Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Із позовної заяви [PERSON] , що надійшла до суду 27.11.2020 вбачається, що між нею та [PERSON] 07.06.2014 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони по справі мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON] , 2014 р.н. та [PERSON] , 2019 р.н., які проживають разом з позивачкою по справі. Згідно рішення суду від 25.05.2020 шлюб між сторонами розірвано, разом вони не проживають. Позивачка [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином обов`язки утримувати її як колишню дружину, не надає матеріальної допомоги, що ставить позивачку у вкрай скрутне матеріальне становище. Позивачка зазначає, що в даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Посилаючись на вищевикладені доводи, положення СК України позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача у справі на її користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.1-2). Ухвалою суду від 09.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження по справі, судове засідання призначено на 12.01.2021 та в подальшому відкладено на 01.02.2021 з поважних причин (а.с.26), відповідачу встановлено термін для подання відзиву на позов; здійснені судові повідомлення про день і час проведення судового засідання у справі. У судовому засіданні 01.02.2021 позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні 01.02.2020 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснив, що дійсно працює, але сплачує аліменти на утримання дітей, винаймає квартиру, має пристарілу матір, яка потребує утримання, а тому немає можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 07.06.2014 між [PERSON] , 1991 р.н. та [PERSON] , 1993 р.н.було укладено шлюб (а.с.7). Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] сторони по справі мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.05.2020 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 07.08.2020 (а.с.20). З довідки, виданої виконавчим комітетом Великобагачанської селищної ради Полтавської області №263 від 26.10.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в с. Радивонівка та має такий склад сім`ї: дочка: [PERSON] , 2014 р.н. та дочка: [PERSON] , 2019 р.н., які зареєстровані за місцем реєстрації матері (а.с.12,13,15). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З довідки, виданої Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат №1275 від 27.10.2020 та з витягу з Трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 гривень (а.с.8,17). З довідки про доходи відповідача вбачається, що він працює на посаді поліцейського у ГУНП в Полтавській області, яке є основним його місцем роботи, та отримує заробітну плату (а.с.11). З довідки про доходи виданої ПА «Агроінвест» вбачається, що [PERSON] отримає доходи від оренди земельної ділянки (а.с. 38-39). Згідно частин 1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Статтею 75 СК України визначається право одного з подружжя на утримання. Згідно ч.ч.2,3 ст.77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі і сплачуються щомісячно. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). З досліджених матеріалів справи об`єктивно вбачається, що з позивачкою [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає в с. Радивонівка та разом із нею зареєстровані та фактично проживають діти - дочка [PERSON] , 2014 р.н. та дочка [PERSON] , 2019 р.н., батьком яких є відповідач [PERSON] (колишній чоловік позивачки у справі [PERSON] ) (а.с.5,6). Суд не бере до уваги, покази відповідача по справі, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами по справі. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату, крім того отримує доходи від здачі в оренду майна, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові - на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Нормами ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та те, що в силу закону позивачка [PERSON] при поданні позову про стягнення аліментів, який вона подала 27.11.2020, звільнена від сплати судового збору та того, що суд дійшов висновку про задоволення позову з мотивів, які викладені в даному судовому рішенні, судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 840 грн. 80 коп. належить стягнути з відповідача по справі [PERSON] на користь держави (в дохід державного бюджету). За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла [PERSON] і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 500 грн. (витрати на правничу допомогу адвоката) (а.с.1-2). Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте до матеріалів справи не додано жодних доказів про укладення договору про надання правової допомоги між позивачем по справі та адвокатом, а сама по собі квитанція про сплату послуг адвоката не є належним доказом понесених по справі витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів понесення нею витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн., які безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи й розмір яких є обґрунтованим, то в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial