Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 6 жовтня 2016 року о 17 годині 15 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки «Ford», модель «Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з належним позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 липня 2015 року, автомобілем марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . В результаті зіткнення автомобілі отримали значні механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку зі спливом строку накладання адміністративного стягнення. Відповідачем було застраховано свою цивільно-правову відповідальність на користь третьої особи у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», він мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ/7896063, виданий 3 травня 2016 року. В передбаченому законом порядку, [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду. Відповідно Звіту № 551/17 від 26 лютого 2017 року про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля становить 132 436 грн. 80 коп.; відновлювальний ремонт автомобіля становить 80 558 грн. 41 коп.; вартість матеріального збитку становить 40 934 грн. 31 коп. Відповідно до діючого законодавства матеріальний збиток у розмірі 40 934 грн. 31 коп. за відрахуванням франшизи відшкодовується страховою компанією. Страхове відшкодування виплачене позивачу [PERSON] ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у сумі 37104 грн. 02 коп. Вважає відповідача зобов`язаним сплатити на його користь суму франшизи, вирахувану ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» при виплаті страхового відшкодування, різницю між вартістю відновлювального ремонту та сплаченим страховим відшкодуванням. Розмір матеріальних збитків розрахував в сумі 40624 грн. (80558 грн. 41 коп. - 40934 грн. 31 коп. + 1000 грн.). Як на правову підставу стягнення вказаної суми коштів, послався на статті 22, 1166, 1192 та 1194 ЦК України, статтю 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вчиненими протиправними діями відповідача позивачу [PERSON] було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, шкода якого склала більше половини його вартості. Довгий час він не міг користуватися своїм автомобілем, що впливало на його звичний ритм життя, оскільки автомобіль використовував у повсякденному житті. У зв`язку з цим він хвилювався, погіршувався його настрій, самопочуття. Моральні страждання також продовжувалися і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в судах першої та другої інстанції, коли відповідач застосовував різні методи для уникнення відповідальності. В результаті вказаних дій відповідача, усвідомлюючи, що йому доведеться важко стягувати вартість матеріальної шкоди, він знову і знову перебував в неспокої, нервував, погіршувалося його самопочуття та змінювався звичний ритм життя. Крім того, від дій відповідача моральної шкоди зазнав позивач [PERSON] , як особа, яка керувала автомобілем і у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою отримала тілесні ушкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні пошкодження і його з місця події відвезла карета швидкої допомоги. У неврологічному відділенні Миронівської центральної районної лікарні він лікувався стаціонарно до 11 жовтня 2016 року. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого йому були спричинені ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців та садин по тілу. Він переніс фізичні страждання, відчував сильний головний біль, шум в голові, біль в області серця та по тілу, його нудило, мав підвищений артеріальний тиск та загальну слабкість. Його страждання поглиблювалися і в результаті того, що відповідач не прийшов до нього в лікарню, не вибачився, не запропонував допомоги. Медикаменти він був змушений купувати сам, незважаючи на те, що у нього троє малолітніх дітей та він є єдиним годувальником у сім`ї. Для отримання грошей для сім`ї він також використовував пошкоджений автомобіль брата. В результаті неправомірних дій відповідача, йому спричинено тілесні ушкодження, він переніс стрес, біль та хвилювання, порушено було наш звичний ритм життя. Через поведінку відповідача моральних страждань він зазнавав і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] завдану майнову шкоду в розмірі 40624 грн. 10 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., на користь [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 8000 грн., понесені ними судові витрати у виді судового збору і витрат на правову допомогу. Процесуальні рішення суду Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 5 липня 2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 30 жовтня 2018 року справу прийнято до його провадження. 2 листопада 2018 року за розпорядженням керівника апарату Миронівського районного суду Київської області справу передано для розгляду судді Капшук Л.О. у зв`язку з закінченням повноважень судді Поліщука А.С. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 1 березня 2019 року до участі у цивільній справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 29 березня 2019 року у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витребувано належним чином засвідчені копії документів, які складені на визнання випадку, що мав місце 6 жовтня 2016 року за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Ford», державний номер [NUMBER] , страховим, страхового розслідування, визначення розміру та сплати страхового відшкодуваня та відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у Територіальному сервісному центрі №3242 Регіонального сервісного центру МВС України в Київській області належним чином засвідчених копій документів : довідки-рахунку та/або інших документів, на підставі яких 25 липня 2015 року була здійснена реєстрація автомобіля «Daewoo», д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 7 червня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи Відзив на позовну заяву 4 вересня 2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказав, що в матеріалах кримінального провадження № 1201611022000060, яке було розпочате за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, містяться докази про те, що автомобіль марки «Daewoo», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , до моменту ДТП, що мала місце 6 жовтня 2016 року, вже мав значні механічні пошкодження задньої частини авто, в тому числі: лівого крила, ляди та задніх освітлювальних приладів («стопів»). В рамках кримінального провадження, 15 жовтня 2016 року як свідка було допитано [PERSON] . Останній підтвердив, що 4 жовтня 2016 року, перебуваючи на Миронівському ринку, бачив автомобіль [PERSON] марки «Daewoo», помітив, що автомобіль мав пошкодження, зокрема, було пом`яте заднє ліве крило. Свідок показав, що декілька місяців тому [PERSON] потрапив на вказаному автомобілі в дорожньо-транспорту пригоду, внаслідок чого задня частина автомобіля була в значній мірі пошкоджена. Згідно протоколу допиту свідка громадянина [PERSON] від 15 жовтня 2016 року, останній запевнив, що автомобіль [PERSON] декілька місяців тому в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження задньої частини. Біля місяця тому в селі Маслівка Миронівського району, на повороті біля гуртожитку, він помітив на узбіччі дороги автомобіль «Daewoo», біля якого стояв [PERSON] . При візуальному огляді автомобіля він помітив, що автомобіль мав наступні пошкодження: розбитий задній лівий стоп-сигнал, пом`ятий задній бампер, пом`яте заднє ліве крило та дещо поведена задня лада багажника. Станом на 1 жовтня 2016 року вказані пошкодження усунуті не були. Таким чином, в ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні було отримано докази пошкодження автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , ще до моменту пригоди. Зазначені пошкодження стали наслідком виведення з ладу задніх освітлювальних приладів автомобіля (стоп сигналів), що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] не міг передбачити різке гальмування автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , і тримати безпечну дистанцію без роботи світлових приладів автомобіля, що рухався попереду. [PERSON] не повинен відшкодовувати збитки, завдані позивачу [PERSON] його автомобілю іншими особами. Зважаючи на пошкодження автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер [NUMBER] , ще до моменту дорожньо-транспортної пригоди, звіт від 26 лютого 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, є таким, що містить невірні дані. Такі дані не можуть братися судом до уваги при розгляді справи. Крім того, відповідно до змісту звіту, огляд пошкодженого транспортного засобу оцінювачем не проводився. В Постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року (справа № 372/1010/16-ц) зазначається про необхідність врахування обставин, чи був автомобіль потерпілого вже пошкоджений до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. В даному випадку позивачем пред`явлено вимогу до фізичної особи про відшкодування непогашеної частини повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що має певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Зношеність пошкодженого транспортного засобу позивача має враховуватися в даному випадку при визначені реального розміру збитків, оскільки позов пред`явлено про відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, і для відновлення попереднього стану автомобіля позивача не були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Крім того, за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача до дорожньо-транспорної пригоди було пошкоджено і для відновлення його стану, що передував пригоді, експертом визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 41 913 грн 13 коп. (розмір реального матеріального збитку). Позивач [PERSON] погодився зі Звітом № 551/17 від 26 лютого 2017 року, на який він посилається, і який визначає розмір матеріального збитку. Таким чином, матеріальний збиток було компенсовано у повному обсязі страховою компанією. А сума відновлювального ремонту - це ідеальна велична без врахування коефіцієнту фізичного зносу деталей, яка більша від збитку і використовується для розрахунку суми заподіяного збитку. Величина відновлювального ремонту не є реальним збитком, на який має право позивач. Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Натомість у справі позивачами не надано жодного доказу, який би підтверджував вартість проведеного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не доведено, що такий ремонт проводився. З фактом заподіяння моральної шкоди позивачам також не погоджується. Відповідно до листа, отриманого від Територіального сервісного центру МВС № 3242, [PERSON] належать на праві власності одинадцять автомобілів, тому безпідставним є твердження позивачів про те, що вони не могли користуватися автомобілем і це вплинуло на їхній звичний ритм життя. Безпідставним вважає посилання позивачів на завдання моральної шкоди фактом невизнання відповідачем вини у справі про адміністративне правопорушення. Така позиція є процесуальним правом сторони, як і подання клопотань у такій справі. Письмовими доказами не підтверджені посилання [PERSON] на ті обставини, що він відчував шум в голові, біль в області серця та по тілу, мав синці та ссадини по тілу, підвищений артеріальний тиск. Відповідачу відомі обставини, що він з 4-х днів стаціонарного лікування перебував в лікарні лише 2 дні, оскільки на вихідні від`їздив додому, про що писалися заяви. Крім того, не погоджується з розміром судових витрат, який розраховано позивачами. Вважає такий розмір завищеним. З урахуванням викладеного, просив повністю відмовити в задоволенні позову. Відповідь на відзив 28 березня 2019 року представник позивачів подав відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначив, що у вказаній справі не підлягають доказуванню місце та час дорожньо-транспорної пригоди, її механізм та винуватість відповідача в дорожньо-транспорній пригоді. Представник відповідача намагається ввести суд в оману, вказуючи, що свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані по кримінальній справі, вказували на те, що автомобіль марки «Daewoo», модель «Lanos», державний номер [NUMBER] , був пошкоджений раніше. Крім суперечливих пояснень цих двох осіб, ніяких інших письмових доказів про конкретні пошкодження та їх вартість не надано. В матеріалах, як кримінальної справи, так і справи про адміністративне правопорушення, відсутні докази, що до дорожньо-транспорної пригоди були виведені з ладу задні освітлювальні прилади автомобіля марки «Daewoo», а пригода пригода сталася з вини обох водіїв. Сам відповідач у кримінальному провадженні 6 жовтня 2016 року та 15 жовтня 2016 року не вказував, що автомобіль марки «Daewoo», модель «Lanos», державний номер [NUMBER] , вже мав пошкодження. Безпідставними є посилання відповідача на ті обставини, що огляд транспортного засобу оцінювачем не проводився. Це спростовується самим звітом та фотодоказами пошкодженого автомобіля «Daewoo», модель «Lanos», державний номер [NUMBER] . Звіт № 551/17 від 26 лютого 2017 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складено після ретельного огляду пошкодженого автомобіля. Оспорюючи факт заподіяння моральної шкоди, представник відповідача надав довідки про наявність у позивачів багатьох автомобілей, однак наявність цих автомобілів зафіксовано станом на 17 серпня 2018 року, а не на 6 жовтня 2016 року. Відповідно до довідок з ТСЦ № 3242, за [PERSON] були зареєстровані два автомобілі - автомобіль марки «Daewoo», модель «Lanos», 2003 року випуску, та автомобіль марки «Daewoo», модель «Matis», 2008 року випуску, за [PERSON] були зареєстровані три автомобілі: ВАЗ 21063, 1986 року випуску, ВАЗ 21043, 1990 року випуску, та «Ford Mondeo», 2001 року випуску. Відповідач не надав доказів, що всі ці автомобілі перебувають у справному стані. Виписка із медичної карти стаціонарного хворого є належним документом, який підтверджує факт лікування позивача [PERSON] . У відповіді на позов, як і у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказує на недоведеність, безпідставність витрат та просить суд розподіл витрат на правничу допомогу не проводити. При цьому, він посилається на зменшення розміру наданих послуг. Однак заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу узгоджуються з положеннями статті 137 ЦПК України. Враховуючи тривалість розгляду справи, кількість судових засідань, кількість заявлених клопотань, кількість заперечень на заявлені відповідачем клопотання та інші правові дії представника, пов`язані з розглядом вказаної справи, стає очевидним, що заявлена сума витрат на оплату послуг адвоката є співмірною із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та значенням справи для сторони. У розділі четвертому відповіді на відзив, щодо вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку автомобіля, представник відповідача, посилаючись на конкретні справи, статті Закону, ЦК та постанови ПВС України, дає не вірне тлумачення, змішує різні обставини справ та порівнює незрівнянне по суті. Фактичні підстави позову та правове обґрунтування вказані в позовній заяві, вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Пояснення третьої особи 23 січня 2020 року представник трьої особи надав до суду пояснення щодо позову. За змістом пояснень 28 листопада 2019 року між страховиком та [PERSON] укладено поліс № АЕ/7896063 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 3 травня 2016 року до 2 травня 2017 року. Відповідно до полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Ford Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з пунктом 4 договору страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 200 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну, 100 000,00 грн. Відповідно до пункту 5 договору страхування, розмір франшизи складає 1000 грн. Таким чином, страховик прийняв на себе майнові зобов`язання перед невідомими особами виплатити страхове відшкодування у межах страхових сум на умовах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначене має системний зв`язок із пунктом 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та абзацу 1 статті 25 Закону України «Про страхування». 6 жовтня 2016 року на вулиці Соборності, 135 у місті Миронівка сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] . Постановою апеляційного суду Київської області провадження у справі, порушеній відносно [PERSON] , закрито не за реабілітуючих підстав. На підставі пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (вих. № 551/17 від 26 лютого 2017 року), виконаного TOB «ЕАК «Фаворит», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження автомобіля марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , з ПДВ, складає 40 934,31 грн. В подальшому, страховик прийняв рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком та перерахував потерпілому страхове відшкодування в сумі 37 104,02 грн. Згідно із пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» належним чином виконало майнові зобов`язання за полісом страхування № АМ/8750848 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, прийняло рішення про виплату страхового відшкодування та здійснило його виплату в розмірі 37 104,02 грн. (за вирахуванням розміру франшизи та податку на додану вартість на запчастини). На підставі статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аргументи учасників справи В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Представник позивачів підтримав заявлені позивачами вимоги та надав пояснення, з яких слідує, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними письмовими доказами. Відповідач позов не визнав. Представник відповідача підтримав позицію відповідача, позов не визнав, у поясненнях послався на обставини, викладені у відзиві на позов. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи третя особа повідомлена належно. У судовому засіданні за клопотанням позивачів допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , за клопотанням відповідача - свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що самої пригоди не бачив, але бачив наслідки дорожньо-транспортної пригоди, бачив як забирала [PERSON] швидка і знає, що він пролежав у лікарні близько шести днів, у нього боліла голова, потім лікувався вдома, лежав, не працював близько місяця. Вони з дружиною з 2014 року є сусідами сім`і [PERSON] та постійно спілкуються. Йому відомо, що це був дуже тяжкий час для цієї сім`ї. У [PERSON] троє дітей, дружина не працює. На час події справним був лише автомобіль, на якому [PERSON] потрапив у пригоду, і сім`я залишилася без нього. Йому також відомо, що брати [PERSON] та [PERSON] разом працювали, займалися діяльністю по ремонту автомобілів, для придбання запасних частин потрібен був автомобіль. У [PERSON] мало бути весілля, а він залишився без роботи. До моменту пригоди автомобіль не був пошкоджений, він бачив його практично кожного дня. Після пригоди автомобіль був розбитий. [PERSON] , як свідок, показала, що [PERSON] є її сусідом, вони близькі друзі, проживають навпроти. Того дня дружина [PERSON] покликала її до дітей, бо чоловік потрапив у дорожню пригоду, вона була з дітьми цілий вечір. До 11 жовтня [PERSON] був у лікарні, він отримав травму голови, його нудило, втрачав свідомість. [PERSON] був єдиним, хто працював у сім`ї. Вони вимушені були позичати кошти на проживання. Сім`я зазнавала фінансових проблем. [PERSON] зазнавав переживань, оскільки не міг забезпечити дружину та дітей. Вона спостерігала його депресивний стан. На час події справним був лише автомобіль, на якому [PERSON] потрапив у пригоду. До події даний автомобіль не був пошкоджений. Сім`ї [PERSON] було дуже тяжко близько місяця, у [PERSON] порушився його звичний спосіб життя. Потім він почав працювати, проте нервує до цього часу. Свідок [PERSON] , клопотання про допит якого заявив відповідач, показав, що про дорожньо-транспортну пригоду узнав від відповідача. Сім`я [PERSON] проживає у будинку, за місцем його проживання, по [ADDRESS] , ймовірно, це сім`я одного із братів. Бачив як машина приїздила до двору, до події автомобіль був розбитим. [PERSON] наглядно знає, по-сусідству проживає не він. Припустив, що ним може бути [PERSON] . Особу, яка присутня в судовій залі ( [PERSON] ), не впізнає. Свідок [PERSON] показав, що працював у відповідача, ремонтував автомобілі. Позивачів знає наглядно. Йому відомо, що автомобіль [PERSON] був пошкоджений. Бачив його за два місяці до пригоди у селі Маслівка, коли їхав відпочивати. Автомобіль чи то зелений, чи жовтогарячий. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що з відповідачем раніше працював, разом з [PERSON] . Позивачів не знає. У день пригоди був у автобусі, який їхав позаду відповідача, момент зіткнення не бачив, під`їхав через 3 хвилини. Він викликав швидку для [PERSON] . Потім приїздив до лікарні, щоб дізнатися про стан [PERSON] , він лежав у шийному бандажі. Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти. 6 жовтня 2016 року о 17 годині 15 хвилин на вулиці Соборності міста Миронівка Київської області мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю транспортних засобів : автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував позивач [PERSON] , та автомобіля марки «Ford», модель «Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Автомобіль марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 липня 2015 року. Володільцем автомобіля марки «Ford», модель «Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] , був відповідач [PERSON] . За фактом, що мав місце, складено протокол про адміністративне правопорушення. Встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Саме він порушив правила дорожнього руху, чим вчинив протиправні дії, що спричинили дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивача [PERSON] . Даного висновку суд дійшов з огляду на наступне. Постановою судді Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року відповідача було визнано винним за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. У змісті судового рішення вказано, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 4 червня 2016 року о 17 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомоболем марки «Ford», модель «Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] , по вулиці Соборності, 135 в місті Миронівка, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. При розгляді справи за скаргою потерпілого, [PERSON] вказував, що пригода мала місце не 4 червня 2016 року, а 6 жовтня 2016 року близько 17 години. На підставі досліджених доказів, суддею було встановлено, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення дата порушення [PERSON] правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення і пошкодження автомобіля, є неправильною. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 6 жовтня 2016 року о 17 годині в місті Миронівка по вулиці Соборності, 135. Судом було встановленофакт порушення відповідачем [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Суд дійшов всиновкку, що [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, але не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки сплив строк накладення адміністративного стягнення. Зазначені обставини підтверджуються даними довідки про дорожньо-транспортну пригоду, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25 липня 2015 року, постанови судді Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2017 року (а.с.,а.с. 16-19 т. 1). Вказані встановлені обставини є обов`язковими для суду відповідно до положень частини 6 статті 82 ЦПК України, якою передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно - правова відповідальність відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом автомобілем марки «Ford», модель «Kuga», реєстраційний номер [NUMBER] , перед третіми особами на випадок дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно з полісом № АЕ/7896063 від 3 травня 2016 року. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а.с. 20 т. 1). Потерпілий від адміністративного правопорушення [PERSON] 13 грудня 2016 року звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування. 10 лютого 2017 року подав заяву про проведення експертного дослідження (а.с.,а.с. 217, 218 т. 2). З метою встановлення розміру спричиненого матеріального збитку було проведено оцінку пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , про що складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Відповідно до звіту, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, який зареєстровано за [PERSON] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, станом на дату оцінки 5 грудня 2016 року становить 40934,31 грн., застосовано коефіцієнт фізичного зносу - 0,7, втрата товарної вартості - 0,00 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу визначена в сумі 80558,41 грн. Такі обставини підтверджені даними звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колічного транспортного засобу вих. № 551/17 від 26 лютого 2017 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», ремонтних калькуляцій з фототаблицями (а.с.,а.с. 221-242 т. 2). 11 червня 2017 року страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено розрахунок суми страхового відшкодування до справи № 160000088759 та страховий акт № 160000088759. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Згідно стархового акту позивачу [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 37104,02 грн. за страховим випадком, що мав місце 6 жовтня 2016 pоку. Вказані обставини наведені позивачем, підтверджені даними розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акта № 160000088759 від 11 червня 2017 року, платіжного доручення № ЗР035541 від 14 червня 2017 року (а.с.,а.с. 177,178, 220 т. 2). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями станні 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування. Згідно з пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 стаття 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (КТЗ) здійснюється із застосуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пункту 1.3 Методики вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики). Вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ (пункт 2.3 Методики). Згідно з пункту 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судову експертизу» оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством. Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Е з - коефіцієнт фізичного зносу. За змістом частини 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до наведених норм, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Таке зобов`язання виникає із факту завдання шкоди та припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. У постанові від 3 жовтня 2018 року у справі 686/17155/15-ц Верховний Суд зробив висновок, що відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов'язку з відшкодування шкоди, або якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхової виплати. У Постанові від 4 липня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц зроблено висновок, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). З наданих доказів встановлено: факт пошкодження автомобіля позивача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді; належність автомобіля позивачу; вина водія (відповідача) [PERSON] в даній ДТП і відповідно в заподіянні шкоди. Згідно приписів статей 1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої їй в даній дорожньо-транспортній пригоді матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Щодо меж відповідальності заподіювача шкоди і його страховика суд зазначає таке. Протиправними діями відповідача порушені майнові права позивача [PERSON] , оскільки пошкоджено належний йому автомобіль. Шкоду майну позивача завдано транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки. У відповідача, як заподіювача шкоди, виникло перед позивачем [PERSON] деліктне (не договірне) зобов`язання по відшкодуванню завданої ним шкоди, яке існує у нього до повного виконання даного зобов`язання - тобто до повного відшкодування завданої шкоди, в тому числі всіх збитків, пов`язаних з усуненням шкоди, у даному випадку всіх витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля. Щодо розміру відшкодування, на отримання якого має право позивач [PERSON] , суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої їй шкоди. Майновою шкодою є, зокрема, завдані потерпілому матеріальні збитки у виді витрат, які необхідно понести на усунення шкоди, тобто на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у виді автомобіля. Розмір майнової шкоди визначено шляхом проведення експертної оцінки розміру шкоди, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначена наперед за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, з урахуванням зносу транспортного засобу. Реальні витрати на ремонт автомобіля позивач не ніс, автомобіль на час розгляду справи не відремонтовано. Такі обставини зазначені позивачем та не спростовані в ході розгляду справи. У страховика водія на підставі укладеного договору страхування на користь третьої особи (потерпілого) виникло зобов'язання відшкодувати завдану страхувальником шкоду на умовах і в межах, передбачених договором страхування і спеціальним законом, що регулює даний вид страхування. І розмір таких договірних зобов'язань страховика є меншим за розмір зобов'язань заподіювача шкоди перед потерпілим. За умовами страхування цивільно-правової відповідальності, страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду потерпілому за страховим випадком в розмірі завданої шкоди з врахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу, і в межах, що не перевищує визначену договором страхову суму. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» належним чином виконало майнові зобов`язання за полісом страхування № АМ/8750848 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Товариством прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та здійснено його виплату в розмірі 37 104,02 грн. (за вирахуванням розміру франшизи та податку на додану вартість на запчастини). В частині, непокритій страховим відшкодуванням, здійсненим з урахуванням меж відповідальності страховика за договором, зобов`язаним перед потерпілою особою є заподіювач шкоди (відповідач) - з підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України. Суду не надано доказів, які б спростовували розмір страхового відшкодування, який був визначений страховиком. З наданих доказів можна дійти висновку, що розмір страхового відшкодування визначався страховиком з урахуванням зносу транспортного засобу. Суд виходить з того, що обов`язком страховика є відшкодувати позивачу [PERSON] шкоду з урахуванням зносу, а різницю між таким розміром і реальними збитками позивача (які він має понести на відновлення автомобіля, без урахування зносу автомобіля) - має відшкодувати відповідач згідно статей 1192,1194 ЦК України. Суд вважає таким, що відповідає вимогам закону, стягнення з відповідача (заподіювача шкоди) різниці між розміром шкоди, визначеним як вартість ремонту з урахуванням зносу, і вартістю витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля за статтею 1194 та статтею 1192 ЦК України, що становить 40624 грн. (80558 грн. 41 коп. - 40934 грн. 31 коп. + 1000 грн.). Страхувальником, або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. При укладанні відповідачем договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності було передбачено, що розмір франшизи становить 1000 грн. Станом на час розгляду справи франшиза позивачеві не компенсована, тому вимоги позивача про відшкодування франшизи є обґрунтованими, тому загальний розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, розраховано з урахуванням франшизи. В цій частині позов обгрунтований і підлягає задоволенню. Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від вказаного обов`язку, і не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування, що суперечило б принципу повного відшкодування шкоди. Посилання відповідача та його представника на ті обставини, що автомобіль позивача [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди мав пошкодження, не були доведені в ході розгляду справи, не підтверджені жодним належним доказом. Свідки [PERSON] та [PERSON] , на покази яких посилався відповідач як на такі, що містять фактичні дані щодо пошкодження автомобіля прозивача до дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце за участю відповідача, такі обставини беззаперечно не підтвердили. Свідок [PERSON] , надаючи показання, остаточно визнав, що не знає який саме [PERSON] проживає у будинку, в якому він мешкає та приїздив до будинку на пошкодженому автомобілі. Вказав, що ним не є ні один з позивачів. За показаннями свідка [PERSON] , він бачив автомобіль [PERSON] у пошкодженому стані за два місяці до пригоди. На запитання учасників справи щодо характеристик автомобіля, первинно вказав, що він має зелений колір, потім зазначив, що автомобіль має жовтогарячий колір. Показання вказаних свідків суд не можу розцінити к такі, що містить фактичні дані щодо обставин, на які послвавуся відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позову. Безпідставними суд вважає посилання відповідача та його представника на ті обставини, що огляд пошкодженого транспортного засобу оцінювачем не проводився. Ці обставини спростовуються даними Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 26 лютого 2017 року, та доданих до нього ремонтних калькуляцій та фотознімків пошкодженого автомобіля «Daewoo», модель «Lanos», державний номер [NUMBER] . Суд дійшов висновку, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 26 лютого 2017 року складено після ретельного огляду пошкодженого автомобіля. Відповідачем та його представником не доведено факту невідповідності розміру збитку, визначеного наданим позивачем звітом, фактичному розміру збитку, не доведено факту неправильного визначення оцінювачем розміру витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Суд створив відповідачу умови для реалізації його процесуальних прав та ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на викладене, на користь позивача у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу підлягають стягненню витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, наведені оцінювачем у звіті про експертну оцінку, за вирахуванням отриманих коштів. Щодо відшкодування моральної шкоди Вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить положень про відшкодування страховиком моральної шкоди, спричиненої пошкодженням майна. Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною 2 вказаної статті моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно пункту 9 постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він зазнавав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, перебував у пригніченому стані, нервувався, у зв`язку з неможливістю користуватись автомобілем для сімейних та інших потреб докладав зусиль для організації свого життя. Позбавлення можливості користуватися власним автомобілем вплинуло на реалізацію власних намірів та планів, змінився його звичний ритм життя. Оспорюючи факт заподіяння моральної шкоди, представник відповідача надав довідки, які містять відомості про постановлення на облік та зняття з обліку автомобілей обома з позивачів. Відповідно до довідки ТСЦ № 1242 від 17 серпня 2018 року та доданих до неї реєстраційних карток, за [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та зняті з обліку транспортні засоби: автомобіль марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, автомобіль марки ЗАЗ 110217, 2003 року випуску, автомобіль марки «Daewoo», модель «Matis», 2008 року випуску, автомобіль марки ЗАЗ 110217, 2004 року випуску, автомобіль марки ЗАЗ 110308, 2003 року випуску, автомобіль марки «Daewoo», модель «Lanos», 2003 року випуску, автомобіль марки «Daewoo», модель «Matis», 2006 року випуску, автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, автомобіль марки ВАЗ 21043, 1990 року випуску, «Ford Mondeo», 2001 року випуску, автомобіль марки «Renault 5», 1987 року випуску, (а.с.,а.с. 4-11 т. 2). Відповідно до довідок ТСЦ № 3242 від 12 березня 2019 року, за [PERSON] у період з 1 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року були зареєстровані два автомобілі : автомобіль марки «Daewoo», модель «Lanos», 2003 року випуску, та автомобіль марки «Daewoo», модель «Matis», 2008 року випуску, за [PERSON] у вказаний період були зареєстровані три автомобілі: автомобіль марки ВАЗ 21063, 1986 року випуску, автомобіль марки ВАЗ 21043, 1990 року випуску, та автомобіль марки «Ford Mondeo», 2001 року випуску (а.с.,а.с. 99,100 т 2). Надані письмові докази містять відомості про наявність у позивачів інших транспортних засобів, крім автомобіля марки «Daewoo», моделі «Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебуває у його власності, та яким користувалися обидва позивачі, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 6 жовтня 2016 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів наявність реєстрації транспортних засобів за позивачем обґрунтували тим фактом, що позивачі займаються діяльністю з ремонту транспортних засобів та продажу, автомобілями, які були зареєстровані за позивачами станом на час пригоди, не користувалися, вони були у несправному стані, потребували ремонту, для придбання запасних частин позивачі використовували автомобіль, який був пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді. Вказані обставини підтвердження показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що від дій відповідача моральної шкоди зазнав позивач [PERSON] , як особа, яка керувала автомобілем та була учасником дорожньо-транспортної пригоди. Ця шкода полягала у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні пошкодження і його з місця події відвезла карета швидкої допомоги. Наданими доказами підтверджено факт спричинення [PERSON] закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. З 6 жовтня 2016 року по 11 жовтня 2016 року він проходив лікування в медичному закладі, в неврологічному відділенні. Такі обставини підтверджені даними виписки № 5476, виданої Миронівською центральною районною лікарнею 31 жовтня 2016 року (а.с. 15 т.1). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] переніс стрес, фізичний біль та хвилювання, порушено було його звичний ритм життя. Страждання [PERSON] поглиблювалися і в результаті того, що відповідач не запропонував йому допомоги. Витрати на лікування позивач був змушений нести сам, незважаючи на ті обставини, що має трьох малолітніх дітей та є єдиним годувальником у сім`ї. Факт заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача [PERSON] , душевних страждань позивача [PERSON] , тривалості їх страждань, позбавлення позивачів можливості реалізації своїх планів. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд не вважає заявлені позивачами вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. на користь позивача [PERSON] та 8 000 грн. на користь позивача [PERSON] завищеними. Висновки за результатами розгляду Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статтей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Судом встановлено факт пошкодження належного позивачу [PERSON] транспортного засобу з вини відповідача, факт сплати страхового відшкодування у розмірі, що не покрив спричинену шкоду, факт заподіяння позивачам моральної шкоди. Вирішення питання про судові витрати Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. За правилами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За положеннями частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивачів у справі був адвокат Чмель І.М., який діяв на підставі ордерів : серії КВ № 305464 від 20 березня 2017 року та серії КВ № 305469 від 26 червня 2017 року та договорів про надання правничої допомоги : № 13/02/17 та № 13/02/17 від 13 лютого 2017 року (а.с. 54-57 том 1). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4 квітня 2018 року до суду від позивачів надійшов попередній розрахунок суми судових витрат про надання правничої допомоги позивачам від 3 квітня 2018 року з описом наданої адвокатом правничої допомоги позивачам, згідно з умовами договорів про надання правничої допомоги № 13/02/17 та № 13/02/17 від 13 лютого 2017 року, на загальну суму 10000 грн. по 5000 грн. кожному з позивачів (а.с. 172, 176 том 1). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано квитанції: № 3 від 29 березня 2017 року на суму 2000 грн., № 20 від 13 лютого 2017 року на суму 1500 грн., № 12 від 27 квітня 2017 року на суму 1500 грн., № 22 від 13 лютого 2017 року на суму 1500 грн., № 13 від 27 квітня 2017 року на суму 3000 грн., № 16 від 26 червня 2017 року на суму 500 грн. (а.с.,а.с. 169-171, 173-175 том 1). Витрати на правову допомогу полягають у витратах на консультування, складання адвокатських запитів, отримання відповіді на запит та ознайомлення з матеріалами справи в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», складання позовної заяви, участь у судових засіданнях, складання заперечення на апеляційну скаргі відповідача у справі. Оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірний, містить всі складові, передбачені ч. 4 ст.137 ЦПК України, послуги обумовлені договором, виконані у повному обсязі та позивачами сплачені адвокату, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є дійсними, пропорційним та пов`язані з розглядом справи у суді та підлягають стягненню з відповідача на користь кожного з позивачів у розмірі по 5000 грн. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 640 гривень, позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1280 гривень. Понесені позивачами витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial