Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 29 листопада 1999 року, на підставі договору купівлі - продажу, вона придбала житловий будинок під номером [ADDRESS] . Також вона являється власницею земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222988304:04:201:0015, та земельної ділянки площею 0,0608 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222988304:04:201:0016, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником сусідньої садиби, що розташована по [ADDRESS] . У 2016 році відповідач заклав фундамент, а весною 2017 року побудував сарай, частина якого на 0,73 метра розташована на земельній ділянці, що належить їй. Сарай було побудовано відповідачем із зміщенням на 1,77 метра від умов, визначених будівельним паспортом. Вказане суперечить умовам розташування вказаного об`єкту, встановленим в будівельному паспорті № 3 від 16 червня 2017 року. В сараї відповідач тримає велику кількість свиней та зерно. На її земельну ділянку витікають продукти життєдіяльності тварин, що розповсюджують неприємний запах та принаджують гризунів. Будівництво сараю та тримання свиней здійснено відповідачем із порушенням державних будівельних норм, що порушує її право, як власника суміжної земельної ділянки. Вона не може встановити огорожу по межі з садибою відповідача, оскільки на ній знаходиться новозбудований сарай . Вважає, що споруджений сарай є самочинним будівництвом, перешкоджає їй у здійсненні нею права власності, в позасудовому порядку відповідач усунути перешкоди відмовляється, а тому просила зобов?язати його знести самочинно побудовану господарську будівлю (сарай), згідно будівельного паспорта під номером [ADDRESS] . 14 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Миронівського районного суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, відновлення меж земельної ділянки, визнання незаконними рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтував тим, що він є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вказане майно він успадкував від [PERSON] . Будинок розташований на належній йому на праві власності земельній ділянці площею 0,1306 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З позивачем за первинним позовом [PERSON] , яка є власником житлового будинку та двох земельних ділянок, розташованих за адресою : [ADDRESS] , вони мають спільну межу. Зазначив, що згідно земельно - кадастрових книг Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області у користуванні [PERSON] , а потім і у його користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,15 га. На підставі рішення Центральненської сілської ради № 96-15-У від 17 серпня 2007 року, йому передано у власність земельну ділянку площею 0,1306 га, що на 0,0194 га менше, ніж фактично перебувало у його користуванні. У користуванні попередніх власників житлового будинку по [ADDRESS] , а потім і в користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка максимальною площею 0,29 га, а за даними Центральненської сільської ради до приватизації за [PERSON] числилася земельна ділянка площею 0,15 га. На підставі рішення Центральненської сільської ради № 96-15-У від 17 серпня 2007 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,3108 га, з них для обслуговування житлового будинку 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0608 га, що на 0,0208 га більше за площу, яка перебувала у її фактичному користуванні. У 2017 році він вирішив здійснити реконструкцію Ѕ частини належного йому житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв?язку з чим замовив та виготовив будівельний паспорт. До виникнення спору в 2017 році він не звертав уваги на розбіжності у площах земельних ділянок, земельними ділянками вони користувалися за фактичним землекористуванням. Згодом було встановлено, що під час приватизації ним та [PERSON] земельних ділянок, спеціалістами землевпорядної організації, які займалися виготовленням технічної документації на земельні ділянки, були допущені помилки, в результаті яких межі земельних ділянок, зазначених у державних актах, не співпадають із фактичними межами землекористування. Суміжна межа частково проходить під його сараєм. Вважає, що приватизація земельних ділянок, що належать йому та [PERSON] була здійснена з істотними помилками, що призвело до невідповідності меж земельних ділянок, зазначених у державних актах на право власності на земельні ділянки, їх фактичному землекористуванню, що призвело до того, що межа земельної ділянки проходить під господарською будівлею (сараєм), внаслідок чого порушується його право власності на вказану господарську будівлю. Просив визнати частково незаконним рішення Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області № 95-15-У від 17 серпня 2007 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами села П?ятихатки Миронівського району Київської області» в частині надання дозволу на приватизацію земельних ділянок та дозволу на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] . Визнати частково незаконним рішення Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області № 126-20-У від 18 січня 2008 року «Про затвердження технічної документації» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян [PERSON] та [PERSON] за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, які знаходяться за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Поліщука А.С. від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14 вересня 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Центральненської сілської ради Миронівського району про усунення перешкод в користуванні власністю, відновлення меж земельної ділянки, визнання незаконним рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та зустрічну позовну заяву об?єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення нерухомого майна, яке є самочинним будівництвом. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 листопада 2018 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Миронівського районного суду № 134 від 5 листопада 2018 року, головуючим по справі визначено суддю Капшук Л.О. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 19 березня 2019 року Миронівську міську раду Миронівського району Київської області залучено до участі у справі, як правонаступника відповідача за зустрічним позовом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27 листопада 2019 року призначено у справі комплексну судову земельно - технічну експертизу з питань землеустрою, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року провадження у справі поновлено. Аргументи учасників справи 18 березня 2019 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Шкребтія В.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що [PERSON] звернувся до директора ТОВ «Укрприватзем» із заявою на виготовлення технічної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,1306 га у травні 2007 року. Землевпорядною організацією була виготовлена технічна документація, за абрисами та кадастровим планом якої площа земельної ділянки становила 0,1306 га. Відповідно до рішення Центральненської сільської ради Миронівського району № 96-15-У від 17 серпня 2007 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 413861 від 20 січня 2012 року, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 0,1306 га. Вказане свідчить про його обізнаність про фактичну площу набутої у власність земельної ділянки. З цих підстав вважає, що [PERSON] пропущено як спеціальний строк звернення до суду щодо оскарження рішень суб?єкта владних повноважень, так і загального строку позовної давності щодо порушення його прав фізичною особою та скасування права власності. 4 червня 2021 року від представника відповідача за первинним позовом [PERSON] - адвоката Лисюк О.В. надійшла заява про поновлення перебігу строку позовної давності. Заява обґрунтована тими обставинами, що про порушення права користування та права на отримання у власність земельної ділянки площею 0,1500 га і про те, що землевпорядною організацією при виготовленні державного акта на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] було помилково включено частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] , останній дізнався після того, як [PERSON] у 2017 році звернулася до суду з позовом про знесення самочинного будівництва. Із землевпорядної документації та матеріалів інвентаризаційної справи, що надані в ході розгляду справи, [PERSON] стало відомо про те, що частина його реконструйованого сараю, який належав ще його бабусі [PERSON] , опинилася на виділеній земельній ділянці [PERSON] . Вважає, що строк позовної давності [PERSON] пропущено з поважних причин, просила поновити [PERSON] перебіг строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання незаконними рішень сільської ради та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні позивач за первинним позовом [PERSON] та її представник адвокат Шкребтій В.В. заявлені позовні вимоги про знесення самочинного будівництва підтримали повністю. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання незаконними рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки не визнали. Обгрунтовуючи вимоги за первісним позовом в своїх поясненнях послалися на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. [PERSON] на запитання учасників удового розгляду пояснила, що придбала житловий будинок по [ADDRESS] в 1990 році. У правовстановлюючих документах площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні попередніх власників зазначена не була. Документи на приватизацію земельної ділянки вона подала в 1994 році, а у 2007 році отримала правовстановлюючі документи, якими їй, внаслідок приватизації, передано у власність дві земельні ділянки площею 0,25 га та 0,0608 га. Під час приватизації відбулося зменшення земельної ділянки, що перебувала в її користуванні, зі сторони городу, за рахунок збільшення її площі зі сторони огорожі, а тому вона не бачила ніяких порушень. Під час приватизації обміри земельних ділянок та встановлення межових знаків не здійснювалися. [PERSON] почав у 2016 році зводити капітальний сарай на межі земельних ділянок. На місці, де [PERSON] почав зводити сарай, не було капітальної будівлі, там була дров`яна споруда. Вона зверталася до нього із зауваженням щодо порушення меж, проте він не реагував. В зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з позовом. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] до нього про знесення самочинного будівництва не визнав, свої позовні вимоги про визнання незаконними рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки підтримав в повному обсязі з підстав та за обґрунтувань, викладених в зустрічній позовній заяві. Додатково [PERSON] пояснив, що вважає оспорювані рішення сільської ради незаконними, оскільки він мав право на приватизацію земельної ділянки площею 0,15 га. Саме така площа перейшла у користування його бабусі [PERSON] та використовувалася нею згідно земельно - кадастрової та земельної шнурової книги сільської ради. Вказане право користування перейшло до нього після спадкування житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] . У правовстановлюючих документах про право на спадщину після смерті [PERSON] не було зазначено про перехід до нього в порядку спадкування земельної ділянки площею 0,15 га. Під час приватизації земельної ділянки, розміщеної під його будинком, заяву на виготовлення технічної документації із зазначенням площі земельної ділянки, що підлягає приватизації 0,1306 га, він не писав, кому належить підпис на вказаній заяві йому невідомо. Під час приватизації фактично межі земельних ділянок не погоджувалися, до виникнення конфліктної ситуації користування земельними ділянками відбувалося за встановленим часом фактичним землекористуванням. Коли він вирішив зводити капітальний сарай на своїй ділянці, він погоджував місце його зведення з [PERSON] . Вона не заперечувала проти місця його розташування під час зведення фундаменту, навпаки була задоволена, що стіна сараю буде слугувати межею між земельними ділянками. Крім того, вказаний спірний сарай зводився чітко на місці розташування старого дерев`яного сараю, який належав ще [PERSON] . Тому визначена в будівельному паспорті відстань, що мала бути між сараєм та межею фактично під час зведення фундаменту не вимірювалася. Про те, що межа між земельними ділянками проходить під сараєм, і частина будівлі сараю знаходиться на земельній ділянці [PERSON] , йому стало відомо лише після виникнення спору в 2017 році, коли були складені ситуаційні плани. Тоді ж йому стало відомо, що у його бабусі у користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,15 га. До цього часу він не знав про цей факт, а тому питання про неправомірність рішень сільської ради щодо передачі йому у власність земельної ділянки меншого розміру, не підіймав. Саме тоді йому стало відомо про порушення його права, бо з земельної шнурової книги йому стало відомо, що під час приватизації земельна ділянка, що перебувала у користуванні його бабусі зменшилася на 0,02 га, а у [PERSON] навпаки збільшилася на таку площу. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] додатково пояснив, що в свідоцтві про право на спадкування житлового будинку [ADDRESS] , на підставі якого право власності перейшло до бабусі [PERSON] - [PERSON] , зазначено, що будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га. Відповідно до [PERSON] перейшло право на таку ж площу земельної ділянки. У користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка площею 0,29 га, а тому приватизації підлягала земельна ділянка саме такою площею, а не більшою, як це відбулося фактично. Звернув увагу на те, що встановлення Хоменками залізобетонної огорожі, зокрема останньої його секції, відбувалася на земельній ділянці, що перебувала у користуванні [PERSON] з її дозволу. Користування земельними ділянками відбулося за фактичним землекористуванням, а тому [PERSON] не звертав уваги щодо розбіжностей у документах на право власності та фактичним користуванням. Під час приватизації фактично межі не визначалися і не встановлювалися. Вважає незаконними оспорювані рішення сільської ради та державні акти на право власності на земельні ділянки, належні [PERSON] та [PERSON] , оскільки площі земельних ділянок, передані у власність в наслідок приватизації, не відповідають площам, які фактично перебували в користуванні у сторін. Представник відповідача - Миронівської міської ради в судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника Миронівської міської ради. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в частині житлового будинку [ADDRESS] ?ятихатки, що належить його племіннику [PERSON] . З [PERSON] у нього склалися неприязні сусідські відносини. Зазначив, що допомагав [PERSON] будувати спірний сарай, який було збудовано на місці старої древлянки. [PERSON] не заперечувала проти такого місця розташування сараю, оскільки їй в цьому випадку не довелося споруджувати огорожу. Користування земельними ділянками здійснювалося за фактичним землекористуванням, які межі земельних ділянок встановлені в правовстановлюючих документах йому невідомо. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. [PERSON] є власником житлового будинку та земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222988304:04:201:0015 та площею 0,0608 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222988304:04:201:0016, що розташовані по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 413862 та серії ЯЖ № 413863, виданих Центральненською сільською радою 07 липня 2008 року (а.с. 7-8, том 1). [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] набув право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральненською сільською радою 19 грудня 2003 року (а.с. 50, том1), свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4606 від 31 серпня 2004 року (а.с. 52, том 1), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4624991 від 2 вересня 2004 року, виданого Білоцерківським МБТІ (а.с. 53, том 1), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 109656482 від 29 грудня 2017 року (а.с. 54, том 1). В травні 2007 року до ТОВ «Укрприватзем» [PERSON] було подано заяву на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з зазначенням площі 0,1306 га (а.с. 101, том 1). 13 червня 2007 року [PERSON] було подано до ТОВ «Укрприватзем» заяву на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення державного акту на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з площею 0,25га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0608 га (а.с. 102, том 1). За даними акту встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, складеного за участі землевласника [PERSON] , суміжних землекористувачів [PERSON] , [PERSON] та представника Центральненської сільської ради площа земельної ділянки згідно кадастрового плану складає 0,1306 га. Ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань. Акт містить підписи [PERSON] та [PERSON] (а.с. 107, том 1) Відповідно до рішення Центральненської сілської радм Миронівського району Київської області № 96-15-У від 17 серпня 2007 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянами с. П?ятихатки Миронівського району Київської області», передано безоплатно внаслідок приватизації та надано дозвіл на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю громадянам, які не оформили право приватної власності на земельні ділянки, надані їм у користування. За даними додатку до вказаного рішення - списку громадян на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки під номером 12 значиться [PERSON] (затверджена площа земельної ділянки 0,13059 га) та під номером 18 значиться [PERSON] (затверджена площа земельної ділянки 0,13059 га) (а.с. 103-105) Вказані обставини підтверджуються даними технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 101-116, том 1). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 413861, виданого Центральненською сільською радою 20 січня 2012 року, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 0,1306 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222988304:04:201:0014, що розташована по [ADDRESS] , (а.с. 12, том1). За даними повідомлення Центральненської сілської ради № 02/31-753 від 24 листопада 2017 року, житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] належать [PERSON] (а.с. 15). В 2017 році [PERSON] замовив в ПП «Архбудренесанс» будівельний паспорт № 3 «Реконструкція Ѕ частини індивідуального житлового будинку та будівництво господарських будівель і споруд» від 16 червня 2017 року (а.а.10-11, том 1). Відповідно до пункту 3 містобудівних та планувальних вимог та обмежень до забудови земельної ділянки, що встановлені в будівельному паспорті № [NUMBER] «Реконструкція Ѕ частини індивідуального житлового будинку та будівництво господарських будівель і споруд» від 16 червня 2017 року, мінімально допустимі відстані від об?єкта, який проектується, до меж земельної ділянки повинен становити 1,0 м.(а.с. 56-75, том 1). Частина будівлі сараю, що збудований [PERSON] на належній йому земельній ділянці, розташована на земельній ділянці [PERSON] (на 0,73 метра). Вказана обставина підтверджується даними ситуаційних планів земельних ділянок, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с. 14, 87,88, том 1), акту обстеження присадибних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] від 16 листопада 2017 року (а.с. 17, том 1), кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 3222988304:04:201:0014 та кадастрового плану ділянки фактичних обмірі станом на 11 травня 2017 року (а.с. 89, 90, том 1), кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 3222988304:04:201:0015 та кадастрового плану ділянки фактичних обмірі станом на 11 травня 2017 року (а.с. 91, 92, том 1). За даними довідки Центральненської сільскої ради Миронівського району Київської області № 02/33-54 від 17 січня 2018 року, за [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , до приватизації числилась земельна ділянка площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після приватизації фактична площа земельної ділянки становить 0,1306 га. За [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , до приватизації числилась земельна ділянка площею 0,15 га. Фактично [PERSON] приватизувала дві земельні ділянки за зазначеною адресою, з яких 0,25 га - з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0608 га - для ведення особистого селянського господарства. Загальна площа приватизованих земельних ділянок [PERSON] становить 0,3108 га (а.с.117, том 1). Відповідно до даних земельно - кадастрової книги за 1986-1991 роки, у [PERSON] в користуванні перебували земельні ділянки загальною площею 0,15 га, з яких 0,13 га - пашні, 0,01 га - садів, 0,01 га під будівлями. В користуванні [PERSON] перебували земельні ділянки загальною площею 0,15 га, в тому числі 0,09 га пашні, 0,05 га садів, 0,01 га під будівлями (а.с. 118, том 1). Відповідно до даних, наданих Центральненською сільською радою, у [PERSON] в користуванні перебували земельні ділянки загальною площею 0,1306 га, з яких 0,0906 га - ріллі, 0,0200 га - садів, 0,02 га під будівлями. В користуванні [PERSON] перебували земельні ділянки площею 0, 2500 га, 0,0608 га (а.с. 119, том 1). Відповідно до даних земельно - шнурової книги Миронівського Науково - дослідного інституту селекції і насінництва пшениці Миронівського району за 1973 - 1980 роки, у [PERSON] в користуванні перебували земельні ділянки загальною площею 0,15 га, з яких 0,13 га - ріллі, 0,01 га - садів, 0,01 га під будівлями. В користуванні [PERSON] (попередній власник садиби, належної [PERSON] ) перебували земельні ділянки загальною площею 0,20 га, в тому числі 0,18 га ріллі, 0,01 га садів, 0,01 га під будівлями (а.с. 120-121, том 1). З погосподарських книг домогосподарства [PERSON] вбачається, що в 1995-2000 роках всього в її користуванні знаходилися земельні ділянки загальною площею 0,30 га (в 1995-1996 роках) та 0,27 га (в 1997-2000 роках), з яких 11,5 га - під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 122-123, том 1). З погосподарських книг домогосподарства [PERSON] вбачається, що в 2011 році всього в його користуванні знаходилися земельні ділянки площею 0,0200 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства. З 2012 року загальна площа земельних ділянок, яка значиться по погосподарській книзі за [PERSON] , складає 0,1306 га, з яких 0,0200 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,0906 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,0200 га для індивідуального садівництва (а.с. 124-125, 132-133, том 1). З погосподарських книг домогосподарства [PERSON] вбачається, що в 1995-2000 роках в її користуванні знаходилася земельна ділянка площею 0,26 га - під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В 2011 році загальна площа земельних ділянок, що перебували в її користуванні, становила 0,31 га. З 2012 року загальна площа земельних ділянок, які значаться по погосподарській книзі за [PERSON] складає 0,25 га, з яких 0,0200 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,2100 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,0200 га для індивідуального садівництва (а.с. 126-131, том 1). Актом обстеження присадибної ділянки [PERSON] , складеним виконуючою обов?язки старости Центральненського старостинського округу № 1, представника Миронівської міської ради, землевпорядника Миронівської міської ради, начальника Миронівського районного управління Головного управління Держспоживслужби в Київській області, начальника відділу архітектури, містобудування житлово - комунального господарства та інфраструктури Миронівської РДА, встановлено, що на присадибній ділянці по [ADDRESS] розміщена нова господарська будівля, яка на час огляду не експлуатується. При огляді земельної ділянки її чітких меж не виявлено. У старій існуючій будівлі [PERSON] утримує семеро свиней, біля існуючого сараю гноївка відсутня, вона розміщена на городі, на відстані понад 25 метрів від сусідньої будівлі [PERSON] (а.с. 97, том 2). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинного будівництва підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконними рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки не підлягає до задоволення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав, як власник земельної ділянки. Вимоги обґрунтувала тими обставинами, що [PERSON] було порушено її право власності, оскільки зведений ним в 2017 році спірний сарай частково розміщується на належній їй земельній ділянці. Просила поновити її порушене право шляхом знесення спірного сараю, який було зведено з порушенням вимог технічної будівельної документації. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними з огляду на наступне. Стаття 78 ЗК України визначає, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об?єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. У відповідності до пункту б. частини 1 статті 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, в тому числі споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Статтею 91 ЗК України встановлено обов`язок власників земельних ділянок дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов?язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Також статтею 106 ЗК України встановлено обов?язки щодо визначення спільних меж згідно з яким власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1 статті 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Відповідно до частин 3,4 статті 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об?єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Частинами 1-3 статті 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (частина 4 статті 375 ЦК України). За правилом частини 1 статті 376 ЦК України, об?єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями частини 4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов?язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов?язана відшкодувати витрати, пов?язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно із частиною третьою статті 13 Конституції України, власність зобов?язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України встановлено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Правилами статті 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п?ятою цієї статті, суд може зобов?язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов?язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Судом встановлено, що в 2017 році [PERSON] замовив в ПП «Архбудренесанс» будівельний паспорт № 3 «Реконструкція Ѕ частини індивідуального житлового будинку та будівництво господарських будівель і споруд» від 16 червня 2017 року. Відповідно до пункту 3 містобудівних та планувальних вимог та обмежень до забудови земельної ділянки, що встановлені в будівельному паспорті № 3 «Реконструкція Ѕ частини індивідуального житлового будинку та будівництво господарських будівель і споруд» від 16 червня 2017 року мінімально допустимі відстані від об?єкта, який проектується, до меж земельної ділянки повинен становити 1,0 м. Згідно з пунктом 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (у редакції, чинній на час виготовлення будівельного паспорту та спорудження спірного сараю) для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. З пояснень [PERSON] , наданих в судовому засіданні, вбачається, що він перед зведенням спірного сараю знав про невідповідність місця його розміщення, встановленого в технічній документації на будівництво. Підтвердив, що визначена в будівельному паспорті відстань, що мала бути між сараєм та межею фактично під час зведення фундаменту не вимірювалася. Перед будівництвом спірного сараю [PERSON] повинен був переконатися у дотриманні ним вимог будівельної технічної документації, відсутності порушення меж, визначених технічною документацією із землеустрою та правовстановлюючими документами на земельну ділянку, дотримання правил добросусідства. Про наявність обставин, які б перешкоджали [PERSON] перед початком будівельних робіт з будівництва спірного сараю визначити та встановити в натурі (на місцевості) межі належної йому земельної ділянки для уникнення порушення прав суміжного землевласника, він суду не повідомив. Недотримання вказаних вимог призвело до порушення прав [PERSON] , а тому вказане порушене право підлягає судовому захисту. Судом сторонам неодноразово надавався строк для можливості врегулювати спір мирно, шляхом взаємних поступок. Проте сторони згоди не досягнули, [PERSON] на запропоновану пропозицію [PERSON] про зміну конфігурації земельних ділянок не пристав, заперечував проти відведення їй частини його земельної ділянки в районі городу в рахунок земельної ділянки, що знаходиться під спірною будівлею, оскільки в цьому випадку йому залишиться мало городу. Спірну будівлю перебудувати не погодився, наполягав на варіанті відшкодування вартості зайнятої ним земельної ділянки [PERSON] грошовими коштами, на що остання не погодилася. За таких обставин, суд дійшов висновку, що нерухоме майно у виді сараю, будівництво якого здійснено на не відведеній для цієї мети земельній ділянці, з порушенням будівельних норм і правил, що призвело до порушення права власності [PERSON] на частину належної їй земельної ділянки, підлягає знесенню за рахунок [PERSON] . Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконними рішень сільської ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. За правилами статті 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об?єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об?єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об?єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів (частина 2). Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина 5). Формування земельних ділянок шляхом поділу та об?єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок (частина 6). Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частина 7). Як вбачається з матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] , ним у травні 2007 року було подано до ТОВ «Укрприватзем» заяву на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з зазначенням площі 0,1306 га. Також ним підписано акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки в якому погоджені зовнішні межі виділеної йому земельної ділянки площею 0,1306 га. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що підпис на зазначеній заяві йому не належить, він не був обізнаний з розміром та конфігурацією (встановленими межами) власної земельної ділянки, наділеної йому у власність, оскільки зазначені параметри визначені у технічній документації із встановлення меж земельної ділянки та правовстановлюючих документах. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи було відкликане [PERSON] , повторно не заявлялося ні ним, ні його уповноваженим представником. Суд, надаючи правову оцінку діям Центральненської сільської ради під час прийняття оспорюваних [PERSON] рішень, зазначає таке. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Приймаючи оспорювані рішення Центральненська сільска рада керувалася даними технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS], яка містить в тому числі заяву самого [PERSON] з зазначенням площі земельної ділянки, яку він бажає отримати у власність, а також акт погодження меж з підписом [PERSON] та суміжних землекористувачів. Встановлені обставини дають підстави для висновку, що прийняття оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування відбулося з дотриманням вимог законодавства, а отже вказані рішення є правомірними. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що він мав право на приватизацію земельної ділянки в розмірі 0,15 га, так як у його бабусі [PERSON] перебувала в користуванні земельна ділянка саме такого розміру, з огляду на наступне. З земельно - кадастрових та земельно - шнурових книг вбачається, що під будівлями, та для будівництва та обслуговування житлового будинку у [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,01 га, за даними державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] набув у власність земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1306 га. Тобто, площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що набута [PERSON] внаслідок приватизації, не зменшилася, як стверджує відповідач, а навпаки - збільшилася. В судовому засіданні встановлено, що до здійснення приватизації земельних ділянок сторонами, чіткі межі земельних ділянок, які перебували в їх користуванні, визначені не були. Технічна документація, що визначала б вказані межі, відсутня. [PERSON] підтвердив факт користування ним земельною ділянкою такого ж розміру і конфігурації, що перебувала в користуванні його бабусі [PERSON] до її смерті. Також суд враховує той факт, що спорудження спірного сараю [PERSON] почалося після складення технічної документації із землеустрою, якою були визначені і погоджені чіткі межі земельних ділянок, належних сторонам. З огляду на це, доводи [PERSON] про те, що землевпорядною організацією невірно визначені межі земельних ділянок внаслідок чого межа земельної ділянки проходить під будівлею, суд не приймає. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27 листопада 2019 року за клопотанням відповідача у справі призначено комплексну судову земельно - технічну експертизу з питань землеустрою. В ході її виконання, експертом було надіслано клопотання про надання засвідчених у відповідності до вимог законодавства копій технічної документації на належні сторонам земельні ділянки та проведення оплати експертизи. Під час розгляду клопотання в судовому засіданні сторони зазначили, що з урахуванням наданих пояснень та з?ясованих в судовому засіданні фактів, вихідні дані для проведення експертизи відсутні. Крім того, [PERSON] не провів оплату рахунку за проведення земельно - технічної експертизи. Повідомленням № 30/31/20-41 від 23 червня 2020 року, експерт повернув ухвалу суду без виконання (а.с. 206-207, том 2). Щодо застосування судом строку позовної давності Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв?язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв?язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Суд дійшов висновку, що права або охоронювані законом інтереси [PERSON] оспорюваними рішеннями Центральненської сілської ради не порушені, вимоги про їх скасування є необґрунтованими, тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити саме в зв?язку з відстутністю порушеного права. Висновки за результатами розгляду Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов?язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається [PERSON] , як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про знесення самочинного будівництва підлягають задоволенню. В даному випадку позивач обґрунтувала та довела належними доказами порушення її прав, як власника земельної ділянки, розміщенням на ній частини об?єкту самочинного будівництва у виді сараю [PERSON] . Натомість [PERSON] не довів правомірність спорудження частини будівлі сараю на земельній ділянці, належній [PERSON] , факту недотримання будівельних норм не спростував. Щодо зустрічного позову про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельну ділянку, то [PERSON] не довів порушення оспорюваними рішеннями його прав та законних інтересів чи факту прийняття вказаних рішень та державних актів з порушенням норм законодавства чи процедури їх прийняття. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги за зустрічним позовом не є доведеними. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 640 гривень, згідно з квитанцією. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений [PERSON] підлягає стягненню стягненню з [PERSON] .

Outcome: approved