Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого вказав, що вони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Дитина мешкає з матір`ю та на користь матері з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на підставі рішення суду від 11.10.2013. 26.11.2019 він уклав шлюб з [PERSON] , від якого [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Таким чином, зараз на його утриманні крім сина [PERSON] знаходяться син [PERSON] і дружина, яка має право на утримання ним до досягнення дитиною трирічного віку. Вважає, що це є підставою для зменшення сплачуваних ним аліментів з 1/4 до 1/6 частин заробітку (доходу) про що і просить суд. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи. До суду позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі, в яких зазначили про підтримання позову. Відповідачем [PERSON] , яка також до суду не прибула, надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлені вимоги не визнала, вказавши, що позивачем не надано підтверджень погіршення його матеріального стану через народження дитини. Вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Стягуваний наразі розмір аліментів відповідає вимогам закону, а майновий стан позивача дозволяє сплачувати ці аліменти. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити та розглянути справу без її участі. У наданій позивачем відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що в разі відмови у задоволенні його позову буде несправедливо зменшено розмір утримання, яке він повинен надавати своїй малолітній дитині від другого шлюбу та дружині. Суд має врахувати інтереси всіх осіб, яких він має утримувати. Саме тому ним заявлено позов, виходячи з рівності часток всіх утриманців в межах максимальної суми стягнень (1/6 х 3 = 1/2). Зменшення розміру аліментів не призведе до незабезпечення синові [PERSON] встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який станом на 01.01.2021 становить 2395 грн на дитину віком від 6 до 18 років. Його середня заробітна плата після утримання всіх податків і зборів становить 13777,37 грн, від якої 1/4 складає 3444,34 грн, а 1/6 складатиме 2296,23 грн, що на 100 грн менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обов`язок матері також утримувати дитину і наявність у неї доходу, дитині буде забезпечено прожитковий мінімум і її інтереси не постраждають. Просив задовольнити позовні вимоги. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано. Підстави для вирішення справи у позасудовий спосіб, укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 25.11.2020 до відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримана судом 04.12.2020. 04.12.2020 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у даній справі, залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] , підготовче засідання призначене на 24.12.2020, відповідачеві запропоновано подати судові письмовий відзив на позов, третій особі - пояснення (заперечення) щодо позову. 22.12.2020 судом отримано письмову заяву третьої особи [PERSON] 24.12.2020 підготовче засідання у справі відкладене за клопотанням відповідача на 20.01.2020. 31.12.2020 судом отримано відзив відповідача [PERSON] 12.01.2021 судом отримано відповідь на відзив від позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 20.01.2021 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду на 10.02.2021. Суд вважає, що у справі достатньо відомостей про взаємовідносини сторін і з урахуванням наданих ними заяв немає підстав для визнання їхньої явки до суду обов`язковою. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Димитровського міського суду від 11.10.2013 №226/2813/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-7). У справі про стягнення аліментів здійснюється виконавче провадження (а.с.8-14). Позивач [PERSON] працює у ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» і його заробіток з серпня по жовтень 2020 року включно склав 51344,24 грн без відрахувань, при цьому утримані за цей час аліменти складають 10033,03 грн (а.с.15). 26.11.2019 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.16), від якого [INFO] народився син [PERSON] (а.с.17). З 30.11.2020 по 04.12.2020 дитина [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу ГРВІ (а.с.52). Третя особа [PERSON] за відомостями трудової книжки з моменту закінчення навчання у ПТУ №105 30.06.2001 не працювала та не працює (а.с.53). Відповідач [PERSON] працює медичною сестрою у стоматологічній клініці «Моя стоматологія» ФОП [PERSON]. і її заробіток з липня по грудень 2020 року включно склав 30600,00 грн без відрахувань (24633,00 грн після відрахувань ПДФО і військового збору) (а.с.46). V. Оцінка суду. Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Норми статей 150, 180 СК України покладають на батьків обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України закріплює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, як встановлюють положення ч.1 ст.192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу змісту статей 181, 192 СК України виходить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, [PERSON] посилається на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки з моменту стягнення аліментів він одружився і [INFO] народилася його дитина. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, підставами для зміни розміру аліментів є зміна як матеріального, так і сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши доводи сторін та вивчивши матеріали справи, суд вбачає, що зміна сімейного стану позивача - його одруження та народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив суду погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від нового шлюбу. Перебування молодшої дитини на амбулаторному лікуванні з приводу ГРВІ з 30.11.2020 по 04.12.2020 та факт того, що дружина позивача [PERSON] не працювала і не працює не є підтвердженнями погіршення майнового стану позивача та взагалі не мають жодного доказового значення у цій справі. Посилання позивача у відповіді на відзив на необхідність приведення у рівність часток всіх утриманців в межах максимальної суми стягнень з його заробітку (1/6 х 3 = 1/2) є неспроможними, оскільки згідно з ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження у 50% загального розміру усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Суд наголошує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Розмір стягуваних аліментів (1/4 частина доходу позивача) відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, на думку суду, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] та суперечитиме його інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Беручи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed