Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Короткий зміст та фактичні обставини. [PERSON] 24 липня 2019 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з заявою , в якої просить встановити факт ,його постійного проживання на території України. В судовому засіданні заявник заяву підтримав проїхав задовольнити. В її обгрунування пояснив,що на Україну його родина приїхала з Казахстану у 70 -х роках. Спочатку вони мешкали в с. Тернова , а пізніше , так як батько був військовослужбовцем переїхали до [ADDRESS] . з 1979 року. Так склалось ,що в результаті сварки з батьком він був вимушений знятися з реєстрації в 1989 році, і з того часу він ніде зареєстрованим не був,хоча постійно проживав за колишнім місцем реєстрації. Після зняття з реєстрації він не міг офіційно працевлаштуватися та працював по найму без оформлення трудових відносин. З 1997 року по 2008 рік він мешкав в с.м.т Шевченкове без реєстрації. З 2008 року по сьогодення мешкає в с. Гроза також не маючи реєстрації.На сьогодня він не має можливості реалізувати свої майнові та немайнові права,тому звернувся до суду та просить встановити факт того ,що він з 1970 року по 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. Представник Шевченківського районного секторуГоловного управління міграційної служби України в Харківській області в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Суд ,що заява [PERSON] . вислухавши учасників судового процесу , свідків вивчивши надані суду докази прийшов до висновку підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з настипуного. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно - процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 Цивільно - процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Мотивувальна частина та застосовані правові норми. З свідоцтва про народження ( серія [NUMBER] , виданого Садовою сільською радою Акмоліської області Республіки Казахстан вбачається ,що [INFO] народився [PERSON] . 16 квітня 1979 року Липецьким відділенням міліції відділу внутрішніх справ Харківського району йому було видано паспорт громадянина СРСР, з зазначенням місця реєстрації [ADDRESS]. Окрім цього паспорт містіть відмітку про зняття останнього з реєстрації з вищевказаної адреси 3 лютого 1989 року. З військового квітку (серія [NUMBER] ) вбачається ,що 18 червня 1976 року [PERSON] було постановлено на військовий облік , та 3 лютого 1989 року він знятий з обліку, та поставлений знов на військовий облік 3 грудня 1997 року. Довідка № 01-23-480 від 12 червня 20019 року видана виконавчим комітетом Роганської селищної ради зазначає ,що дійсно [PERSON] з 15 червня 1976 року по 3 лютого 1989 року був реєстрований в [ADDRESS] . Іншими відомостями що до проживання [PERSON] в період з 1989року по 1996 рік селищна рада не володіє. Акт та довідка № 932 , видані 12 липня 2019 року Петропільською сільською радою засвідчують той факт , що з 2008 року [PERSON] мешкає в с. Гроза Шевченківського району Харківської області без реєстрації. Листом № 50/1996 від 24 жовтня 2017 року Головного управління міграційної служби України в Харківській області заявнику відмовлено у отримані паспарту громадянина України. Згідно листа № 250-24/304 від 29 серпня 2019 року вбачається , що [PERSON] у період з 8 квітня 1985 року по 20 лютого 1987 року працював на державному підприємстві «Завод Електроважмаш» токарем 3 розряду у кріпильному цеху. Індивідуальна картка амбулаторного хворого видана ім`я [PERSON] містить інформацію , щодо проходження лікування останнім починаючи з 1977 року . Карка має записи датовані, 16 листопада 1989 року, 17 жовтня 1991 року та інші записи до теперішнього часу. Допитані в судовому засіданні свідки : [PERSON] , 1982 року народження пояснила ,що [PERSON] знає з дитинства , він її хрещений батько і весь час з моменту коли вона стала більш менше розуміти, вони спілкується . Зазначила , що [PERSON] за цей час з території України не виїжджав. Свідки [PERSON] , [PERSON] зазначили,що заявник їх рідний старший брат. В 70 -х роках їх родина була переведена до України з Казахстану . Їх батько був військовослужбовцем. З 1976 року вони мешкали і були зареєстровані в учбовому містечку. В 1989 році [PERSON] та батько посварились і він виписався , так з того часу без реєстрації і живе. Вони всі отримали громадянства України ще в 1991 році. Засвідчили факт того ,що [PERSON] на 24 серпня 1991 року і до теперішнього часу постійно проживав на території України , та нікуди не виїжджав. Правовідносини, які є предметом судового розгляду, врегульовані Законом України «Про громадянство України» № 2235-111 від 18 січня 2001 року, із наступними змінами (далі Закон). Відповідно до ч 2 ст. 315 Цивільно- процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому передбачає можливість встановлення інших фактів, прямо не перелічених у частині першій статті 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (постанова ВС від 22. серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Згідно п.п.а п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року за № 215/2001 , встановлення належності до громадянства України стосується громадчн колишнього СРСР , які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку , що підтверджує факт іхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відстуност і документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на територіїї України, для оформлення наьбуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже встановлення судом факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, служить реалізацією права на набуття громадянства України. Відповідно до норм цивільно- процесуального кодексу України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих чи майнових прав фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею, знов таки особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Оцінивши надані заявником суду докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до висновку ,що заява [PERSON] є доведеною та такою,що підлягає задоволенню.

Outcome: approved