Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечення відповідача. 06.06.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі чотирьох тисяч гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до зміни матеріального положення сторін. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 21.10.1979 року нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №627. В 2003 році позивачці згідно з висновком МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Позивач не працює, інших доходів окрім пенсії не має. Зазначає, що прожитковий мінімум у 2018 році становить 1435 гривень, а її пенсія у 1623 гривні не забезпечує встановленого законом прожиткового мінімуму. Чоловік позивачки матеріальної допомоги не надає, хоча отримує пенсію за віком та регресні виплати в сумі приблизно 17 000 гривень та має можливість надавати їй таку допомогу, оскільки на утриманні інших осіб не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що з відповідачем у шлюбі перебуває 38 років, на даний час розглядається справа в суді про розірвання шлюбу між ними, провадження зупинено, надано строк на примирення. Фактичні шлюбні відносини припинені приблизно 10 місяців. Під час шлюбу вони спільно збирали гроші на лікування та інші непередбачувані витрати, однак, коли чоловік пішов з родини, то всі гроші забрав. Вона має проблеми зі здоров'ям, пов'язані з наявністю інвалідності, гіпертонічною хворобою, несе витрати на придбання ліків та сплату комунальних послуг, тому вважає, що відповідач має їй допомагати та сплачувати відсотки від доходу. Їх спільні діти вже дорослі, під час шлюбу сторони кредитів або депозитних вкладів не оформлювали. До квітня поточного року відповідач сплачував їй 1000 гривень, однак після того, як виписався з квартири, виплати припинив. Підтвердила, що її пенсія складає 1623 гривні, що не забезпечує їй покриття потреб проживання та сплати комунальних послуг; за оформленням субсидії не зверталась. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ним не визнаються повністю; просив відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість та недоведеність. Зазначив, що позивачем, безпосередньо в позові вказано, що розмір її пенсії складає 1623 гривні. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет» в 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено з 01.01.2018 - 1373 гривні та з 01.07.2018 - 1435 гривень, про що також зазначено позивачем. Вважає, що за таких підстав позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані, оскільки вона забезпечена встановленим законом прожитковим мінімумом. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, зазначив, що в провадженні суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У зв'язку із запереченнями [PERSON], судом надано строк на примирення подружжя до грудня 2018 року. Послався також на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13.04.2016 щодо вирішення зазначеної категорії справ, зауважив, що посилання позивача на необхідність сплати комунальних послуг не є достатньою підставою для задоволення позову. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути за його відсутності. Позивач не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності відповідача, за участі його представника. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.07.2018 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. IV. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 21.10.1979 року, про що складено відповідний актовий запис №627 Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.5, 9). Згідно з витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії [NUMBER] [PERSON] встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.05.2004 (а.с. 6). Відповідно до висновку спеціаліста невропатолога [PERSON] 04.02.2003 консультована лікарем та встановлено діагноз: дисциркуляторна атеросклеротична гіпертонічна енцефалопатія ІІ ступеню (а.с.8). Згідно з довідкою №29538 від 30.05.2018 Торецького відділення Костянтинівської об'єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області інформація про доходи [PERSON] з 1 кварталу 2017 по 1 квартал 2018 року, відсутня (а.с.10). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 15.05.2003 [PERSON] призначено пенсію по інвалідності з 01.05.2008 року довічно. Згідно з довідкою Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України №5208 від 04.09.2018 [PERSON] отримує пенсію за віком в розмірі 1623, 36 грн. V. Оцінка суду. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю першої, другої чи третьої групи. Відповідно до ч.1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. В Постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15 висловлена правова позиція, згідно з якою аналіз норм матеріального права (ст.75 СК України) дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування у зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має право непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» №2246-VIII від 07.12.2017 у 2018 році встановлено прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Таким чином, аналізуючи норми закону та представлені позивачем докази, незважаючи на те, що [PERSON] є особою, з інвалідністю та досягла пенсійного віку, позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання не подано суду доказів на підтвердження, що вона вказаної матеріальної допомоги потребує та несе витрати пов'язані з лікуванням, що їй призначене, вартість медичних препаратів, тощо, тобто позивач не обґрунтувала своє право та потреби на утримання від відповідача аліментів, відповідно до вимог ст.75 СК України. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що розмір пенсії позивача складає 1623,23 грн., що з часу подання позову до моменту ухвалення рішення судом є вищім ніж встановлений законом прожитковий мінімум на особу, яка втратила працездатність. Відтак, позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку що в задоволенні позову слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed