Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Катиш [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 21.02.2012 року рішенням Галицького районного суду м.Львова. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою. Стверджує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не дає, хоча його матеріальне становище дозволяє утримувати дитину. Крім того, син навчається у другому класі ЗОСШ №17 м.Львова, потребує витрат на одяг, харчування, медикаменти та інші необхідні речі. Крім того, він відвідує логопеда, займається у гуртках танців та айкідо, що вимагає додаткових матеріальних витрат. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина за минулий час - за період з 23 травня 2014 року по 22 травня 2017 року в розмірі 18000 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.28-29). Додатково надав пояснення про те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, офіційно не працює, а відтак не має можливості сплачувати розмір аліментів вказаний позивачкою. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.02.2012 року рішенням Галицького районного суду м.Львова. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №165842 (а.с.5), який проживає з матірю [PERSON] Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Як встановлено матеріалами справи [PERSON] навчається у другому класі ЗОСШ №17 м.Львова, відвідує заняття з логопедом та бере участь в позашкільних гуртках та секціях. Коштів на утримання дитини відповідач не надає і достатньому розмірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання однієї дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Однак, позовна вимога про стягненняаліментів на утримання сина за минулий час - за період з 23 травня 2014 року по 22 травня 2017 року в розмірі 18000 грн. до задоволення не підлягає з огляду на наступне. За загальним правилом, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (ч.1 ст.191 СК України), тобто сплачуються на майбутній час. Водночас сімейне законодавство допускає випадки стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Обставинами, які на думку суду свідчать про ухилення від сплати аліментів, можуть бути приховування розміру заробітку, місця проживання, тимчасовий виїзд за кордон, тощо. Заходи, які свідчать про дії позивача щодо одержання аліментів, можуть бути у спробах встановити місце проживання, місце роботи, справжній розмір заробітку відповідача. Причини, з яких позивач раніше не зверталася щодо примусового стягнення аліментів, юридичного значення не мають. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою у судовому засіданні не надано належних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, присудивши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина, від дня предявлення позову до досягнення ним повноліття, в частці від заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру, визначеного ч.2 ст.183 СК України.

Outcome: approved