Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 22.11.2019 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (далі по тексту - Укрдержфонд, відповідач 1), Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі по тексту - Мінекономрозвитку, відповідач 2) про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі на посаді генерального директора Укрдержфонду, стягнення компенсації за вимушений прогул та зобов`язання укласти контракт. Позов обґрунтований такими обставинами. 02.08.2018 позивача було призначено на посаду виконувача обов`язки генерального директора Укрдержфонду. В подальшому його трудові відносини з Укрдержфондом фактично не припинялись. Формально, за рекомендацією Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі по тексту -Мінагрополітики), кожних два місяці позивача звільняли згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) і знову приймали на роботу на підставі його особистої заяви та у відповідності до рекомендацій представницького органу - Асоціації фермерів та приватних землевласників України. 24.09.2019 президентом Асоціації фермерів та приватних землевласників України Міністру Мінекономрозвитку як голові комісії з припинення Мінагрополітики було направлено рекомендаційний лист з пропозицією щодо призначення позивача на посаду генерального директора Укрдержфонду та підписання з ним контракту терміном на 2 роки. Проте вказана рекомендація була проігнорована та згідно з наказом Мінекономрозвитку від 29.10.2019 позивача було звільнено. Позивач вважає своє звільнення з роботи таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, з наступних підстав. Рішення про звільнення мав приймати голова комісії з припинення Мінагрополітики, а відтак позивача було звільнено неповноважним органом. Рішення про звільнення відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України повинно бути прийняте не пізніше 12.10.2019, проте позивач продовжував виконувати свої обов`язки до 29.10.2019. Фактично трудовий договір позивача з Укрдержфондом після 12.10.2019 мав вже безстроковий характер, а тому його звільнення повинно було відбуватись лише у відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) або у відповідності до положень статті 38 цього Кодексу, проте будь-якої заяви про звільнення він не подавав. Український державний фонд підтримки фермерських господарств свого представника до суду не направив, відзиву на позовну заяву не подав. Від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України надійшов відзив із запереченнями проти позову, які обґрунтовані такими обставинами. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 954 цілісний майновий комплекс Укрдержфонду передано зі сфери управління Мінагрополітики до сфери управління Мінекономрозвитку. Відтак відповідно статей 1, 4, 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Положення про Мінекономрозвитку та Статуту Укрдержфонду саме Мінекономрозвитку як уповноважений орган наділений повноваженнями щодо призначення на посаду та звільнення з посади генерального директора Укрдержфонду. 21.10.2019 при здійсненні процедури приймання-передачі цілісного майнового комплексу Укрдержфонду було встановлено, що [PERSON] без відповідного рішення уповноваженого органу управління видав за своїм підписом наказ від 15.10.2019 № 91-к «Про продовження виконання обов`язків генерального директора» та наказ про те, що він приступає до виконання обов`язків генерального директора, чим порушив положення Статуту та Закону України «Про управління об`єктами державної власності». Враховуючи наведені обставини, наказом Мінекономрозвитку від 29.10.2019 № 30-п припинено виконання обов`язків генерального директора [PERSON] . Відповідач зазначає, що посилання позивача на незаконність звільнення є безпідставним, оскільки звільнення з посади виконуючого обов`язки може бути наслідком припинення обставин, які роботодавець вважав виробничою необхідністю, яка виникла у зв`язку з відсутністю директора підприємства та необхідністю проведення конкурсу на цю посаду. Відповідач вважає, що видані позивачем накази про продовження виконання обов`язків генерального директора» та про те, що він приступає до виконання обов`язків генерального директора, не є доказами існування трудових відносин позивача з Укрдежфондом вказуючи, що лише Мінекономрозвитку здійснює функції призначення керівника цього підприємства. Заперечення проти аргументів відповідача 2 позивач виклав у відповіді на відзив пославшись на те, що відповідач фактично підтвердив обставини, якими обґрунтовано його позовні вимоги, та не спростував факти направлення Асоціацією фермерів та приватних землевласників України пропозиції про призначення його на посаду,продовження його трудових відносин з Укрдержфондом станом на 29.10.2019 та підпорядкованість Укрдержфонду на вказану дату Мінагрополітики. За міркуванням позивача, наказ про його звільнення є очевидно незаконним, оскільки його видано через 9 днів після події, що настала, та підписано виконуючим обов`язки Міністра Мінекономрозвитку Кухта П.А., в той час як станом на 21.10.2019 обов`язки голови комісії з припинення Мінагрополітики виконував Міністр Милованов Т.С., тобто наказ видано «заднім числом». ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 09.12.2019 суд відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України (а.с. 10-11). Постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2020 скасовано ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 59-65). Ухвалою від 23.07.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) на 01.10.2020 (а.с. 130-131). 17.08.2020 відповідач 2 подав клопотання про продовження строку на подання відзиву (а.с. 136-137). 28.09.2020 відповідач 2 подав відзив на позов (а.с. 138-144). 29.09.2020 відповідач 2 подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 166-167). 30.09.2020 відповідач 1 подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 169). 01.10.2020 позивач подав відповідь на відзив (а.с. 170-173). 01.10.2020 суд відклав розгляд справи на 30.10.2020 (а.с. 176). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до Статуту Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.08.2018 № 367, Укрдержфонд є державною бюджетною установою, заснованою на основі державної власності, входить до сфери управління Мінагрополітикиі є підзвітним йому (а.с. 94-107). Предметом діяльності Укрдержфонду є надання підтримки фермерським господарствам; сприяння кадровому, науково-технічному забезпеченню фермерських господарств в умовах ринкової економіки; визначення розміру потреби у коштах для фінансової підтримки фермерських господарств. Наказом Державного секретаря Мінагрополітики від 02.08.2018 № 133-п [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду з 03.08.2018 до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці, із заробітною платою відповідно до штатного розпису (а.с. 82). Наказом Державного секретаря Мінагрополітики від 02.10.2018 № 172-п [PERSON] було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с. 83). Згідно з Наказом Державного секретаря Мінагрополітики від 03.10.2018 № 174-п [PERSON] знову було призначено виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці (а.с. 153). В подальшому у такий же спосіб позивач на кожні два наступні місяці призначався виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду (а.с. 84-93). Останній наказ про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці, було видано 12.08.2019. 24.09.2019 президент Асоціації фермерів та приватних землевласників України звернувся до Міністра Мінекономрозвитку [PERSON] з листом-рекомендацією про призначення [PERSON] на посаду генерального директора Укрдержфонду та підписання з ним контракту терміном на 2 роки (а.с. 111). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 954 «Деякі питання управління Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства об`єктами державної власності» цілісний майновий комплекс Укрдержфонду передано зі сфери управління Мінагрополітики до сфери управління Мінекономрозвитку. На виконання даного розпорядження утвореною Мінекономрозвитку комісією було складено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Укрдержфонду від 18.10.2019, затверджений Міністром Мінекономрозвитку 21.10.2019 (а.с. 149-151). Відповідно до останнього наказу про призначення позивача виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду його повноваження мали припинитися 12.10.2019, проте 15.10.2020 позивач за власним підписом видав наказ № 91-к про продовження виконання ним обов`язків генерального директора (а.с. 160). Підставою видання даного наказу зазначено відсутність наказу про звільнення [PERSON] та наказу уповноваженого органу на призначення генерального директора Укрдержфонду. Згідно з наказом від цієї ж дати та за цим же номером позивач приступив до виконання обов`язків генерального директора Укрдержфонду згідно статті 39-1 КЗпП України (а.с. 160). Наказом Міністра Мінекономрозвитку Милованова Т.С. від 22.10.2019 № 12-п виконувачем обов`язків генерального директора Укрдержфонду призначено [PERSON] (а.с. 162). 29.10.2019 виконувач обов`язків Міністра Мінекономіки Кухта П.А. видав наказ № 30-п такого змісту: [PERSON] вважати таким, що припинив виконання обов`язків генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 21 жовтня 2019 року, пункт 2 статті 39 КЗпП України. [PERSON] провести остаточний розрахунок з [PERSON] згідно чинного законодавства (а.с. 161). ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. За нормою статті 10 Закону України «Про фермерське господарство» Український державний фонд підтримки фермерських господарств є державною бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки становлення і розвитку фермерських господарств, діє на основі Статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Таке ж положення міститься у пункті 1.1. Статуту Укрдержфонду, відповідно до якого Укрдержфонд є державною бюджетною установою, заснованою на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є підзвітним йому. Стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (далі - Закон № 185-V) визначає, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Стаття 4 цього Закону до суб`єктів управління об`єктами державної власності серед інших відносить Кабінет Міністрів України, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи. Згідно з Положенням про Мінекономрозвитку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.2019 № 838), до компетенції Мінекономрозвитку віднесено утворення, ліквідація, реорганізація підприємств, установ, організацій, заснованих на державній власності, уповноваженим органом яких є Мінекономрозвитку, затвердження їх статутів (положень), здійснення контролю за їх дотриманням, в установленому порядку призначення на посаду та звільнення з посади їх керівників. Відповідно до пункту 8.2. Статуту Укрдержфонду управління його діяльністю здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається законодавством та цим Статутом. Органами управління є: - наглядова рада; - генеральний директор (пункт 8.3. Статуту). Пунктом 8.31 Статуту Укрдержфонду передбачено, що призначення генерального директора на посаду здійснюється уповноваженим органом управління, за пропозицією представницького органу фермерських господарств, на умовах, визначених у контракті, в якому зазначаються строк контракту, права, обов`язки і відповідальність генерального директора, умови оплати його праці та матеріального забезпечення, порядок та умови розірвання контракту та звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Зміст наведених законодавчих норм та положень Статуту Укрдержфонду дає підстави для висновку, що єдиною підставою для зайняття посади генерального директора цієї установи є контракт, повноваженнями на укладення якого з боку роботодавця наділений відповідний орган управління. До 09.10.2019 таким органом управління було Мінагрополітики, а після прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження № 954 - Мінекономрозвитку. За обставинами даної справи установлено, що контракт з позивачем не укладався, а обов`язки генерального директора Укрдержфонду він виконував на підставі наказів Мінагрополітики про призначення його виконувачем обов`язків генерального директора до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. Документом, що регламентує порядок тимчасового замісництва є роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 29.12.1965 № 30/39 «Про порядок оплати тимчасового заступництва» (далі - Роз`яснення), відповідно до якого тимчасовим заступництвом вважається виконання службових обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це викликано виробничою необхідністю (абзац 1 пункт 1). Зазначене роз`яснення є чинним відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 № 1545-ХП, згідно з якою до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Зважаючи на те, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не визначено правову природу поняття «виконуючий обов`язки», необхідно виходити із вищевказаного визначення, яке за своєю суттю полягає у тому, що призначення особи на посаду тимчасово виконуючого обов`язки зумовлено певною необхідністю, що виникає у зв`язку з певними виробничими обставинами. Судом установлено, що наказом Мінекономрозвитку від 22.10.2019 № 12-п виконувачем обов`язків генерального директора Укрдержфонду призначено [PERSON] , а трудові відносини з позивачем припинені наказом Мінекономрозвитку від 29.10.2019 № 130-п на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Відповідно до положень зазначеної норми підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору (частина третя статті 36 КЗпП України). Статтею 39-1 цього Кодексу передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок неодноразового призначення його виконувачем обов`язків генерального директора та продовження виконання ним цих обов`язків і після закінчення строку, визначеного останнім наказом про його призначення, у нього з Укрдержфондом склались сталі безстрокові відносини, а тому його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства. Проте ці доводи суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки контракт з позивачем не укладався, виконання ним службових обов`язків за посадою генерального директора мало чітко визначений строк, який не міг перевищувати двох місяців, та обмежувалось настанням певної події - призначенням керівника в установленому законодавством порядку, а відтак такий характер відносин сторін не дає підстав розцінювати їх як такі, що продовжені на невизначений строк. Позивач, надаючи згоду на призначення виконувачем обов`язків генерального директора Укрдержфонду, усвідомлював, що посада виконувача обов`язків генерального директора у штатному розписі установи відсутня, і він виконуватиме такі обов`язки тимчасово, до призначення керівника підприємства, а отже може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління державним підприємством без дотримання передбачених частиною 2 статті 40, статями 42, 43, 49-2 КЗпП України порядку та гарантій, що застосовуються при звільненні працівників, які займають посади, передбачені штатним розписом на підставі укладеного з ними трудового договору (контракту). Виданий позивачем наказ від 15.10.2019 № 91-к «Про продовження виконання обов`язків генерального директора» не є доказом, що підтверджує обставини існування трудових відносин [PERSON] з Укрдержфондом у період з 15.10.2019 по 29.10.2019, оскільки лише Мінекономрозвитку здійснює функції призначення керівника цієї установи. Не має правового значення для вирішення справи і та обставина, що наказ про припинення трудових відносин позивача з Укрдержфондом було видано лише через 17 днів після закінчення строку дії останнього договору про покладення на нього обов`язків генерального директора (29.10.2019) та наявність у наказі вказівки на припинення трудових відносин датою, яка вже минула (21.10.2019), оскільки суд може прийняти рішення про поновлення особи лише на посаді, яку вона займала, а посаду генерального директора позивач не займав. З огляду на те, що чинним законодавством не закріплений прямий обов`язок уповноваженого органу управління Укрдержфондом укласти контракт за умови надходження відповідної пропозиції представницького органу (Асоціації фермерів та приватних землевласників України), задоволення вимог позову про зобов`язання Мінекономрозвиткуукласти з позивачем контракт призведе до втручання у виключну компетенцію органу виконавчої влади, а таких повноважень у суду загальної юрисдикції немає. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про необгрнтованість вимог [PERSON] про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та зобов`язання укласти контракт. Оскільки вимога про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, підстави для її задоволення також відсутні. V. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а доказів понесення судових витрат сторони не надали, визначені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed