Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер шасі № [NUMBER] . Позов обґрунтований такими обставинами. 05.01.2017 позивач придбала у [PERSON] (далі - [PERSON] , третя особа) автомобіль марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . При укладенні договору [PERSON] діяв на підставі довіреності від 23.12.2016 від імені [PERSON] (далі по тексту - до [PERSON] , відповідач). 06.01.2017 позивач виявила, що придбаний нею автомобіль зник з місця стоянки, а 17.01.2017 їй стало відомо, що належний їй автомобіль було вилучено працівниками поліції та повернуто [PERSON] . Позивач посилається на те, що вона у встановленому законом порядку набула право власності на автомобіль, сплатила за нього [PERSON] грошові кошти, однак не може посвідчити договір у підрозділі МВС та отримати технічний паспорт на своє ім`я через вилучення автомобіля та знаходження його у відповідача. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала та пред`явила до неї та до [PERSON] зустрічний позов про визнання недійсними довіреності від 23.12.2016, згідно якої вона уповноважила до [PERSON] керувати та розпоряджатися належним їй автомобілем, яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В., та договору купівлі-продажу автомобіля, на підставі якого [PERSON] набула право власності на спірний автомобіль. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що позивач не надавала [PERSON] довіреності, її підпис на довіреності сфальсифіковано, у зв`язку з чим довіреність та укладений на її підставі договір є недійсними, оскільки у неї не було волі на вчинення оспорюваних правочинів. [PERSON] та [PERSON] в особі представника [PERSON] зустрічний позов не визнали пославшись на те, що [PERSON] не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Від приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Копейчикова І.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. 30.11.2017 суд постановив ухвалу про залишення позову [PERSON] без розгляду. 15.01.2018 представником позивача подано клопотання про усунення недоліків позову. Ухвалою від 01.02.2018 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 13.06.2018 [PERSON] пред`явила зустрічний позов та подала клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. 13.06.2018 суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та витребував у [PERSON] оригінал оспорюваної довіреності. 20.06.2018 представник позивача і третьої особи (відповідача за зустрічним позовом) подав відзив на зустрічний позов та письмове повідомлення про відсутність оригіналу оспорюваної довіреності. 19.07.2018 представник позивача і третьої особи (відповідача за зустрічним позовом) подав клопотання про відкладення розгляду справи. 19.07.2018 представник відповідача подала висновок спеціаліста та клопотання про витребування доказів. 19.07.2018 суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.10.2018. 30.10.2018 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи. 30.10.2018 суд відклав розгляд справи на 13.02.2019. 13.02.2019 розгляд справи перенесено на 23.04.2019. 23.04.2019 суд відклав розгляд справи на 09.09.2019. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 05.01.2017 між продавцем [PERSON] в особі її представника [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля,відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив автомобіль марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , знятий з обліку 28.12.2016 (а.с. 9). Договір купівлі-продажу автомобілябув посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. та зареєстрований у реєстрі за № 12. Відповідно до пункту 3 договору продаж автомобіля здійснено за 168 000 грн. Згідно з умовами, визначеними пунктом 7 договору, укладення договору відповідає інтересам сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені ним. Судом встановлено, що для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля на підтвердження повноважень представника продавця було надано довіреністьвід 23.12.2016, нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В., зареєстровану у реєстрі за № 890, згідно з якою [PERSON] уповноважила [PERSON] керувати та розпоряджатися належним їй автомобілем марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). З пояснень позивача вбачається. що після оформлення договору транспортний засіб на неї не перереєстровувався і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на її ім`я не видавалося, а 06.01.2017 автомобіль зник з місця стоянки. В подальшому їй стало відомо, що автомобіль було повернуто [PERSON] . Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що спірний автомобіль належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕВ м. Луганськ 18.09.2012. Як вказує [PERSON] , [PERSON] користувався даним автомобілем на підставі довіреності, оформленої у м. Луганську у жовтні 2014 р., термін дії якої закінчився 31.10.2015. В подальшому [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.04.2016 уповноважила [PERSON] розпоряджатися спірним автомобілем, в тому числі зняти автомобіль з обліку в сервісних центрах МВС, укладати дозволені правочини, тощо (а.с. 38). 28.12.2016 [PERSON] звернулася до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій повідомила, що у квітні 2016 р. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON]. незаконно заволодів автомобілем марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , та за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12016100100016633 було внесено відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 39). На запит слідчого Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області повідомив, що 28.12.2016 транспортний засіб марки Renault Duster, 2011 року випуску, номер кузова[NUMBER], номерний знак [NUMBER] (транзит), знятий з обліку для реалізації на підставі заяви [PERSON]. (ймовірно [PERSON] ), який діяв від імені власника за довіреністю НВО № 318349, виданою 23.12.2016 приватним нотаріусом Копейчиковим І.В. (а.с. 41). 12.01.2017 спірний транспортний засіб було повернуто [PERSON] , що не заперечується сторонами. 17.01.2017 [PERSON] здійснила перереєстрацію автомобіля на своє ім`я з присвоєнням нового державного реєстраційного номера [NUMBER] та отримала нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 42) 17.01.2017 [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності уповноважила [PERSON] розпоряджатися належним їй автомобілем марки Renault Duster, державний реєстраційний номера [NUMBER] (а.с. 43). 04.03.2017 [PERSON] звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій повідомив про викрадення вищевказаного автомобіля, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12017100020002509 було внесено відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 44). IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Вимоги первісного позову обґрунтовані тим, що позивач вчинила усі дії, направлені на набуття нею права власності на автомобіль, а саме: уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу, сплатила за автомобіль обумовлену договором грошову суму та отримала автомобіль у користування, проте не встигла посвідчити договір у підрозділі МВС та переоформити автомобіль на своє ім`я. Натомість відповідач вважає договір купівлі-продажу автомобіля недійсним з підстав недійсності іншого правочину - довіреності, волевиявлення на видачу якої у неї не було. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 328 цього Кодексу визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля від імені продавця [PERSON] було укладено [PERSON] , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. За приписом частини статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією стороною іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відтак довіреність підтверджує укладення договору доручення, який є одностороннім правочином. Відповідно до частини 5 статті 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. За нормою частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно норм статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. За приписом статті 95 цього Кодексу письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. На підтвердження вимог зустрічного позову відповідачем надано складений на її замовлення висновок спеціаліста Відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт груп» «Диктум-фактум» № 14 від 03.07.2018, згідно якого підпис від імені [PERSON] та рукописний запис « [PERSON] », зображення яких наявні в технічному зображенні довіреності від 23.12.2016, серія НВО 318349, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В., використаної в якості зразка при копіюванні, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 83-95). З висновку спеціаліста Михайлова В.О. , який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю «Дослідження почерку і підписів» та стаж експертної роботи з 2005 р., вбачається, що предметом дослідження була електрофотокопія оспорюваної довіреності аналогічна тій, що була додана до первісного позову, а в якості вільних зразків підпису та почерку [PERSON] були використані надані останньою документи, перелік яких зазначений у висновку. У даному Висновку детально викладено хід та методи дослідження та відображено, за якими ознаками спеціаліст встановив, що підпис та рукописний запис виконані не [PERSON] , а іншою особою. Жодних доказів, які б спростовували висновки спеціаліста, суду не надано. Представником відповідача заявлялось клопотання про призначенння судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою зобов`язав представника [PERSON] надати оригінал оспорюваної довіреності. Проте ні [PERSON] , ні його представник, оригінал довіреності не надали, у зв`язку з чим провести експертизу не видалось за можливе. За нормою статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин суд вважає Висновок спеціаліста належним і допустимим доказом підроблення підпису відповідача в оспорюваній довіреності та покладає його в обґрунтування свого рішення. Окрім того, як убачається з витягу бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», наданого на запит суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] 03.12.2016 перетнула державний кордон України на виїзд в пункті пропуску Гоптівка і перетнула державний кордон України на в`їзд лише 04.01.2017 (а.с. 173). Наведене свідчить про те, що 23.12.2016 [PERSON] була відсутня на території України, а тому вона фізично не могла видати оспорювану довіреність. Отже зважаючи на те, що судом достовірно установлено відсутність волевиявлення [PERSON] на видачу [PERSON] довіреності, у зв`язку з чим у останнього не було права на вчинення від її імені правочину щодо розпорядження автомобілем, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог зустрічного позову про визнання недійсними довіреності з підстав відсутності волі позивача на її видачу та договору купівлі-продажу автомобіля як такого, що суперечить цивільному закону. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України), підстави для задоволення вимог первісного позову відсутні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду із зустрічним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 1 432,60 грн. Відтак, з огляду на результат розгляду справи, суд покладає на сторони недійсних правочинів в рівних частках сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved