Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

із позовною заявою про стягнення шкоди в розмірі 5258.60 гривень, заподіяної при виконанні трудових обовязків, у суд звернувся заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON] в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради Чернігівської області до [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням від 23 вересня 2015 року Козелецького районного суду Чернігівської області, що набрало законної сили, у цивільній справі позовом [PERSON] до Козелецької селищної ради Чернігівської області визнано незаконним розпорядження № 37-Р від 1 квітня 2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Чернігівської області, скасовано вказане розпорядження, поновлено [PERSON] на посаді начальника КП «Козелецьводоканал», та стягнуто з Козелецької селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень і судові витрати в розмірі 258.60 гривень. Незаконне розпорядження № 37-Р від 1 квітня 2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» приймалося секретарем Козелецької селищної ради [PERSON], яка виконувала обовязки селищного голови у відповідності до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». За інформацією управління ДКСУ в Козелецькому районі, 25 січня 2016 року з рахунку Козелецької селищної ради списані кошти в сумі 5258.60 гривень на користь [PERSON] Таким чином, внаслідок неналежного виконання секретарем Козелецької селищної ради [PERSON] своїх трудових обовязків, що полягало в прийнятті незаконного розпорядження № 37-Р від 1 квітня 2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал», з її вини Козелецькій селищній раді заподіяна матеріальна шкода в розмірі 5258.60 гривень. Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON] ставить позовну вимогу про стягнення із [PERSON] на користь Козелецької селищної ради Чернігівської області в порядку регресу грошові кошти в розмірі 5258.60 гривень. У судовому засіданні прокурор Перець Л.В. підтримала вимоги позовної заяви. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] також подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не визнала позов. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що за рішенням від 23 вересня 2015 року Козелецького районного суду Чернігівської області, що набрало законної сили, визнано незаконним розпорядження № 37-Р від 1 квітня 2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради Чернігівської області, скасовано розпорядження № 37-Р від 1 квітня 2015 року «Про звільнення з роботи начальника КП «Козелецьводоканал», поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника КП «Козелецьводоканал», а також стягнуто з Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 5000 гривень та судові витрати в сумі 258.60 гривень. За ухвалою від 9 листопада 2015 року апеляційного суду Чернігівської області вказане судове рішення залишене без змін. За виконавчим листом, виданим 8 грудня 2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області, стягнуті із Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь [PERSON] моральна шкода в розмірі 5000 гривень і судові витрати в розмірі 258.60 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 11 від 22 січня 2016 року із розрахункового рахунку Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь [PERSON] списані 25 січня 2016 року грошові кошти в розмірі 5258.60 гривень. Вислухавши позицію прокурора Перець Л.В., вивчивши надані докази, суд вважає, що позов заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON] в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради Чернігівської області до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної при виконанні трудових обовязків, не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до п. 13 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у звязку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. За приписами ст. 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснене з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. На підставі ст. 237 КЗпП України відшкодування суми компенсації моральної шкоди у звязку з незаконним звільненням працівника, а також судових витрат, не передбачене. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У ч. 1 ст. 9 ЦК України визначено, що положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобовязання, а саме - із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права, і до правовідносин про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків, - не застосовується, про що зазначено у Постанові Верховного Суду України № 6-1654цс15 від 23 грудня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Правовідносини про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків, регулюються положеннями ст.ст. 130-134 КЗпП України. Положення ст. 1166 ЦК України не підлягають застосуванню до таких правовідносин, про що зазначено у Постанові Верховного Суду України № 6-34цс15 від 18 березня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області [PERSON] в інтересах держави в особі Козелецької селищної ради Чернігівської області до [PERSON] про стягнення в порядку регресу грошових коштів у розмірі 5258.60 гривень (що складається із 5000 гривень моральної шкоди і 258.60 гривень судових витрат, стягнутих за судовим рішенням від 23 вересня 2015 року із Козелецької селищної ради Чернігівської області на користь [PERSON]М.), необхідно відмовити.

Outcome: dismissed