Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивачка [PERSON] зазначає, що у Повкровському ВДВС у місті Кривому Розі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису від 10.10.2017 року №15361, вчиненогоПриватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення на корись відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА комерційний банк «Приватбанк» суми боргу в сумі 307 627 гривень 93 копійки. Позивач зазначає, що у неї жодних відносин з відповідачем не існувало, не підписувала та не укладала з банком кредитного договору, що підтверджується доказами. Позивачка [PERSON] просить суд: -визнати неукладеним кредитний договір № DNH4RS3450322 від 10 серпня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачам АКЦІОНЕРНим ТОВАРИСТВом комерційний банк «Приватбанк». ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 18 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою від 19 листопада 2019 року суддею Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Дехта Р.В. дану цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16 грудня 2019 року, без повідомлення (виклику) учасників справи. 22 листопада 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про призначення справи в порядку загального позовного провадження. 16 листопада 2019 року судом було постановлено ухвала про перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14 січня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача. 12 лютого 2020 року судом було постановлено ухвало про витребування доказів та витребувано: -у Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області копії матеріалів виконавчого провадження № 59379659, що відкрито на підставі виконавчого напису №15361 від 10.10.2017 року, виданого Приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 307627 гривень 93 копійки. - у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича: - засвідчені копії відповідних документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 15361, виданий 10.10.2017 року про стягнення з [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 307627,93 гривен, та копію нотаріальної справи щодо вчинення зазначеного напису № 15361. 07 жовтня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить суд: визнати неукладеним кредитний договір № DNH4RS3450322 від 10 серпня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачам АКЦІОНЕРНим ТОВАРИСТВом комерційний банк «Приватбанк». 27 жовтня 2020 року судом постановлено ухвалу, відповідно до якої закрито підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 23 листопада 2020 року о 11 годині 00 хвилин. В судовому засіданні, що відбулося 23 листопада 2020 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав послався на обставини, що зазначені в уточненій позовні заяві від 05 жовтня 2020 року, вхідний №26884/20 від 07 жовтня 2020 року. Представник відповідача, третіх осіб в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомленні про дату та час слухання справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис від 10 жовтня 2017 року, зареєстровано в реєстрі №15361 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 304 627 гривень 93 копійки. В судовому засіданні судом встановлено, що на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2019 року, державним виконавцем Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), постановою від 19 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №15361 від 10.10.2017 року, вчинений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 307627 гривень 93 копійки. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило спосіб захисту порушеного права визначено законом. Права і свободи людини и громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (стаття 55 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п.10 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року, справа № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19, суд зазначив наступні висновки, що за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясував обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наданими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку про відмову в його задоволеності в повному обсязі, враховуючи ту обставину, що позивач має право звернутися до суду з ефективним способом захисту цивільного права, а саме визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та задоволеннявикладеної в позові вимоги позивача про визнання договору не укладеним, не призведе до ефективного захисту права чи інтересів позивача інтересів [PERSON] , так як виконавчий напис буде підлягати виконанню та це не є підставою для закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документі.

Outcome: dismissed