грн (а.с.48). Також згідно полісу №193393267 від 20.03.2019 року застраховано транспортний засіб «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (а.с.88). [PERSON] та [PERSON] повідомили ПрАТ «СТ «Гарантія» про страховий випадок, який стався 25.02.2020 року, де відповідач вказав, що вину визнає (а.с.74, 87). Новозаводський районний суд м. Чернігова постановою від 01.04.2020 року визнав винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 коп (а.с.15). Відповідно звіту про оцінку № 4053 автотоварознавчого дослідження від 09.03.2020, складеного СПД [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] , складає 20 766,41 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 12 838,10 грн, коефіцієнт фізичного зносу склав 0,7 (а.с.98-104). 26 березня 2020 року ПрАТ «СТ «Гарантія», на підставі поданих документів та заяви [PERSON] (а.с.93), складено страховий акт №181-20 щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 12 838,10 грн (а.с.71). На підставі страхового акту №181-20 від 26.03.2020 року ПрАТ «СТ «Гарантія» здійснено виплату страхового відшкодування ФОП [PERSON] в сумі 12 838,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням №440 від 26.03.2020 (а.с.72). Проте, згідно акту виконаних робіт, списання матеріалів, запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №ОУ-0000068 від 26.03.2020 року, виконаних ФОП [PERSON] , загальна вартість робіт щодо ремонту автомобіля «Renault Clio», д.н.з. [NUMBER] становить 16 528,00 грн (а.с.14). Відповідно квитанції від 06.09.2020 позивачем здійснено доплату ФОП [PERSON] за проведений ремонт у розмірі 3 689,90 грн (а.с.5). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). За нормами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено, що [PERSON] порушив вимоги п.14.6 «а» Правил дорожнього руху. В силу ст. 81 ЦПК України, ці обставини звільнені від доказування. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою суду. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі ст.1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звіт про оцінку № 4053 автотоварознавчого дослідження від 09.03.2020, яким визначена вартість відновлювального ремонту спірного автомобіля - 20 766,41 грн та вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 12 838,10 грн, судом визнано обґрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи та не викликає сумніву щодо його правильності, а тому є належним та допустимим доказом у справі у відповідності до ст.ст. 77-78 ЦПК України. На спростування зазначеного звіту відповідачем не надано жодного доказу. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у цивільній справі №227/2996/16-ц від 11 грудня 2019 року, системний аналіз ст. 1194 ЦК України та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV дає підстави вважати, що страхових відповідальної особи, яка винна в ДТП, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками (втрати, яких зазнала, або витрати на відновлення, яких зробила або мусить зробити потерпіла особа) і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) відшкодовує особа, яка завдала збитків. Відмова у стягненні шкоди до моменту проведення ремонтних робіт автомобіля та доведеності їх оплати не ґрунтується на законі (правовий висновок Верховного Суду №753/4696/16-ц від 30 жовтня 2019 року). З винуватця ДТП стягується шкода без врахування зносу деталей автомобіля (правовий висновок Верховного Суду №761/41395/16-ц від 25 листопада 2019 року). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року №755/18006/15-ц, який застосовано також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року №760/15471/15-ц, постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року №641/5883/16-ц та від 11 лютого 2020 року №489/2170/17, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою відшкодування. Отже, відповідальність [PERSON] за шкоду, завдану позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, обмежується різницею між фактичним розміром шкоди (реальними збитками) і сумою відшкодування, яку страховик міг відшкодувати позивачеві згідно з умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності відповідача. Ураховуючи, що Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» виплатило на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 12 838,10 грн, позивачем понесені витрати за ремонт автомобіля у розмірі 3 689,90 грн, що підтверджуються документально, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, слід стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 3 689,90 грн (16 528- 12 838,10). V. Розподіл судових витрат Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн (а.с.6), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 31.08.2020 року (а.с.9-11), ордер серії ЧН №037764 (а.с.7), розрахунок вартості послуг з правової допомоги (а.с.54), дублікат чека про переказ особистих коштів в сумі 7 000 грн на рахунок [PERSON] (а.с.123). Відповідач просив відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу у зазначеному позивачем розмірі, посилаючись на те, що зазначена сума є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Суд, з урахуванням заперечень відповідача, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved