Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] , про визнання останнього таким, що втратив право користування житлом, а саме, житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником житлового будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2009 року, який виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину/ВМВ №864489/ 18.02.2009 року Монастириською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №444. В даному будинку крім позивача зареєстрований [PERSON] . Більше року відповідач не проживає у вказаному житловому будинку та не з`являється. Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 21.01.2021 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а відповідача вирішено додатково повідомити через розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. 01.03.2021 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області постановлено рішення про проведення заочного розгляду даної цивільної справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Позиції сторін. Протягом п`ятнадцяти днів відповідачем до початку розгляду справи по суті не було подано: заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з обґрунтуванням причин такого заперечення та відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за його останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та за допомогою розміщення оголошення про виклик на веб-сторінці (веб-порталі) судової влади України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася проте подала заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин зазначених в ч. 4 ст. 279 ЦПК України сторонами не подано. Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, в спрощеному позовному провадженні (ч. 2 ст. 281 ЦПК України), може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240550212 сформованого 15.01.2021 року. Підставою виникнення у [PERSON] права власності є свідоцтво про право на спадщину, ВМВ №864489, 18.02.2009 року, виданого Монастириською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №444. Згідно довідки виданої виконкомом Підліснянської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 29.12.2020 року №251 встановлено, що до складу сім`ї [PERSON] входить (зареєстрований) [PERSON] , [INFO] внук. Підставою звернення [PERSON] з позовом про визнання втрати [PERSON] права на користування житлом є відсутність останньої понад один рік за місцем реєстрації. Факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації: [ADDRESS] , підтверджується Актом обстеження складу сім`ї [PERSON] , 1941 року народження, жительки с.Підлісне Монастириського району Тернопільської області, складеного 29.12.2020 року за №252 (Підліснянська сільська рада), згідно якого встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , проте протягом останніх десяти років там не проживає. V. Джерела права й акти їх застосування. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права\~\~власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод\~\~у здійсненні ним права користування та розпорядження\~\~своїм майном. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. VІ. Висновки за результатами розгляду справи. Судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному будинку. Також, аналізуючи вищевказане суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується житловим будинком з надвірними будівлями, що по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Outcome: approved