Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права на земельну частку (пай) розміром 2,86 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності колишнього КСП «Перше Травня», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЧН № 0081849, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 04.09.1996 року за номером 616, у суд звернувся [PERSON] до Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивача про розгляд справи за його відсутності; - заява за підписом сільського голови Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON], померла 25 вересня 2006 року, згідно копії свідоцтва про смерть 1-ЕЛ № 041127. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, заповідала [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 27.09.2016 [PERSON] на день смерті (25.09.2006 року) проживала та була зареєстрована [INFO], одна. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась. Таким чином, [PERSON] за станом на 20 грудня 2016 року не надав суду доказів на підтвердження того, що ним прийнята спадщина після смерті [PERSON]. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Таким чином, існує певний порядок для отримання свідоцтва про право на спадщину, тільки після якого у разі відмови у видачі свідоцтва, особа, яка прийняла спадщину, може звернутися до суду за захистом свого права. [PERSON] не надав доказів того, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], як і не надав доказів того, що він звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину та отримав відмову в цьому. Оскільки визнання права власності за особою в порядку спадкування (за наявності певних умов) є похідним від факту прийняття спадщини, на підтвердження чого позивачем не надано відповідних доказів, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не може бути підставою для задоволення позову в даному випадку, оскільки для його задоволення відсутні законні підстави.

Outcome: dismissed