Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, обґрунтовуючи позов тим, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та, підприємств, установ, організацій та її збут та інше. В розумінні ЗУ «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Згідно п.14 Правил, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Проект Договору був надісланий на адресу відповідача, який не відгукнувся на оферту та не повернув на адресу Концерну «МТМ» належно оформленої підписаної копії договору. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців багатоквартирного житлового будинку, у якому розташований об`єкт опалення) на забезпечення їх здоров`я та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає право на житло, позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладення якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості наданої теплової енергії, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Відповідач є орендарем нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,15 кв.м., відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення № 788/13 від 21.05.2004р., Акту прийому-передачі орендованого майна від 21.05.2004р., Угоди № 278/13 про участь у витратах пов`язаних з управлінням і утриманням житлового будинку та при будинкової території від 21.05.2004 р. За період з листопада 2019 року по квітень 2020 року Концерн «МТМ» відпустив нежитловому приміщенню, по [ADDRESS] теплову енергію на загальну суму 15071,00 грн., яка споживачем не сплачена. Претензії позивача щодо погашення заборгованості відповідачем проігноровані, у зв`язку з чим позивач звертається до суду та просить стягнути заборгованість за надані послуги за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року в розмірі 15071,00 грн., за прострочення виконання зобов`язання 3% річних від простроченої суми, що становить 36,56 грн., а також судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду в розмірі 2102 грн. Сторони по справі у судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, з заявою про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не звертались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Розглянувши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 21 травня 2004 року між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавець), КП ВРЕЖО № 13 (Балансоутримувач) та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір оренди нежитлового приміщення № 788/13, на підставі якого [PERSON] передано в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 68,15 кв.м. по [ADDRESS] , що також підтверджується актом прийому - передачі орендованого майна від 21.05.2004року. 21 травня 2004 року між ВРЕЖО № 13 та ПП [PERSON] підписана угода № 278/13 про участь у витратах, пов`язаних з управлінням і утриманням житлового будинку та прибудинкової території. Отже, відповідач є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 68,15 кв.м. по [ADDRESS] до якого позивачем постачається теплова енергія. Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі продажу теплової енергії не виключає обов`язку споживача сплати вартості спожитої ним теплової енергії, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини. Транзитні прямі та зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлові приміщення відповідача та приміщення 1-го поверху, відноситься до внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Через трубопроводи прямого та зворотного току теплоносія, які встановлені у вказаному нежитловому приміщенні здійснюється постачання теплової енергії (надається послуга з централізованого теплопостачання) споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку. Відповідно до статей 68, 162 Житлового кодексу України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875 IV, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633 IV, споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Протягом усього періоду заборгованості відповідачу були направлені рахунки-фактури, які були проігноровані відповідачем. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії надання послуг з централізованого постачання гарячої води від 30.11.2019, 31.12.2019, актом приймання-передачі теплової енергії № 102422 від 31.01.2020, № 102422 від 29.02.2020, № 102422 від 31.03.2020, №102422 від 30.04.2020. Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки фактично споживає теплову енергію. З придбанням в оренду нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку у відповідача, як орендаря, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм. Предметом спору і об`єктом цивільно-правових відносин є надання у належне відповідачу приміщення теплової енергії, яка була фактично отримана споживачем від наявних трубопроводів, розташованих в його приміщеннях. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу. Система централізованого теплопостачання сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача. Теплоносій рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках. Орендоване відповідачем нежитлове приміщення, знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання. Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією від 03 жовтня 2007 року № 1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію відповідно до умов договору та цих Правил. За правилами п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової приналежності ( відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами. Відповідно до п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. У відповідності зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої певні дії ( виконати послугу, сплатити кошти і т. п.), а інша сторона ( кредитор) має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідач користується вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердив свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за спожиту теплову енергію з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. в розмірі 15071,00 грн.; сума трьох процентів річних 36,56 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, які знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 15071,00 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 36,56 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved