Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

КП «Жилкомсервіс» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь підприємства заборгованість за послуги з утримання багатоквартирних будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 01.04.2020 в розмірі 10525,20 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що рішенням Харківської міської ради від 26.07.2006 за № 69/06 було створено КП «Жилкомсервіс». Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 за № 188 у господарське відання КП «Жилкомсервіс» було передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста Харкова, тобто фактично КП «Жилкомсервіс» набуло статус не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду. Згідно положень ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 382 ЦК України, пункту 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 за № 572, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Відповідач [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2000 ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., однак за спожиті житлово-комунальні послуги не сплачує, внаслідок чого за даною адресою утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.04.2020 в розмірі 10525,20 грн. з метою захисту свого порушеного права КП «Жилкомсервіс» зверталось до Червонозаводського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості, однак ухвалою суду від 28.09.2018 було відмовлено у видачі судового наказу, а тому позивач звертається до суду із даними вимогами в порядку позовного провадження. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись із пред`явленими до неї вимогами, подала відзив на позов, в якому вказує, що рішення Харківської міської ради, на які посилається позивач, не підтверджують, що житловий будинок, в якого розташована належна їй квартира, перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс», і що саме останнім надаються послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій. Також ці рішення не підтверджують розмір встановлених тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо конкретного будинку. Також позивачем не надано жодного документу на підтвердження законності їх діяльності, позовні вимоги заявлені поза межами строку позовної давності. При цьому, відповідач вказує, що у період з 01.04.2017 по 01.04.2020 вона в повному обсязі сплачувала за надані КП «Жилкомсервіс» послуги, а тому саме за цей період заборгованість перед підприємством відсутня, а тому позов необґрунтований та задоволенню не підлягає. У судовому засіданні представник позивача КП «Жилкомсервіс» Гусєва А.В. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. При цьому підтвердила, що у зазначений відповідачем строк з 01.04.2017 по 01.04.2020 заборгованість [PERSON] за послуги з утримання багатоквартирних будинків, споруд та прибудинкових територій відсутня, однак не може зазначити, який саме розмір заборгованості становить у межах строків позовної давності. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Боклач В.А. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у межах строків позовної давності, а саме з 01.04.2017 по 01.04.2020 відсутня заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» за надані послуги з утримання багатоквартирних будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій, просили в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного. Так, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2000 ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., реєстровий № 3885. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.02.2007 року № 188 «Про внесення змін до Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг в житловому фонді м. Харкова», у господарське відання КП «Жилкомсервіс» передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, отже КП «Жилкомсервіс» набуло статусу управителя та балансоутримувача житлового фонду. Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011, з наступними змінами 27.01.2012 №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного типового договору в офіційному виданні ХМР - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача [PERSON] виникло зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідачів як споживачів від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Також вказані положення закону свідчать про те, що споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати таких послуг. Згідно з розрахунком позивача КП «Жилкомсервіс», заборгованість відповідача [PERSON] за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 по 01.04.2020 становить 10525,20 грн. Доказів того, що послуги не надавались, що відповідач не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами останнім не доведено, матеріалами справи не підтверджено. Що стосується клопотання відповідача про застосування до вимог позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За захистом свої порушених прав КП «Жилкомсервіс» у вересні 2018 року звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.09.2018 у справі № 646/4431/18 відмовлено у видачі судового наказу за заявою КП «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових споруд та прибудинкових територій. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, в межах строку позовної давності має бути визначена заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.04.2020. При цьому, як стверджує відповідач [PERSON] , і цей факт підтверджує представник позивача, за період з 01.04.2017 по 01.04.2020 [PERSON] сплачувала за надані КП «Жилкомсервіс» послуги в повному об`ємі і за цей період заборгованість відсутня. З наданого представником позивача розрахунку судом не можливо встановити розмір заборгованості [PERSON] , що утворився у період з 01.10.2015 по 01.04.2017, представник позивача у судовому засіданні повідомила, що вона також не може надати суду інформацію щодо розміру заборгованості, жодних клопотань про надання їй строку для отримання даної інформації суду не заявляла. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed