Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2021 року комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району в місті Києві» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просило суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року у розмірі 5 954,05 грн основного боргу, 561,78 грн інфляційних втрат і 3% річних у розмірі 274,56 грн; заборгованість з електропостачання за період 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року, у розмірі основного боргу 11 436,85 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 044,88 грн і 3% річних у розмірі 760,12 грн; вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору за подання до суду цієї позовної заяви. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення № 149 серія А від 13 травня 2004 року, виданим Київською міською державною адміністрацією. Вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні у позивача. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачами не укладено. Відповідачі споживають житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), про що отримують від позивача відповідні рахунки, а тому навіть при відсутності укладеного з позивачем договору на вказані послуги, зобов`язання відповідачів сплачувати за послуги виникають з позадоговірних відносин, тому що встановлюються законом. Відповідачі не сплачують плату за надані послуги, у зв`язку з чим у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість, та, відповідно до довідки про розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року у розмірі 5 954,05 грн основного боргу, 561,78 грн інфляційних втрат і 3% річних у розмірі 274,56 грн; заборгованість з електропостачання за період 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року, у розмірі основного боргу 11 436,85 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 044,88 грн і 3% річних у розмірі 760,12 грн. Відповідачі зазначену заборгованість в добровільному порядку не сплачують, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. Процесуальні дії у цивільній справі Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачі про відкриття провадження у справі повідомлялись належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та примірнику позовної заяви на адреси, які відомі суду, як місце реєстрації відповідачів. Конверти із вкладеним у них процесуальним документом та примірником позову, адресовані на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повернулись на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, які надійшли на запит суду, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою, яка зазначена позивачем у позовній заяві, зареєстровані з 03 липня 2004 року по теперішній час. Разом з тим, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою з 12 серпня 2008 року. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи за зареєстрованою ними адресою, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аргументи учасників справи Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідачі відзив на позов в установленому законом порядку не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом установлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення № 149 серія А від 13 травня 2004 року, виданим Київською міською державною адміністрацією. Квартира [ADDRESS] , загальною площею 28,30 м2. На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок, що підтверджується довідкою про надання інформації комунального концерну «Центр комунального сервісу». Згідно з переліком наведеним в додатку 1 до рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 («ЖИЛИЙ ФОНД» таблиці 7 «Житлове господарство») до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва віднесено будівлі і споруди, а відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», із змінами і доповненнями, передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі будинок [ADDRESS] . Відповідно до рішення Київської міської ради від 09 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» та у зв`язку з припиненням повноважень, на підставі рішення Голосіївської районної в місті Києві ради від 19 жовтня 2010 року № 41/10 «Про передачу майна» Голосіївська районна в місті Києві рада передала майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва зі свого балансу на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління обслуговування житлового фонду Голосіївського району», в тому числі будинок [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Відтак, вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не укладено. Відповідачі не піклуються про утримання будинку, в якому мешкають, не уклали з виконавцем договір, не сплачують за спожиті послуги та допускають створення заборгованості, у зв`язку з чим у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка відповідно до довідки про розрахунок заборгованості, складає за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року суму 5 954,05 грн, а також позивачем відповідачам, в зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань нараховано 3 % річних від простроченої суми, що складає суму в розмірі 274,56 грн та інфляційні втрати в сумі 561,78 грн. Відповідачі не сплачують послуги за електропостачання, у зв`язку з чим у відповідачів виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до довідки про розрахунок заборгованості, складає за період з 01 травня 2015 року по 01 червня 2020 року суму 11 436,85 грн, а також позивачем відповідачам, в зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань нараховано 3 % річних від простроченої суми, що складає суму в розмірі 760,12 грн та інфляційні втрати в сумі 2 044,88 грн. Більше того, у Відповідачів також виникла перед Розрахунку, із посиланням на відповідні докази, який давав би підстави стверджувати зворотне, відповідачами суду не надано, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є їх процесуальним обов`язком. Норми права, які застосовував суд, мотиви суд Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 5 від 14 січня 2009 року), власник та наймач (орендар) квартири, зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі споживають житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), про що отримує від позивача відповідні рахунки на оплату. Розрахунок позивача стороною відповідачів не спростовано та доказів на підтвердження належної сплати відповідачами за надані послуги суду також надано не було. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідачі є наймачами квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з утримання якої виник спір. Згідно із статею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг; і відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року із наступними змінами та доповненнями, зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховуються щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Отже, позивач і відповідачі є сторонами у зобов`язанні, а згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачі порушують вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, та звертає увагу на те, що відповідачами даний розрахунок не спростовано, та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо внесення плати за послуги з утримання будинків та споруд і електропостачання. Крім того, будь-яких клопотань в частині застосування до позовних вимог строків позовної давності зі сторони відповідачів до суду не надходило. Згідно зі статею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до частини другої статті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власник (наймач) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 частиною третьою статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, що встановлені законом або договором. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до частини третьої цієї статті цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими підтверджуються вимоги позивача доведені дослідженими матеріалами справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, від відповідачів відзив на позовну заяву та інші клопотання до суду не надходили, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягають стягненню судові витрати понесені, останнім, зі сплати судового збору при зверненні з позовом до суду в розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved